АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5838/16-п Номер провадження 33/786/203/17Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

Даною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, не працюючого, уродженця РФ, Приморський край, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,-

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 320 грн гривень.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан алкогольного спянінння відмовився.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційнускаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин, а постанову судді скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи своє прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначає, що під час судового розгляду справи присутній не був, копію постанови отримав 1.02.2017 року, а 14.02.2017 року звернувся до апеляційного суду, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарженняним пропущений з поважних причин.

Апелянт вважає, що постанова судді винесена з порушеннями чинного законодавства та є незаконною, оскільки захід адміністративного стягнення обраний із порушенням вимог закону, а саме суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді штрафу та позбавлення його права керування транспортними засобами, зазначивши лише про його відмову від проходження тесту на стан алкогольного спяніння. Зазначає, що суд не взяв до уваги факт працівниками поліції інструкції, якою вони повинні керуватися, а саме працівниками поліції не було запропоновано проведення тестування на стан алкогольного спяніння на місці зупинки, через що він відмовився від проходження медичного огляду в медичному закладі.

Крім того, зазначає, що після проходження менше як двох годин з моменту виявлення підстав для проведення медичного огляду він самостійно пройшов медичний огляд на стан спяніння, і згідно висновку в нього ознаки спяніння відсутні, а тому вважає, що відсутні будь-які і підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вислухавши доводи правопорушника про причини пропуску десятиденного строку на оскарження постанови судді, суд приходтить до висновку, що доводи клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження є слушними, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про направлення ОСОБА_2 та отримання ним постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому суд вважає, що копію постанови ОСОБА_2 отримав саме 10.02.2017 року, а тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин і його необхідно поновити.

Вислухавши доводи ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, в тому числі відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи викладені у постанові висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильність кваліфікації дій за ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, яке мало місце 25 листопада 2016 року підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №412086 від 25 листопада 2016 року, письмовими поясненням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де останні вказують про відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння; свідок ОСОБА_4 підтвердив свої пояснення і в судовому засіданні, а також наявним в матеріалах справи відеозаписом події з нагрудної камери патрульного поліцейського, де видно що ОСОБА_2 відмовився від проходження тесту на встановлення стану алкогольного спяніння та прослідувати на огляд до медичного закладу.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечив факт його відмови на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, та вказав, що огляд на стан спяніння повинен бути проведений на місці зупинки самими патрульними поліцейськими, чого вони не зробили, а наполягали на проведення огляду в медичному закладі. Він відмовився їхати так як поспішав і не мав часу на проведення медичного огляду.

За таких обстави апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги ч.1 ст. 130 КУпАП, а його доводи про відсутність пропозиції патрульних поліцейських про проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки ртанспорного засобу, суперечить доказам по справі, а відсутність у правопорушника часу для проходження медичного огляду не є підставою для відмови від проходження медичного огляду.

Проходження з власної ініціативи огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі після складання адміністративого протоколу про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не суперечить чиному законодавству, але такий висновок, як доказ у справі, не може братись судом до уваги, так як ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння беспосередньо після зупинки транспорного засобу.

Що стосується доводів апелянта щодо розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення стосовно нього в його відсутність, то ця обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, апелянт реалізував під час апеляційного розгляду справи.

Твердження апелянта про не взяття до уваги при накладенні стягнення будь-яких даних про його особу заслуговують на увагу, але не можуть бути підставою для скасування постанови судді, так як санкція діючої на момент вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, а тому суд може накласти тільки вказані у санкції стягнення.

Інших підстав, які тягнуть за собою скасування постанови суду, під час перегляду справи не встановлено, а тому апеляційна скарга правопорушника не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючисьст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17 січня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17 січня 2017 року стосовно ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В.П. Томилко.