ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу останнього на постанову судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 136 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, ОСОБА_2 22 серпня 2016 року, близько 15-30 год. в м.Маріуполі по пр. Мира біля будинку № 66/34, керуючи автомобілем Subaru Forester, державний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку під знаком 3.34 та на вимогу поліцейського предявити документи для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.122 КУпАП не реагував, намагався піти з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, тим самим вчинив своїми діями злісну непокору законному розпорядженню працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, як незаконну та необґрунтовану, також просить скасувати протокол про адміністративне правопорушення та звільніти від сплати судового збору. Вказує, що в судовому засіданні не був присутній, так як не отримував судових повісток, а тому був позбавлений права надати пояснення, відповідні докази та приймати участь у їх дослідженні під час судового розгляду. Копію судового рішення отримав значно пізніше, в звязку з чим не зміг вчасно подати апеляційну скаргу, просить поновити йому строк на оскарження. Посилається на те, що у зазначені в протоколі місці та час автомобілем взагалі не керував, не має до вказаного автомобіля жодного відношення, а гуляв містом в якості пішохода, а тому документів не надавав, так як ніяких правопорушень не вчиняв, не вважав це за потрібне. Після цього оскаржив дії поліцейських з приводу накладення на нього стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП, які було визнано неправомірними.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона підлягає частковому задоволенню, а постанова судді скасуванню за таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не виконані в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.277-2,278 КУпАП, повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є компетенцією виключно суду, який розглядає цю справу.

В матеріалах справи не міститься жодних відомостей про належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи щодо нього.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 пропустив з поважних причин, та відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП цей строк підлягає поновленню.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є цілком обґрунтованими, а постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.ст.31,32 Закону України «Про національну поліцію» перевірка документів особи є одним з превентивних поліцейських заходів. Тому поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи обєктом правопорушення.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов'язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки. Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов'язків. Тобто, виражається у відмові від обов'язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та іншим.

За змістом зазначених вимог закону, особа повинна виконати законні вимоги (розпорядження) поліцейського, а потім вже їх оскаржувати в разі незгоди, це є одним із принципів верховенства права та існування правової держави.

Як вбачається з матеріалів справи, патрульні поліцейські вважали, що ОСОБА_2 було скоєно адміністративне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, а тому їх дії про вимогу надати відповідні документи для його оформлення є цілком законними, невиконання цих вимог (неодноразово) з боку останнього утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

За таких обставин слід визнати, що суддя місцевого суду прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу зазначеного адміністративного правопорушення, що цілком підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДО №022859 від 22.08.2016 року (а/с 2), протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 22.08.2016 року (а/с 3), письмових пояснень ОСОБА_2 (а/с 5).

За змістом усіх пояснень ОСОБА_2, в тому числі й самої апеляційної скарги, останній фактично підтвердив факт вчинення ним правопорушення, його необізнаність з приводу зазначених правових норм та власне трактування способу поведінки в цій ситуації не мають значення та не спростовують його винуватості. За таких же обставин не впливає на цей висновок й судове рішення за результатами оскарження ним правомірності накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП, так як це стосується вже інших (наступних) правовідносин та процедур.

Тому доводи апелянта про неправомірність дій поліцейських та законність його власних дій не є слушними.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2016 року, подія з участю ОСОБА_2 відбулася саме 22 серпня 2016 року, тобто строк накладення адміністративного стягнення на теперішній час сплинув. Таким чином, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, щодо ОСОБА_2 скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Суддя судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1