Номер провадження: 33/785/273/17
Номер справи місцевого суду: 522/5/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Гончаров О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.02.2017 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Гончаров О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , з участю представника Боднар М.О. на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з вказаної постанови,

ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Нижні Сірогози,
Херсонської області, громадянина України, місце
роботи і посада: в/ч НОМЕР_1 , офіцер відділу захисту
інформації та криптології військової частини
НОМЕР_1 , має допуск до державної таємниці за
формою 1, проживає за адресою:
АДРЕСА_1
притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого п.6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 510грн.

Згідно з постановою суду у грудні 2016 року, у ході виконання завдань, покладених на СБУ, органом військової контррозвідки (2 відділ 9 ГВ ГУ ВКР ДКР СБУ) були виявленні порушення чинного законодавства про державну таємницю з боку посадової особи офіцера відділу захисту інформації та криптології військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 .

У січні 2012 року на підставі чинної «Номенклатури посад службовців в/ч НОМЕР_1 , перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці», ОСОБА_1 було оформлено допуск до державної таємниці за формою 1. У відповідності до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.05.2014 року №92 ОСОБА_1 наданий доступ до державної таємниці та її матеріальних носіїв з грифом секретності «Особливої важливості», «Цілком таємно» та «Таємно».

Проте, встановлено, що зазначена особа не виконує взяте на себе «Зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці», а також порушує вимоги ст. 28 Закону України «Про державну таємницю», та п. 116 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організація» затвердженого Постановою Кабміну України від 18.12.2013 року №939.

Зокрема, встановлено, що майор ОСОБА_1 17.10.2016 року отримав у секретній частині відділу захисту інформації та криптології в/ч НОМЕР_1 матеріальні носії секретної інформації, які мають гриф секретності «Цілком таємно» та «Таємно», а саме:

1). СD-RW №41, гриф секретності «Таємно»;

2). ГМД №37, гриф секретності «Таємно»;

3). USB накопичувач -№24, гриф секретності «Цілком таємно».

Після отримання вищезазначених матеріальних носіїв секретної інформації майор ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» та п.п. 116, 211, 244, 442, 445 Порядку 939 зберігав в приміщення №327, яке не є режимним приміщенням (придатність якого не визначена комісією для проведення секретних робіт, яка призначається наказом керівника установи до початку його експлуатації) та відпрацьовував проекти секретних документів на особистому ноутбуці (якому не створено комплексну систему захисту інформації та не зареєстровано в режимно-сектерному органі в/ч НОМЕР_1 машинному носії інформації). Крім того, ОСОБА_1 у приміщенні №327 відпрацював проекти секретних документів на аркушах, які не обліковані і режимно-секретному органі в/ч НОМЕР_1 .

Так, використання або зберігання незареєстрованих МНСІ, у тому числі машинних носіїв з секретною інформацією, створює передумови до витоку державної інформації.

Також, було встановлено, що майор ОСОБА_1 21.11.2014 року та 01.02.2015 року виїжджав без дозволу командира в/ч НОМЕР_1 за межі Одеського гарнізону (на тимчасово окуповану територію АР Крим), чим здійснив порушення вимог ст. 216 розділу 5 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, де визначено, що «Виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини».

Крім того, ним було порушено вимоги розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 09.07.2014 року №350/104/2/2091-т «Про заборону виїзду військовослужбовців на територію АР Крим».

Факти скоєння вищезазначених порушень режиму секретності майором ОСОБА_1 підтверджуються проведеним Службовим розслідуванням в/ч НОМЕР_1 (акт службового розслідування №129 від 15.12.2016 року).

Таким чином, своїми діями офіцер відділу захисту інформації та криптології в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , як особа відповідальна за виконання вимог режиму секретності , знаючи вимоги ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» та п.116 Порядку 939, порушив вимоги ч. 1 та ч. 4 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю», п.п. 116, 211, 244, 442, 445 Порядку 939 та ст. 216 розділу 5 Статуту внутрішньої служби ЗС України, а саме не вжив відповідних заходів по забезпеченню охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності, чим створив передумови до витку відомостей військового характеру, які мають гриф секретності «Цілком таємно» та «Таємно».

Крім того, ним порушено взяте на себе письмове зобов`язання громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці, в частині неухильного виконання вимог режиму секретності, а також, п. 116 Порядку 939, яким визначено обов`язки громадянина - секретоносія.

Згідно ст. 39 Закону України «Про державну таємницю», посадові особи, винні у порушенні встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обовязків щодо збереження державної таємниці; невжитті заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, несуть відповідальність згідно із Законом.

Таким чином, офіцер відділу захисту інформації та криптології в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , будучи зобов`язаним бути обізнаним з вимогами законодавства у сфері охорони державної таємниці, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, не вжив відповідних заходів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 року, скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду є незаконною, висновки суду є передчасними. Доводить, що суд безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, не перевіривши всіх доказів у справі, що мають значення для її правильного вирішення, і прийняв незаконне рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП.

Так, вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №47 від 28.12.2016 року (а.с. 1-5, актом №129 по проведення службового розслідування від 15.12.2016 року (а.с. 6-9), пояснювальною запискою ОСОБА_1 (а.с.10), пояснювальною запискою ОСОБА_1 від 12.12.2016 року (а.с. 11), витягом з Наказу Командувача Повітряних сил Збройних Сил України №125 від 20.03.2015 року (а.с. 12), функціональними обов`язками офіцера відділу захисту інформації та криптології штабу повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 26.08.2016 року (а.с. 13 17), витягом з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №92 від 20.05.2014 року (а.с. 19), зобов`язанням громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці від 02.01.2015 року (а.с. 20).
Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам немає, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими фактичними обставинами справи, а тому суд підставно обґрунтував ними свої висновки.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідивши всі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про її особу, ступінь вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав на неї стягнення в межах санкції п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

Таким чином, підстав для скасування постанови суду щодо ОСОБА_1 , про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 року щодо нього без зміни.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О.Гончаров