АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7089/16-п Номер провадження 33/786/96/17Головуючий у 1-й інстанції Шиян В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, пенсіонер органів внутрішніх справ, проживаючий за адресою: м.Полтава, пров.Горбанівський, 34,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275, 60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 06.12.2016 року, о 04.10 год., керував автомобілем НОМЕР_1, по вул.Гожулівській в м.Полтава, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан спяніння за допомогою приладу „Драгер та в Полтавському обласному наркологічному диспансері відмовився в присутності свідків. Своїми умисними діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, оскільки притягнення його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є неправомірним, а при винесенні постанови, суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання вини у скоєному.

Окрім того, законні підстави для зупинення транспортного засобу в працівників поліції були відсутні.

Відеозапис, наявний в матеріалах справи, не відображає факту зупинки працівниками поліції транспортного засобу, що свідчить про неналежність вказаного доказу.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, не відповідає положенням Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, згідно її меж, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 06.12.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на обєктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.2 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 повторно протягом року керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 06.12.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №1 батальйону УПП в м.Полтава ДПП запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння, на що останній відмовився.

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначили, що ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан спяніння на місці зупинення транспортного засобу за допомогою алкотестера на місці зупинення транспортного засобу та в медичній установі.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою відеореєстратора, розташованого в службовому автомобілі поліції, зафіксовано момент руху транспортного засобу „Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який здійснював розворот з маневром руху назад, момент затримання та факт його відмови від надання ним будь-яких пояснень та підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, проходження огляду на місці за допомогою алкотестера та в наркологічному диспансері, в присутності двох свідків, які були залучені працівниками поліції. Окрім того, з переглянутого відеозапису вбачається, як ОСОБА_2 заперечував свою провину у вчиненому правопорушенні.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Тому, посилання ОСОБА_2 щодо невживання ним алкогольних напоїв не заслуговують на увагу та суперечать фактичним обставинам, нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської організації.

Тобто, причетність особи до вчинення адміністративного правопорушення встановлюється судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та доказів доданих до нього.

Факти притягнення працівників поліції роти №1 батальйону УПП в м.Полтаві ДПП до адміністративної відповідальності в матеріалах справи відсутні.

В межах справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом апеляційної інстанції не вирішуються.

Тому, посилання апелянта про наявність в діях працівників поліції порушень вимог закону при зупиненні транспортного засобу і, як наслідок, неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставним.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положення ст.17 КАС вказують, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України повинні вирішуватись в межах адміністративного судочинства, шляхом звернення до відповідного суду в порядку КАС України.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

Окрім того, даних, які б вказували на порушення працівниками поліції Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, не вбачається.

До вказаного протоколу, як того вимагають положення Інструкції, додано пояснення свідків, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та відеозапис події.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що хоча належним чином був не повідомлений щодо місця, дати та часу розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді, але знав коли саме відбудеться слухання справи.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Полтави від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай