справа № 415/1858/17
провадження № 3/415/558/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2017 р. місто Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Старікова М.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого інженером «Сєверодонецький Оргхім», зареєстрованого та проживаючого за адресою: м. Лисичанськ, кв. Східний, 8/61,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И ЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 176844 від 30.03.2017 року у місті Лисичанськ на вул. Машинобудівельників водій ОСОБА_1 керуючи належним йому транспортним засобом DACIA LOGAN, державний номер НОМЕР_1, при перестроюванні не надав перевагу у русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 котрий рухався в попутному напрямку та заблоговчасно не ввімкнув вказник повороту, чим примусив водія ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку по сміжній полосі різко змінити швидкість та напрямок руху, чим вчинив аварійну ситуацію.

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ознаками ст.122 ч.4 КУпАП, санкцією якої передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Таким чином:

Об'єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об'єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, містить такі склади: а) перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 кілометрів на годину, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, початку руху, зміни напрямку руху, проїзду спеціальних транспортних засобів; б) недодержання водіями вимог дорожніх знаків, розмітки проїзної частини шляхів або безпечної дистанції, порушення правил зупинки і стоянки, розташування транспортних засобів на проїзній частині, руху автомагістралями, пріоритету транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми освітлювальними приладами, попереджувальними сигналами, буксирування механічних транспортних засобів, перевезення людей або руху тротуарами чи пішохідними доріжками; в) ненадання водіями транспортних засобів переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само інші порушення правил проїзду пішохідних переходів; г) порушення, передбачені частинами 1-3 цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, тобто примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Суб'єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу або необережності.

Суб'єктом правопорушення може бути водій транспортного засобу або інша особа, яка керує транспортним засобом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КупАП, не визнав та пояснив, що зранку 30.03.2017 року на власному автотранспорті Dacia Logan, д.н. НОМЕР_1 слідував по вулиці Машинобудівельників у напрямку м. Сєвєродонецьк. Зійснюючи маневр випередження автомобілю НОМЕР_3, який рухався приблизно 30 км/год виконав всі вимоги, які передбачені Правилами дорожнього руху (далі ПДР). А саме перед початком маневру переконався в тому, що: 1) жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав маневр; б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; в) смуга зустрічного руху, на яку він може виїхати, вільна від транспортних засобів на достатній для маневру відстані; г) після маневру зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він випереджує, повернутися на займану смугу. Вказана інформація підтверджується матеріалами відорегістратора. У відповідності до 9.6. ПДР він для привертання уваги водія транспортного засобу ЗАЗ д.н. НОМЕР_4, якого випереджував, застосовував перемикання світла фар, це також підтверджується відображенням на автомобілі НОМЕР_3 на відеоматеріалах з відеорегістатора, встановленого на його автомобілі. На відеоматеріалах з відеорегістатора, також видно, що подія є саме рухом його транспортного засобу із швидкістю, що перевищує (з відео видно що різниця швидкостей є приблизно 20-25 км/год) швидкість попутного транспортного засобу ОСОБА_2 При цьому траєкторія руху його автомобіля передбачала плавне поступове завершення маневру, яке виключало різке переміщення на смугу по якій із швидкістю приблизно 28-30 км/год у попутному напрямку рухався автомобіль ОСОБА_2

Водночас, на відеоматеріалах з відеорегістатора також чути, що причиною зупинення посадовими особами взводу № 2 роти № 3 ОСОБА_3 його транспортного засобу, є саме обгін на пішохідному переході і ніяким чином не створення «аварійної ситуації, повязаної із різкою одночасною зміною швидкості і напрямку руху транспортного засобу ОСОБА_2 у звязку із небезпечним перестроєнням його автомобіля в полосу руху перед автомобілем ОСОБА_2

Вважав, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП ( порушення правил безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при зміні його напрямку, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян) є незаконним, оскільки здійснення правопорушення не підтверджено будь-якими фактичними доказами.

Враховуючи викладене, просив провадження Лисичанського міського суду Луганської області за справою № 415/1858/17 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Інший учасник ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні була відтворена і досліджена відеозйомка відеорегістратора від 30.03.2017 року, що міститься на СD носії, долученого по клопотанню сторони захисту, з якої вбачається, що 30.03.2017 року ОСОБА_1 рухаючись у місті Лисичанськ по вул. Машинобудівельників для привертання уваги водія транспортного засобу ЗАЗ д.н. НОМЕР_4, якого випереджував, застосовував перемикання світла фар. На відеоматеріалах видно, що подія є саме рухом його транспортного засобу із швидкістю, що перевищує (з відео видно що різниця швидкостей є приблизно 20-25 км/год) швидкість попутного транспортного засобу ОСОБА_2 При цьому траєкторія руху його автомобіля передбачала плавне поступове завершення маневру, яке виключало різке переміщення на смугу по якій із швидкістю приблизно 28-30 км/год у попутному напрямку рухався автомобіль ОСОБА_2 Водночас, на відеоматеріалах з відеорегістатора чути, що причиною зупинення посадовими особами взводу № 2 роти № 3 ОСОБА_3 транспортного засобу ОСОБА_1, є саме обгін на пішохідному переході і ніяким чином не створення «аварійної ситуації, повязаної із різкою одночасною зміною швидкості і напрямку руху транспортного засобу ОСОБА_2 у звязку із небезпечним перестроєнням автомобіля ОСОБА_1 в полосу руху перед автомобілем ОСОБА_2 (а.с.14).

Суд, вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та дослідивши письмові матеріали справи, а також всі обставини справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, обєктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду , а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 176844 від 30.03.2017 року (а.с.1), ОСОБА_1, як особі, що притягається до адміністративної відповідальності ставиться в вину порушення п.п 9.2, 10.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно п.9.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою, перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно п.10.3 ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Як вбачається з матеріалів справи, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення так і в судовому засіданні ОСОБА_1 в своїх поясненнях, які є послідовними, категорично заперечував факт порушення правил безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при зміні його напрямку, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджується також відеоматеріалами з відеорегістратора, встановленого на автомобілі ОСОБА_1, а інших належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 в цій частині суду надано не було.

Належні та допустимі докази щодо вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 122 ч.4 КУпАП, відсутні, тому в діях ОСОБА_1 неможливо встановити порушення, відповідальність за яке передбачено ст.122 ч. 4 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Склад проступку включає в себе ознаки, які обєднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: - обєкт адміністративного проступку, - обєктивну сторону проступку; - субєкт адміністративного проступку; - субєктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обовязкова для кваліфікації конкретного діяння.

При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - указане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.

За таких обставин, ОСОБА_1 хоча і є суб'єктом адміністративного правопорушення за ст.122 ч.4 КУпАП, але в його діях відсутня об'єктивна сторона та причинний зв'язок, якій є обов'язковою кваліфікуючою ознакою правопорушення, яке ставилося у провину ОСОБА_1

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Аналіз доказів, перевірених в судовому засіданні свідчить, що матеріали адміністративної справи не містять об'єктивних даних про те, що ОСОБА_1 порушив п.п 9.2, 10.3 Правил дорожнього руху України.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.122 ч.4 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.4 КУпАП, не доведений, тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити, в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 122 ч.4, 247 ч. 1, 251, 252, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд.

Суддя: М.М.Старікова