П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2017 Справа №607/1474/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Стельмащук П.Я. розглянувши матеріали, що надійшли з управління Держпраці у Тернопільській області Державної служби України з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, 07.06.1957року народження, ІН НОМЕР_1, громадянина України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого директором комунального підприємства «Великогаївський сількомунгосп»

за ч. 1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Громадянин ОСОБА_1, працюючи директором комунального підприємства «Великогаївський сількомунгосп», вчинив адміністративне правопорушення, а саме: 1) в порушення вимог частини 2 статті 30 КЗпП України у табелях обліку робочого часу за жовтень грудень 2016року відсутні показники стосовно надурочних, вечірніх, нічних годин роботи, відпусток тимчасової непрацездатності, відряджень, прогулів тощо. Відповідно до наказу від 31.10.2015року і згідно штатних розписів з 01.05.2016року і з 01.12.2016року ОСОБА_1 працював директором підприємства на 0,4 ставки штатної одиниці, по сумісництву майстром водопровідно каналізаційного господарства з водопостачання на 0,5 ставки штатної одиниці і здійснював суміщення посади майстра водопровідно каналізаційного господарства з водовідведення на 0,5 ставки штатної одиниці, однак в табелі облік використання робочого часу за жовтень грудень 2016року години роботи ОСОБА_1 в розрізі вказаних посад не відображено; в порушення вимог частини 5 статті 79 КЗпП України, двірнику ОСОБА_2, згідно графіку відпусток на 2016рік, наказом від 30.11.2016р. №13-В, була надана щорічна основна відпустка повної тривалості з 01.12.2016р. по 24.12.2016р., з даним наказом ОСОБА_2 ознайомився 30.11.2006р., тобто за два дні до початку відпустки; в порушення вимог частини 5 статті 80 КЗпП України, директором підприємства ОСОБА_1 не використано щорічні основні відпустки повної тривалості за період з 05.10.2013року по 04.10.2016року; в порушенням вимог частини 3 статті 115 КЗпП України та ч.3 ст.24 Закону України «Про оплату праці», розмір заробітної плати підприємства за першу половину грудня 2016р., виплаченої 27.12.2016року, становить менше розміру заробітної плати за фактично відпрацьований ними час (11 робочих днів) з розрахунку посадового окладу працівника; в порушення вимог частини 4 статті 115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки», заробітну плату за час відпустки ОСОБА_3 виплачено при виплаті заробітної плати за листопад 2016р., а саме 05.12.206року, заробітну плату за час відпустки ОСОБА_2 виплачено при виплаті заробітної плати за грудень 2016р., а саме : частково 27.12.2016р., в повному обсязі 04.01.2017р.; в порушенням вимог частини 1 статті 117 КЗпП України, звільненій 25.08.2016р. прибиральниці ОСОБА_4, станом на дату перевірки, не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 31.08.2016р.; в порушення вимог п.4 Постанови КМУ від 01.08.1992р. №442, атестація робочих місць за умовами праці не проведена, чим безпідставно позбавлено працівників належних пільг та компенсацій.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення визнав.

Крім власного визнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №19-16-57/024 від 27.01.2017року, витягом з акту перевірки додержання суб»єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування №19-16-57/034, виписками по рахунках, відомостями про нарахування заробітної плати за листопад 2016р., наказом про надання відпустки №12-В від 31.10.2016р., №13-В від 30.11.2016р., наказом про припинення трудового договору №7-К від 25.08.2016р., письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 27.01.2017р.

За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, тобто порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю, тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, а також інші обставини справи та приходить до переконання, що до нього слід застосувати стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбаченого санкцією ч.1 ст.41 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, тобто 320грн.

Керуючись статтями 33, 40-1, 41, 283, 284 КУпАП, суд:

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 510(п»ятсот десять)грн., який стягнути в дохід держави.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 320 грн. в дохід держави.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя П.Я.Стельмащук

Головуючий суддяОСОБА_5