Справа № 212/640/17-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ЧАЙКІН І.Б., при секретарі Гавеля Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю ОСОБА_2, прокурора Потєшного М.В., захисника Вірко В.В., справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с. Торканівка Вінницька область, громадянин України, з вищою освітою, директора ДПТНЗ «Криворізький навчально-виробничий центр», який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_2, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права - з 10.10.2011 року згідно наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 489-к «Про призначення директорів професійно-технічних навчальних закладів Дніпропетровської області» ОСОБА_2 призначено на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» строком на 5 років з 10 жовтня 2011 року до 10 жовтня 2016 року, та наказом Міністерства освіти і науки України від 07.10.2016 року № 490-к «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_2» подовжено контракт на 5 років, з 31 жовтня 2016 року до 11 жовтня 2021 року. Таким чином, на підставі підпункту «а» пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції» ОСОБА_2 є посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно суб'єктом, на якого поширюється дія вказаного закону.

Разом з тим, ОСОБА_2, порушуючи вимоги передбачені Законом України «Про запобігання корупції», будучи директором Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально- виробничий центр» і являючись, згідно п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_2 на протязі 2015-2016 років, перебуваючи в приміщенні Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» за адресою:Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фабрична, 5, підписав накази на підставі яких співробітникам зазначеного закладу надано грошову премію, в тому числі і ОСОБА_4, яка в свою чергу є його близькою особою - дружиною, а саме: наказ №222-к/тр від 24.09.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1258,72 грн.; наказ № 258-к/тр від 06.11.2015 року «Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2349 грн.; наказ №305-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату премії» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2000 грн.; наказ № 306-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату надбавки» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 303,46 грн.; наказ №307-к/тр від 21.12.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1353,85 грн.; наказ №308-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1995,62грн.; наказ №309-к/тр від 21.12.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2023,04 грн.; наказ №121-к/тр від 06.06.2016 року «Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2751 грн.; наказ №142-к/тр від 25.06.2016 року «Про виплату премії» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2000 грн. на загальну суму 16034,69 грн.

Після підписання вищеперерахованих наказів керівником, вони узгоджувались одноосібно головою профспілкового комітету без засідання комісії.

При цьому, ОСОБА_2 свого безпосереднього керівника про наявність реального або потенційного конфлікту інтересів не повідомляв.

Зазначені дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП як прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Прокурор Потєшний М.В. в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, вважає, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, ОСОБА_2 письмово не повідомляв свого керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час призначення премій своїй дружині ОСОБА_4, яка теж працює у ДПТНЗ «Криворізький навчально-виробничий центр», а також підписав накази про таке преміювання. Тому він повинний бути притягнутий до адміністративної відповідальності, підстав для закриття провадження у справі він не вбачає.

Вказав, що створення комісії з преміювання не передбачено нормативно-правовими документами, а її рішення є необов'язковими, рішення у формі протоколів не реєструються та взагалі є недопустимими доказами по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину не визнав та пояснив, що працює на посаді директора ДПТНЗ «Криворізький навчально-виробничий центр» з 2006 року і по теперішній час. В його обов'язки входить організація навчально-виховного процесу. Разом з ним з 2010 року у вищевказаному закладі працює ОСОБА_4 - його дружина, з якою він одружився 27.11.2010 року. Також пояснив, що в період його трудової діяльності ним видавались накази про преміювання та матеріальне заохочення на працівників закладу, в тому числі і на його дружину ОСОБА_4, які були ним підписані та надані до виконання. Дані накази були погоджені з профсоюзом. Було створено дорадчий орган - Комісію з питань преміювання, яка колегіально і приймала рішення про преміювання. Просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Вірко В.В. через канцелярію суду подав детальні заперечення (а.с. 113-122). Зокрема зосередив увагу, що протокол не містить необхідних реквізитів, місце складання зазначене не вірно. Особу, що притягається до адміністративної відповідальності не встановлювали, документи не завірені належним чином. При складанні протоколу не було враховано всіх доказів по справі, а саме існування комісії з питань преміювання. Жодного разу ОСОБА_2 не брав участь в засіданні цього колегіального органу. Ним неодноразово повідомлялось про те, що його дружина працює у навчальному закладі, зокрема Департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Національне агентство з питань запобігання корупції, про цей факт знали всі співробітники навчального закладу. До того ж, на ОСОБА_2 та співробітників закладу чинився тиск при написанні пояснень та довідки від 30.01.2017 року № 31/01-19 оперуповноваженим управління захисту економіки в Дніпропетровській області ОСОБА_5(а.с.13) Просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні оперуповноважений управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_5 пояснив, що він є особою, уповноваженою складати протоколи за ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Затвердженої форми протоколу не існує, тому вони користуються протоколом розробленим їх управлінням. Підставою для перевірки була скарга ОСОБА_6, що 04.01.2017 року надійшла з Генеральної прокуратури України.

Відповідно до запиту, навчальним закладом було надано документи. Тому він вважає помилковим посилання на те, що вони не належним чином завірені. Так, дійсно протокол складався на вул. Фабричній, 5, а не на вулиці Дунайська, 42 як помилково зазначено в протоколі. Особу ОСОБА_2 встановлював за документами особової справи. Про те, що ОСОБА_2 повідомляв НАЗК та Департамент освіти він знає. Довідка на аркуші справи № 13 складалася в його присутності, проте жодного тиску на працівників ДПТНЗ «Криворізький навчально-виробничий центр» ОСОБА_5 не здійснював.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13,ОСОБА_14 надали суду тотожні покази та пояснили, що в ДПТНЗ «Криворізький навчально-виробничий центр» преміювання співробітників здійснюється колегіальним органом - комісією з преміювання. Члени комісії голосували за преміювання окремих осіб, при цьому не голосували щодо себе. Комісія збиралася в кабінеті № 22. Будь якого впливу на рішення комісії директор ОСОБА_2 не мав, в її роботі участі не приймав, а преміювання здійснювалось на підставі протколу комісії.

Суд, вислухавши прокурора Потєшного М.В., пояснення ОСОБА_2 та його захисника Вірко В.В., пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Адміністративна відповідальність передбачена за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Під реальним конфліктом інтересів відповідно до ст. 172-7 КУпАП слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі - Закон) особи, зазначені у підпунктах "а", "в" - "з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв'язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Відповідно до ст. 1 Закону близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права - з 10.10.2011 року згідно наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 489-к «Про призначення директорів професійно-технічних навчальних закладів Дніпропетровської області» ОСОБА_2 призначено на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» строком на 5 років з 10 жовтня 2011 року до 10 жовтня 2016 року, та наказом Міністерства освіти і науки України від 07.10.2016 року № 490-к «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_2» подовжено контракт на 5 років, з 31 жовтня 2016 року до 11 жовтня 2021 року. Таким чином, на підставі підпункту «а» пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції» ОСОБА_2 є посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно суб'єктом, на якого поширюється дія вказаного закону.

В судовому засіданні не спростовано, що ОСОБА_2 на протязі 2015-2016 років, перебуваючи в приміщенні Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» за адресою:Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фабрична, 5, підписав накази на підставі яких співробітникам зазначеного закладу надано грошову премію, в тому числі і ОСОБА_4, яка в свою чергу є його близькою особою - дружиною, а саме: наказ №222-к/тр від 24.09.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1258,72 грн.; наказ № 258-к/тр від 06.11.2015 року «Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2349 грн.; наказ №305-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату премії» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2000 гри.; наказ № 306-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату надбавки» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 303,46 грн.; наказ №307-к/тр від 21.12.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1353,85 грн.; наказ №308-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1995,62грн.; наказ №309-к/тр від 21.12.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2023,04 грн.; наказ №121-к/тр від 06.06.2016 року «Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2751 грн.; наказ №142-к/тр від 25.06.2016 року «Про виплату премії» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2000 грн. на загальну суму 16034,69 грн.

Щодо того, що ОСОБА_2 вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересу, а саме видав та підписав відповідні накази про преміювання працівників, в тому числі і відносно своєї дружини - ОСОБА_4, то підставою для висновку про наявність реального конфлікту інтересів, є фактично лише сам факт спільної роботи вказаних осіб в одній установі. Однак, обмеження спільної роботи близьких осіб, визначене абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону, не поширюється на посадових осіб юридичних осіб публічного права. Отже, в даному випадку на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не поширюються обмеження щодо їх спільної роботи в одній установі.

Також, з досліджених матеріалів та з показань свідків суд вбачає, що преміювання працівників Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» у 2015 - 2016 році здійснювалось на підставі Положення про преміювання працівників КНВЦ, затвердженого директором ОСОБА_2 та погоджене головою профспілкового комітету ОСОБА_15 Було створено постійно діючу комісію з питань преміювання, яка, згідно пояснень як самого ОСОБА_2, так і свідків приймала рішення про преміювання працівників за поданням керівників структурних підрозділів більшістю голосів. ОСОБА_2 до складу комісії не входив і самостійно (одноособово) ніяких дій щодо преміювання своєї дружини не вчиняв. Він лише видавав і підписував накази про преміювання працівників Центру на підставі рішень вказаної комісії.

Крім того, приймаючи рішення у справі суд враховує також наступне. Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані, зокрема, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону та примітки до ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (ст. 1 Закону).

Так, зі змісту наказів на преміювання за відповідні місяці 2015-2016 років суд вбачає, що грошові премії нараховувались і виплачувались багатьом працівникам вказаного Центру, а не лише ОСОБА_4, при цьому розмір преміювання не перевищував відповідне для інших співробітників.

В той же час, у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не зазначено та не конкретизовано, в чому саме полягає реальний конфлікт інтересів, як саме він вплинув на об'єктивність або неупередженість прийняття ОСОБА_2 рішень, а також на вчинення чи не вчинення ним дій під час виконання своїх повноважень. Не надано таких доказів і прокурором в судовому засіданні.

Тобто в даному випадку матеріали справи не містять належних і переконливих доказів того, що ОСОБА_2 прямо чи опосередковано, тим чи іншим шляхом впливала на прийняття рішень комісією з питань преміювання, вчинення дій на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів близьких йому осіб. Жодних доказів на підтвердження того, що робота дружини у навчальному закладі директором якого є ОСОБА_2, будь-яким чином вплинуло на об'єктивність або неупередженість прийняття ним рішень, або на вчинення чи не вчинення ним дій під час виконання своїх повноважень, суду не надано.

На думку суду, факт спільної роботи ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4 в одній установі, без надання інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_2, сам по собі не може переконливо свідчити про наявність в останнього реального конфлікту інтересів. Такий підхід до вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є суто формальним, і, на переконання суду, є невиправданим.

Крім того, згідно з вимогами ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.

Разом з цим, діючим законодавством чітко не визначено, що слід розуміти під виявленням правопорушення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ст.. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, визначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають складати уповноважені на те, посадові особи Національного агентства з питань запобігання корупції ( ст.. ст..172-4 - 172-9, 188-46, 212-15, 212-21 КУпАП).

Згідно із ст.. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції» є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізовує державну антикорупційну політику.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 року №118 «Про утворення Національного агентства з питань запобігання корупції» утворено Національне агентство з питань запобігання корупції як центральний орган виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 5 ЗУ «Про запобігання корупції» Національне агентство є колегіальним органом, до складу якого входить п'ять членів.

Встановлено, що ч.5 та ч.4 цього Закону національне агентство є правомочним з моменту призначення більше половини його загального кількісного складу.

Відтак, враховуючи відповідь ОСОБА_2 від 05 вересня 2016 року Національним агентством з питань запобігання корупції (надалі НАЗК) № 40-09/1626, саме з цієї дати слід обраховувати строк виявлення правопорушення так як, НАЗК відповідно до положень ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII є спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції та відповідно до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення має повноваження на складення протоколів про правопорушення в тому числі за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Більш того, НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Так як встановлено, що 05 вересня 2016 року уповноважений державний орган вже мав інформацію про правопорушення, якій на власний розсуд мав вирішувати питання організації перевірки вказаної інформації, маючи цілий спектр повноважень в тому числі і на складання протоколу.

Спрямування матеріалів до інших органів з метою перевірки або самостійна перевірка викладеної інформації, є лише формою організації діяльності в межах своїх повноважень, які на власний розсуд може обирати Національне агентство з питань запобігання корупції при здійсненні державної антикорупційної політики.

Тобто інформацією про правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_2, спеціально уповноважені органи у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції») володіли вже у вересні 2016 року.

Зволікання з проведенням ефективної адміністративної перевірки та зі складенням протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією.

Таким чином, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 (01 лютого 2017 року), відповідно, і на час розгляду справи, закінчились строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в т.ч. через закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши доводи прокурора, наявні матеріали справи, пояснення ОСОБА_2 та свідків, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Оскільки складом правопорушення є об'єктивні та суб'єктивні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, суд вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відсутній.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення. Оскільки вказана підстава для закриття провадження у справі більш сприятлива для особи, суд закриває справу саме на цій підставі.

Враховуючи вищевикладене, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП слід закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 247 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: І. Б. Чайкін