АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2016, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної оскаржувану постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2016 скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 вказує, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам. Зокрема апелянт зазначає, що він дійсно був на підпитку, втім був не водієм транспортного засобу, а пасижиром. Натомість, суд визнаючи останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не взяв до уваги та проігноровав пояснення свідка ОСОБА_4, який прямо зазначив, що саме він керував транспортним засобом із посиланням на пояснення свідка ОСОБА_5 При цьому покази ОСОБА_6 взагалі не знайшли свого відображення в оскаржуваній постанові.

Також в апеляції зауважено, що патрульні поліцейські фізично не могли бачити, хто знаходиться за кермом, оскільки автомобіль поліції рухався за автомобілем ОСОБА_2 і зупинені були патрульними поліції шляхом ввімкнення проблискових маячків та звукового сигналу.

Судом першої встановлено, що ОСОБА_2 13.09.2016 о 03 годині 00 хвилин, в місті Києві по вулиці Микільсько-Слобідська, при виїзді на Броварський проспект керував автомобілем, марки «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР України

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу − ОСОБА_2 та його захисника щодо доводів апеляційної скарги, які підтримали апеляцію та просили суд її задовольнити, заслухавши їх відповіді на питання суду, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_6 щодо фактичних обставин справи та його відповіді на запитання, дослідивши в присутності учасників процесу матеріали справи та додатково з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з'ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що інспектором патрульної служби при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та суддею місцевого суду при розгляді справи вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, в судовому засіданні від 08.02.2017 ОСОБА_2 пояснив суду, що дійсно за декілька годин до зупинки його транспортного засобу він випивав, втім за кермо в нетверезому стані він не сідав. Для цього він зателефонував до свого знайомого - ОСОБА_6, аби той приїхав і забрав його з Броварів, бо сам проживає в Києві. ОСОБА_6, взявши з собою ОСОБА_4, приїхали на автомобілі ОСОБА_6 за ОСОБА_2 до Броварів. ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля «Mercedes-Benz Vito», який належить ОСОБА_2, а сам ОСОБА_2 сів на переднє пасажирське місце. ОСОБА_6 поїхав на своєму автомобілі до Києва. Далі ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 заїхали до газової заправки, яка знаходиться по Броварському проспекту, де до них підійшли працівники поліції і зауважили, що на їх транспортному засобі погано видно номерний знак. Поспілкувавшись на заправній станції з працівниками поліції, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 продовжили рух з Броварів до Києва, при цьому ОСОБА_4 був водієм автомобіля «Mercedes-Benz Vito», а ОСОБА_2 пасажиром. Через невеликий проміжок часу вони почули звуковий сигнал, який роздався в автомобіля патрульної поліції, який рухався за ними і побачили світловий сигнал зупинитись. Зупинившись, працівники поліції підійшли до їх автомобіля і без пояснення причини зупинки, зробили усне зауваження, що не можна керувати транспортним засобом в нетверезому стані. Потім працівник поліції сказали надати ОСОБА_2 посвідчення водія, на що останній відмовився його пред'являти, пояснюючи це тим, що він пасажир, а не водій транспортного засобу, який щойно зупинили. На пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння, ОСОБА_2 відмовився, пояснюючи це знову ж таки тим, що не керував транспортним засобом.

На запитання суду, в судовому засіданні від 08.02.2017 ОСОБА_2 пояснив, що автомобіль патрульної поліції рухався за ними і для зупинки їх транспортного засобу подав звуковий сигнал та сигнал проблисковими маячками. До того ж на його автомобілі тоноване скло, а тому працівник поліції не могли ніяким чином побачити хто був за кермом. Для встановлення особи ОСОБА_2 надав паспорт громадянина України. Поліцейські пропонували пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спецзасобу «Драгер». ОСОБА_2 не заперечує, що перебував в нетверезому стані, однак стверджує, що не керував транспортним засобом.

Також судом апеляційної інстанції частково задоволено клопотання ОСОБА_2 про допит свідків та постановлено допитати свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, щодо допиту ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - відмовлено, з огляду на те, що такі свідки були допитані судом першої інстанції і їх покази відображені в постанові.

В судовому засіданні від 08.02.2017 свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він привіз ОСОБА_4 в Бровари для того, щоб останній сів за кермо автомобіля, який належить ОСОБА_2, поза як той був на підпитку. Приїхавши до м.Бровари, ОСОБА_6 зустрівшись з ОСОБА_2 та поспілкувавшись кілька хвилин, залишив ОСОБА_4 з ОСОБА_2, а сам поїхав назад до Києва.

На запитання суду свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він особисто бачив, як ОСОБА_4 сідав за кермо автомобіля «Mercedes-Benz Vito», який належить ОСОБА_2, а сам ОСОБА_2 - на переднє пасажирське місце.

Крім того, судом вжито всі можливі заходи для виклику до суду свідка ОСОБА_7 Втім, контакті номера телефонів, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, а також в поясненнях - належать іншим особам. В свою чергу, зворотнє повідомлення з поштового відправлення з судовою повісткою до суду на момент розгляду справи не повернулось.

Разом з тим, в судовому засіданні від 17.02.2017 ОСОБА_2 пояснив суду, що він також вживав заходів для повідомлення свідка ОСОБА_7 про його необхідність явки до суду для дачі пояснень. Відшукавши напарника свідка, той пояснив ОСОБА_2, що справжнє прізвище особи, яка була свідком події, що мала місце 13.09.2016 - ОСОБА_9. Він працював в Броварському ШБУ №50, однак 23.12.2016 звільнився, що стало відомо ОСОБА_2 після його звернення до зазначеної установи. На прохання ОСОБА_2 надати контактні дані ОСОБА_9, його напарник відмовився, як і відмовились працівники відділу кадрової роботи Броварському ШБУ №50.

До того ж, забезпечуючи виклик свідка ОСОБА_7 судом встановлено відмінність цифр, вказаних в контактному номері телефону останнього, а також в адресі місця проживання, які ним зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення і в поясненнях (а.с. 1, 6).

Отже, зазначеними вище поясненнями ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 спростовується висновок суду першої інстанції щодо керування ОСОБА_2 автомобіля «Mercedes-BenzVito 111CDI», д.н.з.НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. До того ж такий висновок суду не узгоджується також із поясненнями свідка ОСОБА_4, відображеними в оскаржуваній постанові суду. В свою чергу, що стосується пояснень працівників поліції в частині того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння і пересів з водійського місця на пасажирське, відображених в оскаржуваній постанові, - то суд відноситься до них критично, так як вони спростовуються показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а також поясненнями самого ОСОБА_2, який окрім іншого вказав суду, що працівники поліції рухались за ними і зупинили їх автомобіль шляхом подачі звукового сигналу та сигналу за допомогою проблискових маячків, при цьому скло на автомобілі «Mercedes-Benz Vito» - тоноване. Цими поясненнями також ставляться під сумнів і відомості, відображені в рапорті інспектора ОСОБА_11. До того ж жодних мотивів для того, щоб сідати за кермо ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння суд не знаходить, оскільки саме з цією метою ОСОБА_2 і зателефонував ОСОБА_6, аби той приїхав його забрати, поза як сам перебував в нетверезому стані.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Натомість, п.27 Постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Між тим, виходячи з аналізу змісту ст.130 КУпАП, відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння повинна бути в нерозривному зв'язку з керуванням транспортним засобом в такому стані.

Таким чином, враховуючи, що згідно первинних пояснень (а.с. 5, 6) свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 засвідчили лише відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спец пристрою «Драгер», крім пояснень працівника поліції та рапорту, до яких суд відноситься критично, жодних інших даних щодо керування ОСОБА_2 транспортного засобу в стані алкогольного сп'яніння матеріали справи не містять.

У відповідності до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначений конституційний припис, а також на положення диспозиції статті, за якою ОСОБА_2 визнано винним, згідно якої особа підлягає адміністративній відповідальності у разі відмови від проходження огляду на стан сп'яніння при керуванні транспортним засобом, - суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що в діях ОСОБА_2 відсутній складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. В свою чергу, наведені в оскаржуваній постанові суду обставини щодо визнання ОСОБА_2 винним за ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованими та такими, які не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2016, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, − скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/396/2017

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Марченко М.В.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.