Справа № 525/270/17
Провадження №3/525/94/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2017 року Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., Лопатка О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши матеріал, який надійшов від роти №3 ОСОБА_2 в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживаючого без реєстрації в с. Білоцерківка, вул. Лісна, 7 Великобагачанського району Полтавської області, працюючого на посаді вчителя Білоцерківської ОСОБА_3 ступенів, ідентифікаційний номер суду невідомий, до адміністративної відповідальності притягувався один раз протягом року за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння: - 13.03.2017 року Великобагачанським районний судом за ч.1 ст.130 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

за ч.2 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

24 лютого 2017 року о 09 год. 10 хв. в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області водій ОСОБА_1, повторно протягом року після вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП (первинне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУПАП було вчинене ним 11.02.2017 року), керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з рота, почервонілі очі) та в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на виявлення стану спяніння як на місці за допомогою алкотестера Драгер, так і в медичному закладі. Отже, ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не визнав повністю і суду пояснив, що 24.02.2017 року зранку він виїздив від подвіря Білоцерківської ОСОБА_3 ступенів і був зупинений поліцейськими роти №3, які запросили його до патрульного автомобіля. В цей день він спиртних напоїв не вживав. Поліцейські пройти перевірку на стан спяніння алкотестером Драгер йому не пропонували, при цьому, працівники поліції запропонували йому проїхати до наркологічного диспансеру, однак він відмовився від такої пропозиції працівників у поліції у звязку з відсутністю грошей. Вказав, що свідки на місце його зупинення працівниками поліції не запрошувалися, однак він згодився підписати протокол про адміністративне правопорушення та написати пояснення у протоколі без присутності свідків. Також посилався на те, що у звязку зі станом здоровя він приймає певні медичні препарати (ліки) і тремтіння рук в нього діагностовано у 90-х роках, що зафіксовано в його медичній документації. Зазначив, що він не оскаржував будь-яких дій працівників поліції, повязаних зі складенням даного протоколу про адміністративне правопорушення. Просив справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Не дивлячись на невизнання по суті своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення від 24.02.2017 року серія АП2 №167593, де зазначені обставини вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та вказано, що 24 лютого 2017 року о 09 год. 10 хв. в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_2, з вираженими ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова) та в присутності двох понятих водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння в установленому порядку; вказаний протокол підписаний уповноваженою особою (поліцейським роти №3 БПОП ОСОБА_4А.), свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також самим ОСОБА_1 без будь-яких застережень чи зауважень (а.с.1);

-письмовими поясненнями громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 24.02.2017 року про те, що в їх присутності водій ОСОБА_1 24.02.2017 року відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння у медичному закладі та продуття в прилад «Драгер Алкотестер» (а.с.а.с.2-3);

-довідкою командира роти ДПС ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про те, що 11.02.2017 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП; посвідчення водія ОСОБА_1 серія АВБ №899542 знаходиться у взводі №1 Полтавської роти №3 РППБПОП на зберіганні до рішення суду (а.с.5);

-даними постанови судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Ячала Ю.І. від 13.03.2017 року про те, що за вчинене 11.02.2017 року адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.30);

-показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків інспекторів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_9, які, будучи попередженими судом про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, підтвердили відомості, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 24.02.2017 року відносно ОСОБА_1; також вказали, що після зупинки автомобіля Деу-Ланос, яким керував ОСОБА_1 було виявлено, що даний водій перебуває з явними ознаками алкогольного спяніння, таке як було чути різкий запах алкоголю з рота, видно почервоніння очей та тремтіння рук, при цьому, водій був згідний з тим, що керував автомобілем у стані алкогольного спяніння та відмовився у присутності свідків прийти тест на пристрої Драгер, а також відмовився від проходження медичного огляду у медичному закладі, куди йому було запропоновано проїхати, про свою відмову ОСОБА_1 особисто написав у протоколі та поставив свої підписи; вказали, що протокол також підписали і запрошені на місце громадяни. Дані свідки вказали, що на місці при складенні протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 повністю визнав всі обставини і добровільно в присутності свідків відмовився від проходження відповідного медичного огляду на стан спяніння.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Другим реченням цієї статті визначено засоби, якими встановлюються ці дані, що можуть бути доказами по справі.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами) (про порушення якого водієм ОСОБА_1 складено уповноваженою особою протокол про адміністративне правопорушення від 24.02.2017 року), водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного спяніння.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2 цієї Інструкції, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного спяніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови (п.2 цієї Інструкції). Отже, виходячи з викладеного, саме відповідний поліцейський уповноваженого підрозділу Нацполіції, зокрема, і при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу, має підстави вважати, що особа за певними вказаними в п.3 Інструкції ознаками перебуває у стані спяніння.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан спяніння проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоровя. Тобто, аналіз положень п.6 Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан спяніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 Інструкції, що лише у випадку ДТП регламентує обовязковість проведення огляду на стан спяніння лише у закладі охорони здоровя.

Отже, аналіз положень п.2.5 Правил дорожнього руху України в сукупності та в системному взаємозвязку з пунктами 2,3,6,7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції свідчить про те, що в даній конкретній ситуації, яка склалася 24.02.2017 року в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області з участю водія ОСОБА_1, відповідна уповноважена особа Нацполіції (в даному випадку поліцейський роти №3 БПОП ОСОБА_4А.) мав право за відповідних виявлених ним ознак алкогольного спяніння водія ОСОБА_1 запропонувати йому пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння у медичному закладі у встановленому порядку (що ним і було зроблено згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, який посвідчено відповідними написами та підписами самого ОСОБА_1, а також вбачається зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 до суду від 10.04.2017 року (а.с.22), з яких слідує, що він (ОСОБА_1І.) відмовився їхати в наркологічний диспансер на пропозицію працівників поліції через відсутність у нього при собі коштів, тобто, водій ОСОБА_1, з огляду на характер його дій, добровільно відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння.

З огляду на викладене та встановлення альтернативності проведення огляду водіїв на стані спяніння, та обставина, що на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції не було проведено огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів в звязку з тим, що водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_1 добровільно відмовився від продуття в прилад Драгер Алкотестер, не може свідчити про порушення уповноваженими поліцейськими процесуального порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення та про порушення прав водія ОСОБА_1, оскільки йому було запропоновано в присутності понятих продуття в прилад Драгер Алкотестер, а також прослідувати до відповідного медичного закладу (наркологічного диспансеру) для проходження огляду для встановлення стану спяніння у встановленому порядку, однак даний водій цим правом не скористався, пославшись на таку формальну причину як відсутність при собі грошових коштів.

Суд приймає до уваги показання свідків працівників Національної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_9 щодо обставин та підстав складення 24.02.2017 року адміністративного протоколу за ч.2 ст.130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1, оскільки дані особи хоч і є працівниками поліції, однак вони судом у встановленому порядку як свідки попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України і дані ними показання не суперечить обєктивним даним про те, що водію ОСОБА_1 було запропоновано прийти медичний огляд на стан спяніння в наркологічному диспансері (що визнається самим ОСОБА_1І.), однак останній відмовився від такої пропозиції і не виявив такого бажання, формально пославшись на відсутність коштів; при цьому, ОСОБА_1 власноручно та добровільно у протоколі про адміністративне правопорушення здійснив запис такого змісту: «Я ОСОБА_1 управляв автомобілем в нетверезому стані від проходження мед.огляду відмовляюсь, як на місці так і в лікарні при свідках»; також, ОСОБА_1 вказані відомості засвідчив своїм особистим підписом, чого не заперечував в судовому засіданні.

В сукупності досліджених доказів у справі, а також з урахуванням вищевикладених обставин, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо обставин події, яка мала місце 24.02.2017 року, в т.ч. і його посилання на відсутність на місці події свідків, суд оцінює як спосіб захисту і намагання у такий спосіб уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Також, посилання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 на ту обставину, що протокол відносно нього від 24.02.2017 року за ч.2 ст.130 КУпАП складений безпідставно, виходячи з сукупності досліджених та встановлених судом обставин справи, у їх взаємозвязку, не заслуговують на увагу, оскільки дані, що викладені у протоколі стосуються вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке мало місце 24.02.2017 року (саме щодо порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України) і стосується саме правопорушення у сфері транспорту, а обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 24.02.2017 року, знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового розгляду вказаного адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1, навіть не дивлячись на те, що суд не зміг допитати в якості свідків (саме в такому процесуальному статусі) осіб, чиї прізвища вказані у протоколі.

Разом з цим, в ході огляду в судовому засіданні медичної амбулаторної картки на імя ОСОБА_1 (фотокопії з якої приєднані до матеріалів справи) було встановлено, що 14.08.2009 року у ОСОБА_1 було діагностовано ряд захворювань, в т.ч. і тремор рук, а також вбачається, що йому протягом 2009,2012-2014,2017 років призначалися з метою лікування певні медичні препарати (а.с.а.с.36-39). Однак, аналіз даної медичної документації не спростовує даних про те, що станом 24.02.2017 року працівниками поліції обєктивно не могло бути відомо про те, що у ОСОБА_1 було діагностовано, зокрема, тремор рук, у протоколі про адміністративне правопорушення вказані, крім тремтіння рук, також і такі ознаки його алкогольного спяніння як різкий запах алкоголю з рота та почервонілі очі; водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан спяніння, зокрема, і у наркологічному закладі, що у повному обсязі узгоджується з вимогами п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд, проаналізувавши показання свідка ОСОБА_10 (вчителя Білоцерківської ЗОШ) оцінює їх з позиції того, що дана особа постійно не споглядала через вікна школи весь процес та час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 (про що вказала в судовому засіданні), відповідно, через вказане, даний свідок не могла обєктивно підтвердити чи спростувати наявність чи відсутність свідків під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1

Що стосується показань свідка ОСОБА_11 (вчителя Білоцерківської ЗОШ), яка з її слів перебувала на передньому пасажирському сидінні під час зупинення автомобіля працівниками поліції, то остання підтвердила факт зупинення автомобіля 24.02.2017 року під керуванням ОСОБА_1, однак процедури оформлення матеріалів вона не бачила, так як залишила автомобіль і пішла у своїх справах, а коли повернулася на місце зупинки приблизно через 45 хвилин, то будь-яких автомобілів, в т.ч. і ОСОБА_1, вона вже не бачила.

В судовому засіданні 15.05.2017 року було оглянуто файл 20170513_103817 на носії флеш-карта «Тошиба» (що надана для огляду судом ОСОБА_1І.), на якому мається відеозапис з участю ОСОБА_1, який відміряв «пара-кроки» (як вказав в судовому засіданні) від автодороги Київ-Харків до місця його зупинення працівниками поліції (тобто до провулку біля Білоцерківської ЗОШ), що склала 120 «пара-кроків» (приблизно 180 м) як вказав ОСОБА_1 Разом з цим, аналіз даного відеоматеріалу не спростовує висновків про те, що на місці 24.02.2017 року ОСОБА_1 без будь-яких зауважень чи застережень добровільно та власноручно здійснив у протоколі про адміністративне правопорушення напис в присутності свідків (як сам вказав про це у протоколі), про те, що він керував автомобілем в нетверезому стані і відмовився від проходження медичного огляду як на місці, так і в лікарні при свідках (а.с.1). Крім цього, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що йому надходила пропозиція від працівників поліції пройти медичний огляд на стан спяніння у наркологічному диспансері, однак він від цієї пропозиції відмовився через відсутність у нього при собі грошових коштів.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

За загальними правилами ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням суті та характеру вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері транспорту, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують його відповідальність, з метою запобіганню вчинення ним нових правопорушень у сфері транспорту, суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що передбачений санкцією ч.2 ст.130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення. Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення в сумі 320 грн. належить стягнути з ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст.9,23,27,33,40-1,ч.2 ст.130, ст.ст.251,252,280,283,284,289,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 грн.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Полтавської області через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя