Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796//2016
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Баку Азербайджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 13 вересня 2016 року о 23 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Автозаводській, 63, ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, з

ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння ОСОБА_2 відмовся, в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП..

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що постанова судді винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення за адміністративне правопорушення та не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ця постанова не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, як вважає скаржник, суд першої інстанції не врахував наданих ним доказів, що спростовують його вину та критично віднісся до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в яких вони стверджували про те, що він, ОСОБА_2 взагалі не перебував за кермом автомобіля, а під час прибуття працівників поліції знаходився біля автомобіля.

Захід адміністративного стягнення також було обрано з порушенням вимог закону, скільки суд не вказав жодного доводу, на підставі якого він обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та штрафу. При цьому в порушення вимог ст. 33 КУпАП, суд не врахував обставини, які повинні бути враховані при обранні виду адміністративного стягнення, оскільки з матеріалів справи та тексту постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися.

З наведеного є очевидним, що розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду.

Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, складений з порушеннями норм ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому відсутня відмітка про роз'яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності її прав та обов'язків, а сам протокол ним не підписаний.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме увідмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_2, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, а також письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним доказом, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумніві у своїй достовірності.

Більш того, всупереч доводам апеляційної скарги, суддя не залишив поза увагою пояснення ОСОБА_2 та пояснення названих ним свідків, надавши їм критичну оцінку, з урахуванням обставин справи, які були встановлені на підставі інших доказів, які суд поклав в основу прийнятого рішення.

Що ж стосується накладеного на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами строком на дин рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то воно відповідає вимогам закону, оскільки є безальтернативним та прямо передбачено санкцією ч. 1 вказаної вище статті та не може бути іншим як за своїм видом, так і розміром, в залежності від обставин, які повинні враховуватись, відповідно до вимог, передбачених ст. 33 КУпАП.

Безпідставними слід визнати і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо невідповідності вимогам закону протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони не спростовують правильності встановлених обставин справи та прийнятого судом рішення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відсутність в протоколі підписів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не може служити доказом того, що цей протокол складено з порушенням ст. 256 КУпАП, приймаючи до уваги ту обставину, що факт відмови ОСОБА_2 від підписання вказаного протоколу був підтверджений письмовими поясненнями свідків.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Отвіновський П.Л.