АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Крегула М.М., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 лютого 2017 року якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Руські Комарівці, вул..Миру, 42, Ужгородського району,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн.. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 26.11.2016 року о 23 год. 20 хв. в с.Солотвино, по вул..Центральній Ужгородського району, керував транспортним засобом марки «Фіат Дукато» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2017 року та закрити провадження у справі у зв»язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого адмінправопорушення. Вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки справу було розглянуто в його відсутності, що вплинуло на повноту та об»єктивність судового розгляду. Зазначає, що суд, в порушення вимог ст..ст.245, 280 КУпАП, належно не з»ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що в постанові суду невірно зазначено його дані «ОСОБА_1В.», замість «ОСОБА_1І.», протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням ст..256 КУпАП, зокрема, в присутності тільки одного свідка, а медичне освідчення, всупереч вимогам ст..256 КУпАП, проведено не у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року, за спливом двох з половиною годин після нібито виявлення поліцейським ознак алкогольного сп»яніння та замість Акту про медичний огляд складено Протокол, який не передбачений цією Інструкцією . Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що працівники поліції незаконне його затримали і тримали понад три години. Одночасно ОСОБА_1 порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді з тих підстав, що такий пропустив з поважних причин, так як про день так час розгляду судом першої інстанції справи повідомлений не був, участі в її розгляді не приймав, а копію постанови судового рішення отримав лише 10.03.2017 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, його захисника адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та наведені доводи, викладені в апеляційній скарзі та поясненнях, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходам впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Вказані вимоги закону, а також вимоги ст.268 КУпАП щодо забезпечення прав особи, яка притягається до відповідальності органом , що здійснював провадження, як і суддею при розгляді справи щодо ОСОБА_1 не дотримано.

Як видно із матеріалів судової справи постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 постановлена 20.02.2017 року. Між тим, жодних даних про повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про день та час розгляду судом справи, матеріали справи не містять.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відбувся у його та його захисника відсутності, що призвело до порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП та положення ст. 6 Конвенції основоположних свобод, про гарантування кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи. Такі порушення є безумовною підставою для скасування даної постанови.

За змістом наведених вище вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обгрунтування висновку про винуватість особи. Проте, суд, за відсутності особи, яка притягаєтьтся до відповідальності та її захисника, належним чином не з»ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №504251 від 27.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 ставилось в вину те, що він 26.11.2016 року о 23 год. 20 хв. в с.Н.Солотвино по вул..Центральній, Ужгородського району, керував транспортним засобом марки «Фіат Дукато» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння : запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху України.

Підставою для такого висновку суду стало заключення, що міститься в Протоколі медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп»яніння від 27.11.2016 року, проведеного щодо ОСОБА_1 у Закарпатському обласному наркологічному диспансері, із якого вбачається що ОСОБА_1 вживання алкоголю заперечував і відмовився від освідчення на алкотестері «Драгер», а стан алкогольного сп»яніння встановлено на підставі «вираженого на відстані запаху алкоголю чи іншої речовини з рота».

Однак, як видно такий Протокол складено без дотримання вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Так, відповідно до п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров»я якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За змістом даної норми особа, яка проходить огляд на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу має пріоритетне право заявити свою незгоду з результатами огляду проведеного поліцейським. В такому разі обов»язок організації проведення нового огляду в найближчому закладі охорони здоров»я покладається на поліцейських.

Між тим, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 504251 від 27.11.2016 року не вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки чи не погодився з результатами такого огляду.

За змістом диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, настає, зокрема, у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. Оскільки дані про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на місці події належним чином не зафіксовані і в протоколі не відображені, проходження ним такого огляду поза порядком визначеним вищевказаною Інстркукцією, не можна вважати законним.

Згідно ч.ч.4,5 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення та в присутності поліцейського. Огляд особи проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як видно, подія, що ставиться в вину ОСОБА_1 мала місце 26.11.2016 року о 23 год. 20 хв., натомість медичне освідчення ОСОБА_1 було проведено 27.11.2016 року о 01 год. 50 хв., тобто майже через три години з моменту встановлення підстав для його здійснення. Крім того, із Протоколу медичного освідчення ОСОБА_1, який до того ж не відповідає Інструкції, вбачається, що такий був проведений на підставі направлення ст..слідчого СВ Ужгородського РВП ОСОБА_3 у зв»язку із службовою необхідністю. При цьому матеріали адміністративної справи не містять жодних даних про законність повноважень слідчого у даній процесуальній дії, як і відсутнє саме направлення.

Враховуючи викладене, медичне освідчення ОСОБА_1 проведено у відсутності поліцейського та за спливом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, що свідчить про хибність результатів такого огляду на підставі, як зазначено у Протоколі, "службової необхідності" та «вираженого на відстані запаху алкоголю чи іншої речовини з рота», що не можна вважати переконливим доказом для підтвердження чи спростування наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Крім того, із поданої ОСОБА_1 копії постанови Ужгородського міськрайонного суду від 27.12.2016 року вбачається, що він притягнутий до відповідальності за правопорушення, передбачене ст..124 КУпАП, яке мало місце того ж дня 26.11.2016 року о 23 год. 00 хв. , однак йому у вину не ставилось керування транспортним засобом в момент ДТП у стані алкогольного сп»яніння.

При цьому, вирішуючи питання про відповідальність ОСОБА_1, суд першої інстанції визнав його винуватим у керуванні транспортним засобом з "ознаками алкогольного сп»яніння", що явно не відповідає суті правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 . За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП поняття «стан алкогольного спяніння» не є ідентичним поняттю «ознаки алкогольного сп»яніння». Таким чином, стан алкогольного сп»яніння підлягає доказуванню у визначеному законом порядку, чого зроблено не було.

Таке не точне визначення ознак цього правопорушення не відповідає вимогам ст..256, 283 КУпАП щодо суті адміністративного правопорушення.

Як видно зі змісту оскаржуваної постанови, суддя дав невірну оцінку обставинам адміністративного правопорушення, такі не відповідають змісту ч.1 ст.130 КУпАП, а висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення обґрунтував посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, протокол медичного освідчення та інші матеріали справи без зазначення обставин, які ними підтверджуються.

Зі змісту постанови від 20.02.2017 року щодо ОСОБА_1 видно, що судом при викладенні суті та обставин правопорушення не наведено результатів оцінки жодного доказу, який міститься у протоколі про адміністративне правопорушення та доказам, які додані до нього. Не зазначено і змісту пояснень самого ОСОБА_1, який у своїх письмових поясненнях зазначав, що протягом 26.11.2016 року не вживав алкогольних напоїв. Не містять такі пояснення і даних про відмову від проходження огляду на стан сп»яніння поліцейським на місці зупинки, як це передбачено ч.1 п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає слушними і доводи апелянта щодо спливу передбаченого законом часу ( 2 години) з моменту встановлення підстав для проведення огляду на стан спяніння та проведення такого огляду.

При вирішенні справи судом також не взято до уваги, що ОСОБА_1 працює водієм у фізичної особи-підприємця, характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, жінка ніде не працює.

Таким чином, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що при їх розгляді, суддя належно не з»ясував всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, не усунув суперечності у справі, кі потребували детального їх з'ясування, об'єктивної та належної оцінки. Недотримання цього принципу та формальний підхід призвів до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення. Перевірку цих даних суддею не забезпечено, про що ОСОБА_1 підставно зазначено в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що конкретні обставини події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та доводах, наведених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, дають підстави стверджувати, що факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп»яніння у встановленому законом порядлку не доведений і в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних не законним шляхом, також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином постанова судді підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскільки суд першої інстанції розглянув адміністративну справу відносно ОСОБА_1 в його відсутності, а копію постанови направив з порушенням строків передбачених ст..285 КУпАП, причини пропуску ОСОБА_1 строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними і такий строк підлягає поновленню.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: М.М.Крегул