Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/832/2017
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Як встановлено постановою судді, 22.01.2017 приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_2 керувала автомобілем «Мінівен», реєстраційний номер НОМЕР_1, у м. Києві по вул. Великій Васильківській, у стані алкогольного сп'яніння. Факт перебування водія ОСОБА_2 у стані сп'яніння підтверджений результатом тесту, проведеного за допомогою приладу «Драгер», вміст алкоголю становив 0,27 проміле.

Вказаними діями гр. ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, що тягне відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2017 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що постанова судді була прийнята з численними порушеннями норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.

Крім того, як зазначається у скарзі, суд формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою застосування необґрунтованого та занадто суворого стягнення за адміністративне правопорушення, що не сприяло повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, у зв'язку з чим постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що з викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення неможливо встановити, за яке саме правопорушення, вчинене нею було складено протокол - чи то за керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння чи то за керування автомобілем у стані сп'яніння, що підтверджується медичним висновком.

Зокрема, як зазначає скаржник, під час постановлення оскаржуваної постанови, суд не звернув уваги на її пояснення щодо перебування під час керування автомобілем під впливом дії ліків, які були їй прописані лікарем і що даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та був підтверджений медичною довідкою від 21.01.2017 року.

Крім цього, посилаючись на вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 р. № 1452/735, скаржник посилається на те, що копію Акту про проходження медичного огляду їй надано не було, а в самому Акті від 22.01.2017 року відсутні будь-які відомості щодо приладу «Драгер», за допомогою якого визначалась наявність вмісту спирту етилового в її крові, а саме відсутні дані щодо номеру такого приладу, його марки, дати останньої повірки та дані щодо сертифікації вказаного приладу, внаслідок чого, на її думку, медичний огляд проводився з порушеннями норм чинного законодавства, а тому не міг бути прийнятий до уваги судом першої інстанції, як належний доказ по справі.

Неналежним доказом скаржник вважає і Висновок щодо результатів її медичного огляду, оскільки в ньому відсутній підпис обстежуваної особи або відмітка про відмову у проставленні підпису.

Таким чином, як вважає ОСОБА_2, під час постановлення оскаржуваного рішення, суд не взяв до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі докази щодо підтвердження факту керування нею транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу на її підтримку; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що остання, в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов будь-яких даних, які б дозволили спростувати достовірність та належність доказів, наведених в оскаржуваній постанові, на підставі яких суддя обґрунтовував свої висновки.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді була прийнята з численними порушеннями норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, слід визнати безпідставними, оскільки вони не знайшли свого об'єктивного підтвердження, а посилання у скарзі ОСОБА_2 на те, що суд не звернув уваги на її пояснення щодо перебування під час керування автомобілем під впливом дії ліків, які були їй прописані лікарем спростовуються висновком лікаря-нарколога Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 22.01.2017 року, який був наданий, а сам огляд проведений, у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 р. № 1452/735.

Що ж стосується довідки лікаря, на яку посилається ОСОБА_2, то вона не тільки не може бути визнана належним доказом, який би підтверджував пояснення останньої та спростовував висновки судді, а й взагалі є сумнівною, оскільки має дописки та виправлення, які свідчать про те, що якщо вона й видавалась, то це було у січні 2016, а не 2017 року.

Крім того, навіть якщо припустити, що ОСОБА_2 під час керування автомобілем знаходилась не у стані алкогольного сп'яніння, а під впливом дії ліків, навіть якщо вони були прописані їй лікарем, то ця обставина не виключає її відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказаною нормою передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом не тільки в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а й під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване нею судове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Циктіч В.М.