АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, потерпілого ОСОБА_5, представника потерпілого ОСОБА_6, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року про визнання винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Згідно з постановою судді 13 листопада 2016 року о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_3, керуючи в автомобілем НОМЕР_1, після ввімкнення дозволяю чого сигналу світлофора, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, який завершував рух через перехрестя, чим скоїв з ним зіткнення, в результаті чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п.п. 16.5, 2.3 (б) ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ст.124 КпАП України.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року в частині притягнення ОСОБА_3 до відповідальності скасувати та прийняти нову постанову, якою справу закрити за відсутністю події та складу правопорушення в діях ОСОБА_3

При цьому апелянт вважає, що поліцією не здобуто та не зафіксовано належних доказів вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Захисник стверджує, що ДТП сталася з вини водія автомобіля «ВАЗ 21033» ОСОБА_5, який рухався з дуже великою швидкістю на забороняючий сигнал світлофора, при цьому він не завершував рух, а перетинав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора. Вказана обставина підтверджується висновком автотехнічної експертизи від 16.12.2016 № 056-12/Д. Цим же висновком встановлена відсутність підстав технічного характеру, які б вказували на невідповідність дій водія ОСОБА_3 приписам пунктів 16.5, 2.3 б) ПДР. Проте суд безпідставно не прийняв до увага згаданий висновок автотехнічної експертизи та, відповідно, не дав оцінки цьому доказу.

В апеляції захисника зазначено, що суд не мотивував, чому саме ОСОБА_3, який їхав на дозволяючий сигнал світлофора і під час руху не бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_5 (оскільки той їхав фактично позаду, з великою швидкістю та на заборонений сигнал світлофора), повинен був давати дорогу ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при обставинах, встановлених суддею, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: поясненнями водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 та пасажира цього ж автомобіля - свідка ОСОБА_8, даними схеми місця ДТП із зазначеними в ній пошкодженнями автомобілів.

Так, водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 пояснював, що на перехресті він почав рух на зелений сигнал світлофора, проте не зміг закінчити маневр повороту, оскільки на заваді руху його автомобіля став автомобіль-таксі, який рухався повільно у зв'язку з поганими погодними умовами - снігопадом. Пропустивши автомобіль-таксі, ОСОБА_5, повинен був звільнити перехрестя і під час закінчення цього маневру автомобіль під його керуванням зазнав удару автомобілем Мітцубіші. Після удару автомобіль «ВАЗ 21033» винесло на узбіччя.

Аналогічні пояснення про обставини ДТП давав свідок ОСОБА_8, який був очевидцем ДТП, оскільки в момент пригоди перебував в салоні автомобіля «ВАЗ 21033» у якості пасажира.

Пояснення водія автомобіля «ВАЗ 21033» ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 про обставини ДТП узгоджуються між собою та підтверджуються даними схеми ДТП, а також наданими в судовому засіданні апеляційної інстанції фотографіями з місця ДТП.

Отже, посилання апелянта на відсутність належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_3 є безпідставним.

Разом з тим, в матеріалах справи немає жодних доказів того, що водій автомобіля «ВАЗ 21033» ОСОБА_5 рухався з великою швидкістю позаду автомобіля «Mitsubishi» під керуванням ОСОБА_3 та виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, як про це стверджує апелянт, тому посилання в апеляції на те, що ДТП сталася в результаті неправомірних дій водія ОСОБА_5 є необгрунтованими.

Щодо висновку експертного дослідження № 056-12/Д(16) від 16.12.2016 року, на який посилається апелянт, то вказаний висновок у постанові судді визнано недопустимим доказом з тієї причини, що він отриманий у не процесуальний спосіб, та не відповідає вимогам процесуального закону. Зокрема, у постанові судді зазначено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 273 КУпАП експертиза не призначалась та експерт не повідомлявся про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України.

Отже, висновок експертного дослідження № 056-12/Д(16) від 16.12.2016 року був предметом розгляду в суді першої інстанції і суддя районного суду дав оцінку цьому доказу у постанові. Суддя апеляційного суду вважає оцінку висновку експертного дослідження, викладену у постанові судді районного суду, правильною, оскільки така оцінка ґрунтується на фактичних обставинах справи і відповідає вимогам закону, та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині недотримання суддею районного суду вимог процесуального закону при оцінці висновку експертного дослідження № 056-12/Д(16) від 16.12.2016 року.

Також суддя апеляційного суду не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у постанові судді районного суду не вмотивовано висновок про порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху, оскільки на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у постанові судді є посилання на пояснення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, потерпілого та свідка, а також на зібрані та досліджені у судовому засіданні письмові докази.

Вказуючи на порушення ОСОБА_3 вимог п. 16.5 ПДР, суддя районного суду у постанові судді зазначив, що ОСОБА_3, який виїхав на перехрестя після ввімкнення сигналу світлофору, що дозволяв рух, не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 21033», який завершував рух через перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, тобто у постанові судді викладено суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з посиланням на конкретний пункт ПДР та поясненнями, чому саме ОСОБА_3 мав надати дорогу автомобілю «ВАЗ 21033» під керуванням ОСОБА_5, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є неприйнятними.

Таким чином, постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року відносно ОСОБА_3 є законною і обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська

Справа №33/796/407/2017 Категорія: ст. 124 КУпАП

Головуючий у першій інстанції Криворот О.О.

Доповідач Ковальська В. В.