АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суддя не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, а його висновок про те, що він керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, не відповідає фактичним обставинам провадження та не підтверджується належними та допустимими доказами. Саме такими доказами вважає письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вони викладені на заздалегідь підготовлених бланках з ідентичним змістом.

Крім цього, апелянт звертає увагу на невідповідність вимогам закону протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він не місить відомостей про те, що ОСОБА_2 відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, відсутній акт огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не зазначено, які дії водія свідчать про ухилення від огляду в закладі охорони здоров'я.

Вважає, що працівниками поліції внесено недостовірні дані до розписки про передачу на зберігання транспортного засобу ОСОБА_5, оскільки автомобіль нікому не передавався.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Одночасно подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_2 та його захисник не були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, який відбувся без їх участі, а копію оскаржуваної постанови він отримав лише 25.09.2017 року, після чого звернувся до суду.

Суд задовольняє клопотання захисника та поновлює йому строк на апеляційне оскарження з огляду на те, що судове засідання відбулося у відсутності ОСОБА_2 чи його захисника, та про прийняте судом рішення йому стало відомо лише 25.09.2017 року, після ознайомлення з матеріалами справи, про що свідчить відповідна розписка (а.с.39).

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він, будучи особою, на яку протягом року було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, 04 березня 2017 року 00 годин 30 хвилин в м. Києві по вул. Косенка, 113, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, даними постанови Святошинського районного суду міста Києва від 08.02.2017 року.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою особою органів поліції, ОСОБА_2 04 березня 2017 року в 00.30 год. в м. Києві по вул. Косенка, 113, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Протокол підписаний ОСОБА_2 без будь-яких зауважень та застережень.

Даний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП і є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. Також протокол містить дані про свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від проходження у медичній установі перевірки на стан наркотичного сп'яніння.

Крім цього, матеріали справи містять окремі пояснення вказаних свідків щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. Та обставина, що вони викладені на друкованих бланках, не може свідчити про їх неналежність, оскільки такі пояснення посвідчені підписами самих свідків.

Відповідно до п.12 розділу ІІ інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов'язкове.

Огляд на стан наркотичного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу зазначеною Інструкцією не передбачений, а тому не міг бути проведений. У зв'язку з цим акт огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів не складався.

Суд не бере до уваги апеляційні доводи захисника про недостовірність розписки, наданої ОСОБА_5 про передачу на зберігання транспортного засобу, оскільки така розписка не несе будь-якого доказового значення для вирішення справи.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз