Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/5611/16-п Головуючий в 1 інст. Галущенко Ю.А.
Провадження №33/778/17/17 Доповідач в 2 інст. Гриценко С.І.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гриценко С.І. в присутності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Тульчевського О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 10 вересня 2016 року о 00 годині 15 хвилин, в м.Запоріжжя, по вул.Бочарова, 1, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (сухість ротової порожнини, почервоніння очей, не реагування зіниць очей на світло), від проходження повного медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції від 22 листопада 2016 року скасувати, а провадження по справі закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог вказує на порушення судом, під час розгляду справи, вимог ст.ст.245, 247, 251, 266, 280 КУпАП, оскільки справу розглянуто без всебічного з'ясування обставин, без належного дослідження доказів, та надання їм оцінки. Зазначає, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, вказує на порушення поліцейським порядку його огляду на стан сп'яніння та зазначає, що під час розгляду справи суд безпідставно залишив поза увагою його клопотання про витребування доказів. На думку апелянта, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні і допустимі докази його вини.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 листопада 2016 року, про яку він дізнався з реєстру судових рішень, та яка відсутня в матеріалах даної адміністративної справи, скасувати цю постанову, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначає, що постанова суду від 02 листопада 2016 року винесена відносно нього, проте вона не оголошувалась у зазначену у постанові дату, оскільки у той день він був присутній у судовому засіданні, надав пояснення, та суд відклав розгляд справи до 22 листопада 2016 року. Також вказує на те, що висновки суду, викладені у даній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до матеріалів справи постанова суду від 02.11.2016 р. вилучена з ЄРСР як помилково направлена (арк спр.36-46), а тому строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника адвоката Тульчевського О.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що він 10 вересня 2016 року о 00-15 год. дійсно керував автомобілем НОМЕР_2. У дворі будинку по вул.Бочарова, 1 в м.Запоріжжя, з незрозумілих для нього причин до нього звернулися працівники поліції та запропонували пройти медичний огляд на стан сп'яніння. Від проходження огляду він не відмовлявся. Оскільки його будинок від вказаного місця знаходився в декількох кварталах, він на своєму автомобілі у супроводі працівників поліції проїхав до вул. Цитрусовій, 6 в м.Запоріжжя. Приїхавши, він попросив надати можливість зайти до дому та повідомити його цивільну дружину, яка на нього чекає. Працівники поліції відмовили у цьому та запропонували йому відмовитися від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у присутності свідків. Після того як вони знайшли свідків, працівники поліції змусили його поставити свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, та вручили йому копію.

Проте, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №366633 від 10 вересня 2016 року (а.с.1), а також направленням на медичний огляд водія ОСОБА_2, з якого вбачається, що останній відмовився від проходження зазначеного огляду (а.с.2), поясненнями свідків ОСОБА_4. та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с.3-4).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд, під час розгляду справи, дослідив всі наявні в матеріалах докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також не підлягають увазі і посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи складені з порушенням вимог діючого законодавства.

Під час перевірки апеляційним судом вказаних матеріалів справи, будь-яких порушень допущених при їх складанні не виявлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №366633 від 10 вересня 2016 року, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції.

Окрім того, із наявного в матеріалах справи відеозапису події видно, що о 00 год. 40 хв. 21сек. ОСОБА_2 на запитання поліцейського, чи буде він проходити огляд на стан сп'яніння в медичному закладі в присутності двох свідків відмовився проходити огляд.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того суд достатньо навів доказів на спростування доводів ОСОБА_2 щодо незаконності дій працівників поліції та фальсифікації ними доказів, та нероз'яснення йому прав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.І. Гриценко