АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/872/2017Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Федосєєв С.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Вінницької обл., громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду становить 10 200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, ОСОБА_4 13.11.2016 року о 02:47 год. керував автомобілем «Фольксваген», д/н НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Райдужна, 39, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, тремтіння рук, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився в передбаченому законом порядку в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, розглядаючи справу суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14, судом не були з'ясовані всі обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення необ'єктивного рішення.

ОСОБА_4 вказує, що свою вину не визнає та стверджує, що не вживав алкоголь.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає, що у матеріалах справи не містяться докази, які підтверджують його місце роботи, фах, характеристику особи, дані про систематичне порушення ним порядку користування цим правом відсутні, проте, в тексті постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися. До адміністративної відповідальності він притягується вперше.

Крім того зазначає, що він не був повідомлений належним чином про день та час проведення судового засідання, а лише 17.02.2017 року, коли він з'явився до Дніпровського районного суду м. Києва мені стало відомо, що мене було визнано винним за адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У матеріалах справи фактично відсутні пояснення свідків, а наявні лише виготовлені типографським способом бланки «пояснень свідків» про те, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, в яких взагалі відсутній час відібрання даних пояснень, а в протоколі про адміністративне правопорушення особисті дані свідків записані в графі де мають бути зазначені результати огляду на стан сп'яніння, що є порушенням п. 2.10 Інструкції.

Також ОСОБА_4 зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення в графі підпис особи стоїть не його підпис та слово «згоден» написано не ним власноручно, що ставить під сумнів достовірність зазначених в протоколі даних, і на ці порушення суд взагалі не звернув увагу. Крім того, його автомобіль вилучався у нього без його згоди та повідомлення про це, що підтверджується відсутністю його підпису в акті огляду та тимчасового затримання т/з.

ОСОБА_4 вказує, що дійсно, 13.11.2016 року він перебував у своєму автомобілі, але не рухався, підійшли працівники поліції (з невідомих мені причин) та запропонували вийти з автомобіля, жодного пояснення щодо даних дій з їх боку мені роз'яснено не було. З метою з'ясування причин між ними виник конфлікт та йому було запропоновано пройти тест на стан сп'яніння з використанням технічних засобів. Спочатку він погодився, проте перед самим його використанням помітив, що даний засіб втратив герметичну упаковку, йому не були надані документи, що додаються до нього підприємством-виготовником щодо строку придатності, щодо технічних вимог засобу тощо, тому він відмовився від даного проходження та запропонував надати йому інший (який відповідає всім вимогам Інструкції) засіб на визначення стану алкогольного сп'яніння, проте отримав відповідь: «що це неможливо, оскільки іншого не мають». Тому, він запропонував працівникам поліції пройти обстеження на стан сп'яніння у КМКНЛ «Соціотерапія».

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001393 від 13.11.2016 року, після здачі необхідних аналізів, ознак сп'яніння у нього не виявлено.

Дане медичне обстеження доводить факт, що під час керування транспортним засобом він перебував у тверезому стані, своєчасно його пройшов, жодної норми чинного законодавства не порушив.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим вважає за можливе розглядати справу без його участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, рапортом, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Наданий суду при апеляційному розгляді справи висновок Київської міської наркологічної клінічної лікарні "Соціотерапія" від 13 листопада 2016 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки у ньому вказана інша особа, а саме ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Крім того, згідно відповіді Київської міської наркологічної клінічної лікарні "Соціотерапія" від 10 квітня 2017 року № 512 медичний огляд на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння вказаній особі ОСОБА_7 в Київській міській наркологічній клінічній лікарні "Соціотерапія" взагалі не проводився.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_4 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський