АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю прокурорів Благовісної А.С. та Кіча О.М., особи, відносно якої провадження в справі закрито - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу прокурорів, які приймали участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На обґрунтування прийнятого рішення суддя зазначив, що під час судового розгляду було з'ясовано, що ОСОБА_2 заповнила текст декларації та намагалась направити дану декларацію до Єдиного реєстру, проте, не маючи спеціальної освіти в галузі комп'ютерних технологій, не перевірила відправлення декларації до реєстру, що розцінюється судом як технічна помилка, а тому враховуючи вік ОСОБА_2 та її бездоганну репутацію, вважає, що в даному випадку відсутня суб'єктивна сторона інкримінованого їй правопорушення і як наслідок склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурори, що приймали участь у розгляді справи судом першої інстанції подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року та винести нову, якою визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції даної ____________________________________________________

Справа №33/796/560/2017 Категорія ч.1 ст.172-6 КпАП України

Доповідач: Сілкова І.М.

статті. При цьому, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної постанови, висновки якої не відповідають фактичним обставинам справи, зазначають, що під час розгляду справи по суті, судом не було встановлено наявності чи відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, і як наслідок не надав цьому факту належної оцінки, чим порушив вимоги ст.ст. 245, 283 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказують, що судом не врахована та обставина, що ОСОБА_2, будучи державним службовцем, посада якої відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» належить до категорії «Б», ще 25.08.2016 була ознайомлена з вимогами подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування і була зобов'язана до 30.10.2016 подати декларацію за 2015 рік, однак зробила це лише 31.10.2016 о 14 год. 25 хв. після нагадування представниками сектору з питань запобігання корупції міністерства, незважаючи на те, що згідно даних табелів обліку робочого часу Управління інформаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу Міненерговугілля за вересень та жовтень минулого року, ОСОБА_2 перебувала на робочому місці у всі години роботи, а отже мала можливість подати декларацію у період з 01.09.2016 до 30.10.2016 року, що на думку апелянтів підтверджує вину ОСОБА_2 у формі непрямого умислу, оскільки вона усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і свідомо допускала настання цих наслідків.

Доповівши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення особи відносно якої провадження в справі закрито - ОСОБА_2, яка заперечувала проти апеляційної скарги прокурорів та просила залишити оскаржувану постанову судді без зміни; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурорів задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно протоколу про адміністративне корупційне правопорушення ОСОБА_2, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу організаційного забезпечення та інформаційної безпеки Управління інформаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу Міністерства енергетики та вугільної промисловості відповідно до наказу Заступника міністра енергетики та вугільної промисловості від 30.05.2016 року №273-К, будучи суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» ст.3 ч.1, п.1, п/п «в», несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, а саме відповідно до висновку №35/50-51, складеного за результатами перевірки, декларація ОСОБА_2 за 2015 рік подана останньою до Єдиного державного реєстру декларацій лише 31.10.2016 року о 14 год.25 хв., хоча зобов'язана була подати декларацію до 30.10.2016 року.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді, Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суддя також повинен з'ясувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням останньою службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках - мети правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи відносно ОСОБА_2, ці вимоги закону суддею Шевченківського районного суду м. Києва були виконані в повному обсязі, оскільки суддею з дотриманням процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбаченої КУпАП, була дана належна оцінка наявним в матеріалах справи доказів відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП а викладені в оскаржуваній постанові висновки обґрунтувані з достатньою повнотою на підставі положень КУпАП та спеціальних Законів України щодо запобігання корупції.

Так, закриваючи провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, суддя зазначив, що оскільки ОСОБА_2 виконала всі дії, які вважала за необхідне виконати з метою подання електронної декларації, про що свідчать витяги з поштової скриньки ОСОБА_2 та відповідні послідовні дії користувача, проте декларація не була відправлена до реєстру 28.10.2016 року не з її вини, суд не вбачає в діях ОСОБА_2 ознак корупційного правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №2 від 10.06.2016 року, передбачено, що щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище подаються протягом 60 календарних днів, тобто до 30.10.2016 року.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року, «корупція» - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Цією ж нормою також визначено термін «корупційне правопорушення» - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи та своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді заступника начальника відділу організаційного забезпечення та інформаційної безпеки Управління інформаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу Міністерства енергетики та вугільної промисловості відповідно до наказу Заступника міністра енергетики та вугільної промисловості від 30.05.2016 року №273-К, будучи суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» ст.3 ч.1, п.1, п/п «в», несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, а саме подала зазначену декларацію за 2015 рік до Єдиного державного реєстру декларацій лише 31.10.2016 року о 14 год.25 хв., в той час як мала б подати декларацію до 30.10.2016 року.

Відповідно до листа за підписом в.о. завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції №27-вих/58-16 від 02.11.2016 року (а.с. 17), щодо стану подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, під час перевірки, станом на 14 годину 31.10.2016 року у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація ОСОБА_2 була відсутня, і після відповідного нагадування, того ж дня о 14 год. 25 хв. останньою була відправлена належна їй декларація до вказаного реєстру, про що ОСОБА_2 вказувала в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи, пояснивши це тим, що 28.10.2016 року, після заповнення на комп'ютері електронної декларації, натиснула кнопку «подати декларацію», проте, з невідомих їй причин, декларація не була відправлена до Єдиного реєстру і лише 31.10.2016 року вона дізналась про те, що її декларація не подана, внаслідок чого вона повторно відправила свою електронну декларацію.

Зазначені ОСОБА_2 обставини також підтверджується наявними в матеріалах справи витягом з електронної скриньки (а.с. 40) з якої вбачається, що 28.10.2016 року декларації ОСОБА_2 успішно збережена у Єдиному державному реєстрі декларацій.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурорів про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП є необґрунтованими, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення №51-11/3 від 14.12.2016 року (а.с. 1), складеному відносно ОСОБА_2, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку наявність прямого умислу, а матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_2 подавши декларацію 31.10.2016 року, мала умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

З урахуванням викладеного, постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, є законною та обґрунтованою, і підстави для її скасування та притягнення останньої до адміністративної відповідальності, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурорів, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурорів, які приймали участь у розгляді справи судом першої інстанції - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Сілкова І.М.