Номер провадження: 33/785/29/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю захисника ОСОБА_2,розглянувши його апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року відносно:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права на керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що 12.11.2016 року о 01 год. 10 хв. ОСОБА_3 в м. Одесі по вул. Рішельєвській, 23 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з неналежним зясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне:

- суд розглянув справу у його відсутності, у звязку з чим надав невірну оцінку обставинам справи, оскільки він не перебував у стані алкогольного спяніння, а через спазматичний біль в області серця прийняв корвалол, після чого поліцейські помилково прийняли дані симптоми за ознаки алкогольного спяніння;

- поза увагою суду залишилось те, що він автомобілем не керував, а водій автомобіля «БМВ» ОСОБА_4 Уста (який був тверезим) взяв його гаманець, щоб роздивитись, а після їх зупинення працівниками поліції, ОСОБА_4 Уста надав документи, що знаходились в його гаманці, у звязку з чим протокол про адміністративне правопорушення помилково складений на його імя, оскільки, дійсно він перебував у стані алкогольного спяніння, проте за кермо автомобіля НОМЕР_1 не сідав;

- поза увагою суду залишилось те, що працівники поліції здійснювали на нього психологічний тиск, його права розяснили скоромовкою, порушивши його право на захист, оскільки він через нічний час доби не міг в повній мірі розуміти розяснені ньому права та обовязки, які не були належним чином донесені до розуміння апелянта;

- працівниками поліції був порушений порядок огляду на стан спяніння, а саме з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (надалі - Інструкція), а саме поліцейські зобовязані були доставити його до медичного закладу для проведення огляду на стан спяніння, чого зроблено не було;

- судом не прийнято до уваги те, що копія протоколу йому не надавалась, свідки, зазначені в ньому ставили підписи вже «пост-фактум», текст їх пояснень писали працівники поліції, а не власноручно свідки;

- судом не прийнято до уваги, що взагалі інкриміноване правопорушення він не вчиняв.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 і заявив клопотання про закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАПякщо суд встановить підстави для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчинені вказаного правопорушення, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, встановивши обставини вчинення правопорушення, вважає, що відповідно до матеріалів справи, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №023828 від 12.11.2016 р., в якому ОСОБА_3 вказав, що він з ним не згоден (а.с. 4);

- рапортом співробітника поліції про те, що ОСОБА_3 відмовився передати посвідчення водія, у звязку з чим воно не вилучалось (а.с.5);

- поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 12.11.2016 р., згідно з якими, в їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проведення освідування «Драгер» та проїхати до медичного закладу (а.с.6-7)

- записами з відео-реєстраторів, які були витребувані апеляційним судом з управління патрульної поліції м. Одеси, встановлених у інспектора поліції по факту зупинення та складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_3, дослідженими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, згідно з якими на вимогу працівника поліції надати документи та пройти освідування на стан алкогольного спяніння за допомогою «Драгер» водій автомобіля почав уникати спілкування з працівниками поліції, а інша особа, яка назвалася іменем «Ерік» та в грубій формі, з використанням нецензурної лексики, пояснила, що водій автомобіля відмовляється пройти освідування, оскільки він фактично не був за кермом.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків написані ними не власноручно, що свідчить про їх необєктивність, а також про те, що вони не були присутніми при встановленні обставин вчинення ОСОБА_3 правопорушення, оскільки протоколі про адміністративне правопорушення містяться повні відомості про їх адресу та проставлені їх підписи, як і в поясненнях, а також зазначено, що пояснення написані з їх слів.

Клопотань про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, для допиту як в суд 1-ої інстанції так і в суд апеляційної інстанції від ОСОБА_3 або його захисника не надходило. Не довіряти письмовим поясненням зазначених свідків у апеляційного суду не має підстав.

Окрім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги те, що копія протоколу йому не надавалась, оскільки в матеріалах справи міститься оригінал протоколу, в межах якого суд розглядає справу, в якому міститься підпис ОСОБА_3 про те, що він ознайомлений з його змістом та копію отримав. Про те, що апелянту відомий зміст протоколу вбачається також з апеляційної скарги, в якій він зазначає, що власноручно написав, що із правопорушенням не згоден.

Водночас апеляційний суд вважає голослівними твердження ОСОБА_3 про те, що під час складання протоколу, він не керував автомобілем, та не відмовився проходити огляд, оскільки працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, так як вони є необгрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння....

Отже, одним із способів вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, тому для кваліфікації дій за вказаною частиною статті достатньою відмови особи від проходження медичного огляду, що підтверджується переліченими вище доказами.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення працівниками поліції при зупинці та проведенні огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного спяніння вимог «Інструкції», з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 п. 6 Інструкції огляд на стан спяніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Частиною 2 зазначеної Інструкції визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським і оформлення його результатів, а саме відповідно до ч. 2 п.п. 6, 7 огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі заклад охорони здоровя).

Аналізуючи зазначенні положення Інструкції, апеляційний суд вважає, що поліцейські, при зупинці ОСОБА_3 та пропонуванні йому пройти оглядна стан спяніння керувались положеннями даної інструкції. При цьому, суд враховує, що на місці зупинки, а також, в подальшому, від ОСОБА_3 скарг та зауважень на дії працівників поліції не поступало, його незгода із складеним відносно нього протоколом та невизнання вини у вчиненні правопорушення є намаганням уникнути відповідальності за його вчинення.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП підтверджується перерахованими доказами, які є належними та допустимими.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські зобовязані були доставити ОСОБА_3 до медичного закладу для проведення освідування, оскільки працівники поліції діяли в межах наданим їм повноважень та зазначених вище вимог Інструкції.

При цьому, п. 12 ч.2 Інструкції, передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними впункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Разом з тим, аналізуючи зазначені положення, апеляційний суд приходить до висновку, що вони визначають повноваження працівників поліції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння. В даному випадку, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що водій ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного спяніння, у звязку з чим вони керувались положеннями п.1-11 ч.2 Інструкції.

Щодо заявленого клопотання захисника ОСОБА_3 ОСОБА_2 про закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП, апеляційний суд вважає його необгрунтованим оскільки постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року, в діях ОСОБА_3 встановлена наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено відповідне стягнення в межах строку передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Той факт, що зазначена постанова суду 1-ої інстанції до прийняття рішення судом апеляційної інстанції не набрала законної сили не дає підстави для закриття провадження по справі на підставі п.7. ч.1 ст. 247 КУпАП.

Сукупність письмових доказів, наявних в матеріалах справи дають всі передбачені законом підстави встановити наявність складу зазначеного адміністративного правопорушення та винність даної особи, а саме ОСОБА_3 у його вчиненні.

При цьому, апеляційний суд вважає необхідним внести зміни в мотивувальну частину постанови суду 1-ої інстанції щодо встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення та кваліфікації дій ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння вчинених при наступних обставинах: 12.11.2016 року о 01 год. 10 хв. ОСОБА_3 в м. Одесі по вул. Рішельєвській, 23 керував автомобілем «БМВ» держ. знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: нестійкою ходою, почервонінням очей, різким запахом алкоголю з ротової порожнини, від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п.п.2.5 Правил дорожнього руху України,затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року».

Оцінивши викладені вище обставини в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина постанови суду 1-ої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 38, 251, 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, - змінити.

Перший абзац мотивувальної частини постанови викласти в наступній редакції:

«12.11.2016 року о 01 год. 10 хв. ОСОБА_3 в м. Одесі по вул. Рішельєвській, 23 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: нестійкою ходою, почервонінням очей, різким запахом алкоголю з ротової порожнини, від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п.п.2.5 Правил дорожнього руху України,затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року».

Другий абзац мотивувальної частини постанови виключити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца