А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17.02.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційне подання, яке подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області Малицький С.І.,

в с т а н о в и в :

постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року провадження про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, гр. України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді начальника Управління Держгеокадастру в Тячівському районі Закарпатської області,

за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 704/7/Б від 06.04.2016, ОСОБА_2, виконуючи обов'язки начальника Управління Держгеокадастру в Тячівському районі Закарпатської області, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно Закону України «Про запобігання корупції», порушив вимогу щодо повідомлення свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час погодження проекту землеустрою, виконавцем якого є його сестра, внаслідок чого в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Часом вчинення правопорушення є 10.09.2015, тобто день підписання ОСОБА_2 висновку про погодження ОСОБА_3 проекту землеустрою. Днем виявлення даного правопорушення є 06.04.2016. Місцем вчинення правопорушення є адміністративне приміщення Управління Держгеокадастру у Тячівському районі, розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Незалежності, 90 А.

В апеляційному поданні прокурор відділу прокуратури Закарпатської області Малицький С.І. вказує на те, що постанова судді є незаконною, а викладені в ній висновки щодо відсутності в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення безпідставними та необґрунтованими в зв'язку з неправильним трактуванням та застосуванням норм антикорупційного законодавства. Окрім того, в апеляційному поданні прокурор посилається на ст. 250 КУпАП та на листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо застосування норм КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційним поданням у даній справі. Просить поновити строк на апеляційне оскарження; постанову скасувати; прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП адміністративного правопорушення й накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційне подання, апеляційний суд вважає, що апеляційне подання підлягає поверненню особі, яка його подала, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосування законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, у тому числі, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення.

Разом із цим, за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП (у редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст. 7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно із судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались.

Тобто, у даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно зі ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Крім того, згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року в справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». У разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як убачається з апеляційного подання прокурор порушує питання про погіршення становища ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження в справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП, тобто позбавлений права оскаржувати рішення судів першої інстанції, постановлені за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише в законодавчому порядку.

Ураховуючи вищенаведене, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, враховуючи, що апеляційне подання подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження в даній справі, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію права та повернути апеляційне подання особі, що його подала - прокурору відділу прокуратури Закарпатської області Малицькому С.І..

Керуючись ст. ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційне подання, яке подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області Малицький С.І. на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито в зв'язку з відсутністю події та складу правопорушення, - повернути прокурору відділу прокуратури Закарпатської області Малицькому С.І., як особі, яка його подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан