АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1809/17 Головуючий у першій інстанції - Байбалова Л.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, іншого учасника ДТП ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення на та нього накладено штраф у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 гривень.)

Відповідно до постанови судді 27 вересня 2016 року приблизно о 18 год. 10 хв. водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по пр. Маяковського, 14/13 в м. Києві, не обрав безпечної швидкості руху, при виникненні перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення завтомобілем «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6,який рухався попереду та в свою чергу здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_2, яким керує водій ОСОБА_4, який стояв попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року скасувати та надіслати справу на новий розгляд для дослідження та надання оцінки поданим доказам.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права на справедливий розгляд справи судом в поєднанні із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дослідження та оцінки поданих ним доказів, які спростовують висновки, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо вини ОСОБА_2 у пошкодження автомобіля «Хюндай», через зіткнення автомобіля «Субару» з автомобілем «Шевроле».

Апелянт вказує, що схема ДТП не відповідає фактичним обставинам та наданим ним фотознімкам з місця пригоди, але суддя не надав належної оцінки цим доказам.

Окрім того, висновки, викладені у постанові судді, спростовуються поясненнями водія та пасажира автомобіля «Хюндай», які в судове засідання не викликались.

Апелянт, посилаючись на дані схеми ДТП та фотознімки, стверджує, що він не міг допустити зіткнення з автомобілем «Шевроле» у точці, зазначеній у схемі ДТП, а насправді спочатку мало місце зіткнення автомобіля «Шеврове» з автомобілем «Хюндай», а він, керуючи власним транспортним засобом, намагаючись уникнути зіткнення з різко загальмувавшим автомобілем «Шевроле», допустив з ним зіткнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_3та іншого учасника ДТП ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення, схеми ДТП із зазначеними пошкодженнями автомобілів, поясненнями водія автомобіля «Шевроле» ОСОБА_7, поясненнями водія автомобіля «Хюндай» ОСОБА_4 та поясненнями потерпілої ОСОБА_3, яка є власником автомобіля «Хюндай»і в момент ДТП перебувала в автомобілі у якості пасажира.

З пояснень вказаних осіб убачається, що перед кільцевим рухом на вул. Маяковського водій автомобіля «Субару» на великій швидкості, не дотримавшись дистанції при з'їзді з другої смуги руху в першу, зіткнувся з автомобілем «Шевроле»під керуванням водія ОСОБА_7, а автомобіль «Шевроле»вдарив автомобіль «Хюндай» під керуванням водія ОСОБА_4

Пояснення учасників і очевидця ДТП про обставини пригоди узгоджуються між собою та підтверджуються даними схеми ДТП із зазначеними в ній пошкодженнями автомобілів «Субару», «Шевроле» та «Хюндай». Характер виявлених на вказаних автомобілях пошкоджень також узгоджуються з поясненнями ОСОБА_7, ОСОБА_4і ОСОБА_3 щодо механізму ДТП.

Наявні в матеріалах справи фотографії з місця ДТП, надані суду ОСОБА_2 (а.с. 15-22) підтверджують викладені у схемі ДТП дані щодо розташування транспортних засобів після їх зіткнення та слідів ДТП, а також слідів ДТП, зокрема, осипу скла від розбитої задньої правої фари автомобіля «Шевроле». Тому суддя апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що надані ОСОБА_2 докази спростовують дані схеми ДТП.

Щодо невідповідності даних схеми ДТП фактичним обставинам, то таке твердження апелянта не може бути прийнятим до уваги, оскільки, як зазначено в схемі, ОСОБА_2 будучи згідним із схемою, підписав її, без будь-яких зауважень чи застережень, та в судових засіданнях апелянт не надав доказів, які б спростовували дані, зафіксовані у схемі.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що висновки, викладені у постанові судді, спростовуються поясненнями водія та пасажира автомобіля «Хюндай». Так, водій автомобіля «Хюндай» ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_3 у письмових поясненнях, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, стверджували про те, що саме водій автомобіля «Субару» здійснив зіткнення з автомобілем «Шевроле», що стало причиною зіткнення останнього з автомобілем «Хюндай» (а.с. 6, 7). В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4та ОСОБА_3 дали аналогічна пояснення про обставини ДТП.

Отже, версія апелянта ОСОБА_2 про обставини ДТП не знайшла свого підтвердження ні в процесі розгляду справи суддею районного суду, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення суддею районного суду при розгляді справи ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2, приймаючи участь у розгляду справи в суді першої інстанції, надавав судді письмові пояснення,заявляв клопотання, надавав додаткові докази, які були прийняті суддею і яким надана відповідна оцінка у постанові судді.

Посилання апелянта на те, що в судове засідання суду першої інстанції не викликались для дачі пояснень водій і пасажир автомобіля «Хюндай» не може бути розцінено, як порушення вимог процесуального закону, оскільки в процесі розгляду справи суддею районного суду клопотання про виклик в судове засідання вказаних осіб для допиту не заявлялось, а суддя у постанові послався на їх письмові пояснення, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, суддя апеляційного суду, вважаючи постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2 законною і обґрунтованою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2- без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська