1Справа № 335/3925/17 3/335/681/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., за участі прокурора Марахіна Є.А., адвоката ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративні правопорушення, яка надійшла з Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на посаді заступника голови Запорізької обласної ради, зареєстрованого за адресою м Запоріжжя, вул. Солідарності, 57в - за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2017 року головним оперуповноваженим відділу протидії корупції УОР ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 складено два протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією: №58 за ч.1 ст.172-7 КУпАП України та №59 за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою судді від 19.04.2017 року справи за вказаними протоколами про вчинення адміністративного правопорушення обєднано в одне провадження.

Відповідно до протоколу №58, 03.12.2015 року відбулось перше пленарне засідання першої сесії Запорізької обласної ради VІІ скликання, на якому повідомлено про підсумки виборів депутатів Запорізької обласної ради VІІ скликання та визнання їх повноваження, у кількості 84 депутата, серед яких був депутат ОСОБА_2.

На підставі рішення ради №3 від 15.12.2015 року ОСОБА_2 обрано заступником голови Запорізької обласної ради.

Згідно п.4 ч.1 ст.43 Закону України „По місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях обласними радами вирішуються питання затвердження за пропозицією голови ради структури виконавчого апарату ради, його чисельності, встановленої відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом міністрів України , витрат на утримання ради та її виконавчого комітету.

Згідно з Постановою КМУ №512 від 30.06.2005 року „Про оплату праці керівників Верховної Ради та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласних, Київської та Севастопольських міських рад преміювання керівних працівників, зокрема заступника голови обласної ради здійснюється щомісяця у розмірі до 60 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час.

25.02.2016 року відбулося перше пленарне засідання другої сесії VІІ скликання. У п.46 порядку денного на розгляд винесено питання „Про затвердження чисельності, структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради В подальшому під п.44 розглядалось питання „Про затвердження чисельності, структури та умов оплати працівників виконавчого апарату обласної ради.

За результатами голосування, з урахуванням пропозиції постійної комісії з питань місцевого самоврядування та адміністративно-територіального устрою, про внесення зміни в додаток 1 до проекту рішення „За проголосувало 51 депутат, в тому числі і ОСОБА_2.

За результатами голосування, з урахуванням пропозицій постійної комісії з питань місцевого самоврядування та адміністративно-територіального устрою, про внесення зміни в додаток 1 до проекту рішення „За проголосувало 56 депутатів, в тому числі і ОСОБА_2.

За результатами голосування та прийняття проекту рішення в цілому „За проголосувало 50 депутатів, в тому числі і ОСОБА_2, та в подальшому винесено рішення №29 від 25.02.2016 року „Про затвердження чисельності, структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради.

Пунктом 7 вищевказаного рішення передбачено здійснювати преміювання заступника голови обласної ради щомісячно у розмірі 60 відсотків від посадового окладу за фактично відпрацьований час в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі видатків на утримання виконавчого апарату обласної ради, та виплату матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, в межах затвердженого фонду оплати праці.

Таким чином, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді депутата Запорізької обласної ради Запорізької області, будучи згідно п.п. „б п.1 ч.1 ст. 3 Закону України „Про запобігання корупції, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення ч.1 ст.28 Закону України „Про запобігання корупції, під час участі у розгляді, підготовці та прийняття рішення Запорізькою обласною радою VІІ скликання про встановлення собі максимального розміру премії 60 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час, у тому числі про прийняття проекту рішення за основу та в цілому самостійно публічно не оголосив під час засідання ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу №59, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді депутата Запорізької обласної ради Запорізької області, будучи згідно п.п. „б п.1 ч.1 ст. 3 Закону України „Про запобігання корупції, субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення ч.1 ст.28 Закону України „Про запобігання корупції під час участі у розгляді, підготовці та прийняття рішення Запорізькою обласною радою VІІ скликання про встановлення собі максимального розміру премії 60 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час, у тому числі про прийняття проекту рішення за основу та в цілому, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, які вплинули на обєктивність або неупередженість під час виконання своїх представницьких повноважень, тобто проголосував „За затвердження максимального розміру премії особисто собі, чим вчинив правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 винним себе у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст.172-7 КУпАП не визнав та пояснив наступне.

У нього, як депутата обласної ради не було реального конфлікту інтересів з його представницькими повноваженнями, так як депутат не має права отримувати заробітну плату. Відсутній реальний конфлікт інтересів із службовими повноваженнями, оскільки депутат обласної ради не є посадовою особою та не має службових повноважень, а тому взагалі не може бути такого конфлікту інтересів. Крім того, проект рішення Запорізької обласної ради №39 від 25.02.2016 року було внесено головою обласної ради безпосередньо перед засіданням, із остаточним змістом проекту його не ознайомлювали перед засіданням, він не знав в якому розмірі запропоновано виплачувати премію та те, що підлягає розгляду питання визначення премії саме заступнику голови Запорізької обласної ради. Таким чином, у нього не могло бути умислу на вчинення корупційних правопорушень, зазначених у протоколах. Крім того, його голос не був вирішальним при прийнятті цього рішення. Просить закрити провадження у справі, у звязку з відсутністю в його діях події та складу правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протоколи про адміністративні правопорушення, висновоки прокурора та захисника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтями 9 та 247 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність осіб настає у разі за: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз чинного антикорупційного законодавства України дає підстави для висновку про те, що для терміну реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об'єктивних компонентів, таких як: приватний інтерес; службове повноваження; протиріччя між ними, що впливає на об'єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Субєктивна сторона правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Під час судового розгляду було допитано в якості свідка особу, якою складено протоколи про адміністративні правопорушення №№58,59 ОСОБА_3, який підтвердив обставини викладені у протоколах.

Також судом досліджено письмові докази залучені до протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема: протокол № 1 першого пленарного засідання ЗОР сьомого скликання від 03.12.2015 року; протокол № 1 третього пленарного засідання ЗОР сьомого скликання від 15.12.2015 року; рішення ЗОР сьомого скликання № 3 від 15.12.2015 року про обрання заступника голови ЗОР; протокол № 2 засідання ЗОР сьомого скликання першого пленарного засідання другої сесії від 25.02.2016 року; рішення ЗОР № 39 від 25.02.2016 «Про затвердження чисельності, структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради» з додатками №№ 2, 3, 4, 5, 6; регламент ЗОР шостого скликання, затвердженого рішенням ЗОР № 45 від 23.12.2010 року, а також відтворено відеозапис пленарного засідання ЗОР від 25.02.2016 року, який не містить інформації щодо подій, викладений у протоколах про адміністративні правопорушення і є неналежним доказом.

Судом встановлено, що 25.05.2016 року відбулось перше пленарне засідання другої сесії Запорізької обласної ради, на якому, серед іншого, розглядалось питання «Про затвердження чисельності, структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради».

Згідно результатів поіменного голосування, депутатом обласної ради ОСОБА_2 прийнято рішення про підтримку цього проекту рішення як за основу так і в цілому.

Відповідно до рішення Запорізької обласної ради №39 від 25.02.2016 „Про затвердження чисельності, структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради передбачалось, в порядку, передбаченому п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні вирішити питання чисельності структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради.

Відповідно до ч.1 ст. 19, ч.1 ст. 20 Закону України „Про статус депутатів місцевих рад , ст. 49 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. На сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради. Згідно ст. 3 цього Закону депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів. Як представник інтересів територіальної громади депутат відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні , має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обовязки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Основною організаційною формою здійснення депутатом місцевої ради своїх повноважень визнається їх участь у сесіях відповідних рад у прийнятті рішень шляхом голосування. Право голосувати має беззаперечний характер і відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ч. 6 ст. 49 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні кожен депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що приймаючи участь на засіданні у голосуванні щодо вирішення рішення № 39 „Про затвердження чисельності, структури та умов оплати праці працівників виконавчого апарату обласної ради 25 лютого 2016 року, ОСОБА_2 приймав участь у голосуванні, як депутат ради, що саме і вбачається із змісту протоколів, складених 20.03.2017 року. Рішення приймалось колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії ради, голос ОСОБА_2 не був вирішальним при прийнятті рішення.

Отримання особою грошової винагороди у формі заробітної плати, а також її складових: премії, надбавки за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушення, оскільки, право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, закріплене у ст.43 Конституції України.

Посилання у протоколі на встановлення ОСОБА_2 собі максимального розміру премії спростовується фактичними обставинами, оскільки, як було вище зазначено, встановлення відповідних розмірів премій відбулось у спосіб, передбачений постановою КМУ від 09.03.2006 року №268, а саме рішенням ради.

Під час судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що неповідомлення у встановленому законом порядку ОСОБА_2 про наявність реального конфлікту інтересів вчинене ним умисно, коли він усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускаючи настання цих наслідків. Отже, відсутня суб'єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов'язковою складовою будь-якого правопорушення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 59-1 „Конфлікт інтересів глави 5 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

У даній нормі закону відсутні терміни „реальний конфлікт інтересів, „потенційний конфлікт інтересів і не міститься заборони депутату місцевої ради брати участь у прийнятті рішень; навпаки, передбачено, що депутат бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою.

З матеріалів справи не вбачається в чому конкретно полягають дії ОСОБА_2 в умовах реального конфлікту інтересів, в розумінні ст. 1 Закону України „Про запобігання корупції .

Субєктивна сторона адміністративного корупційного правопорушення згідно з положеннями ст. 1 Закону України „Про запобігання корупції характеризується виключно прямим умислом.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Як випливає з Методичних рекомендацій з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції, їх метою є формування єдиного підходу осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб до розуміння і дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, запроваджених Законом.

Неоднозначність підходів при вирішенні питань врегулювання конфлікту інтересів у окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування свідчить про відсутність на законодавчому рівні однозначних правил розвязання конфлікту інтересів, що унеможливлює притягнення особи у чинній справі до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини по справі „Христов проти України від 19.02.2009, заява №4465/04). Правова визначеність вимагає, щоб норми актів були зрозумілими, точними й гарантували, що ситуації та правовідносини будуть передбачуваними. Адже інакше не можна забезпечити однакового застосування положень законів, що уможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Адже це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах „Рябих проти Росії, заява від 2003 р., №52854/99, п.52; „Савінський проти України, заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Такий підхід випливає також із змісту рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 11.04.2013 року у справі „Вєренцов проти України, у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством.

Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод.

За ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, національні суди при розгляді справ зобовязані застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права України.

Таким чином, з викладеного та зазначених вище норм Законів випливає, що не будь - яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її представницькими повноваження можуть не суперечити один одному. Конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 не характеризуються прямим умислом (або необережністю) на незаконне збагачення або збагачення інших осіб, оскільки в судовому засіданні та з матеріалів справи встановлено, що шкода державним інтересам не завдана, преміювання здійснювалося на законних підставах.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у звязку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області, через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Воробйов А.В.