П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 14 січня 2017 року в 02 год. 55 хв. біля будинку № 33 по вул. Дегтярівській в м. Києві керував автомобілем «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що 09 лютого 2017 року ним до канцелярії суду було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 10 лютого 2017 року, у зв'язку з його станом здоров'я, проте суд розглянув справу за його відсутності, що, на його думку, є порушенням закону.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що суд, приймаючи рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, посилається на протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає дійсності, оскільки автомобілем, який був припаркований біля ресторану, де він відпочивав, не керував.

В той час, коли він виходив з автомобіля, був зупинений працівниками поліції. Оскільки він вважав на той час себе не водієм, від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КК України.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом порушено його право, оскільки судовий розгляд проведений за його відсутності.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта є безпідставними.

Матеріали справи містять судову повістку, відповідно до якої ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про судове засідання, призначене на 10 лютого 2017 року. 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з його станом здоров'я, проте будь - яких доказів на підтвердження клопотання не додано (а.с. 6). Таких доказів про неможливість участі в розгляді справи в суді першої інстанції з поважних причини апеляційному суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом розглянута справа з дотриманням розумних строків її розгляду та з дотриманням прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того, свої пояснення в суді ОСОБА_2 дав під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до матеріалів провадження, суддя, розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2, повно та всебічно дослідив всі докази, додані до протоколу.

Тому його доводи про допущену однобічність та неповноту при розгляді справи є необґрунтованими.

Відповідно до постанови судді, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків.

Як в апеляційній скарзі, так і під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_2 стверджував, що за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, належним йому автомобілем «Мерседес», він не керував. Вийшовши з ресторану, він взяв в автомобілі цигарки і коли виходив з автомобіля був зупинений працівником поліції.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

В своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що на час, коли інспектор поліції запропонував йому пройти огляд на стан сп'яніння він водієм не був, оскільки транспортним засобом не керував.

В той же час, відповідно до письмових пояснень, написаних ним власноручно в протоколі про адміністративне правопорушення, він вийшов взяти цигарки з автомобіля та інспектор поліції підійшов й побачив, як він перепарковував автомобіль.

Отже, цими поясненнями ОСОБА_2 фактично підтвердив те, що на той час він керував автомобілем, відтак він був водієм і повинен був дотримуватись вимог ПДР України.

Як пояснив в апеляційному суді свідок ОСОБА_4, вночі 14 січня 2017 року він був зупинений працівниками поліції, які запросили його як свідка засвідчити відмову водія від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння, на що він погодився. Крім того, свідок зазначив, що він не бачив, чи керував водій автомобілем чи ні, оскільки коли він був запрошений як свідок, водій автомобіля за кермом не перебував.

Апеляційний суд вважає, що показання даного свідка не підтверджують і не спростовують доводи апелянта про те, що він не керував автомобілем на момент зупинення його поліцейським, а тому не можуть бути прийняті на підтвердження доводів апелянта.

В той же час, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно взяті до уваги та належно оцінені пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, відповідно до яких ОСОБА_6 відмовився від проходження огляду для визначення стану сп'яніння. Підстав не довіряти їх поясненням в апеляційного суду немає, оскільки вони узгоджуються між собою та іншими доказами, зокрема, письмовими поясненнмия ОСОБА_2, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані сп'яніння.

Отже, ОСОБА_2 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп'яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун