АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1825/2017 Постанова винесена суддею Коляденко П.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою місцевого суду, ОСОБА_2 24 січня 2017 року о 21 год. 52 хв., рухаючись по вул. Колекторній (біля вул. Садової) в м. Києві, в порушення вимог

п. 2.9(а) ПДР України, керував автомобілем марки «Субару Форестер», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та винести нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги, під час провадження в справі щодо ОСОБА_2 були порушені вимоги ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП. До того жсудом не було дотримано положень ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, оскільки справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_2, що привело до позбавлення його можливості брати участь у справі та надати докази своєї невинуватості, водночас письмові докази у провадженні належним чином перевірені не були.

Стверджує, що 24 січня 2017 року о 21 год. 52 хв. ОСОБА_2 транспортним засобом марки «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Колекторній в м. Києві, не керував, оскільки на цей час перебував поза межами м. Києва. Між тим зазначеним автомобілем 24 січня 2017 року керував ОСОБА_4, який від імені ОСОБА_2 підписав протокол про адміністративне правопорушення, передавши поліцейським посвідчення ОСОБА_2 на право керування транспортним засобом, яке перебувало у ОСОБА_4 і яке він використав з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а саме керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Одночасно апелянт порушує питання про поновлення строку оскарження судового рішення, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не був повідомлений про час і дату розгляду справи в суді, про існування постанови випадково довідався лише 24 травня 2017 року від ОСОБА_4, який на вимогу ОСОБА_2 повернути посвідчення водія, повідомив, що його вилучили працівники поліції. З постановою суду сторона захисту ознайомилася 24 травня 2017 року, а подана 30 травня 2017 року апеляційна скарга була повернута ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2017 року за відсутності клопотання про поновлення строку, що не відповідає дійсності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду апелянтом пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги та додатково надані суду докази, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прихожу до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За загальними положеннями, визначеними КУпАП, підлягає відповідальності на підставі цього закону особа, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У протоколі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 256 КУпАП, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Отже, на первинному етапі адміністративного провадження уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення особа зобов'язана встановити особу правопорушника та інші обставини, необхідні для вирішення справи, оскільки за змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушення інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, вищевказані вимоги закону як особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і суддею місцевого суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 дотримані не були.

Як убачається з матеріалів провадження, 24.01.2017 щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, виходячи зі змісту протоколу, 24 січня 2017 року о 21 год. 52 хв., рухаючись по вул. Колекторній (біля вул. Садової) в м. Києві, в порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України, керував автомобілем марки «Субару Форестер», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, огляд зі згоди водія проводився в присутності свідків із застосуванням приладу «Драгер».

З цього ж протоколу слідує, що особу правопорушника було встановлено на підставі посвідчення водія та за наданою ним інформацією щодо місця проживання.

Суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винність ОСОБА_2 в порушенні п. 2.9(а) ПДР України, тобто вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідив виключно матеріали справи та надав їм оцінку, врахувавши зафіксовані в них відомості.

Справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_2, без дотримання вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП.

З метою відновлення прав ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції були заслухані його пояснення та досліджені інші докази у провадженні.

Так, ОСОБА_2 пояснив, що в кінці 2016 року, перед поверненням з м. Києва до місця свого постійного проживання в м. Донецьк, він залишив на зберігання своєму товаришу ОСОБА_4 на його ж прохання власне посвідчення на право керування транспортними засобами. Приїхавши через певний проміжок часу до м. Києва, він звернувся до ОСОБА_4 з вимогою повернути йому посвідчення водія, на що останній повідомив, що воно було вилучене поліцейським під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він (ОСОБА_4.), не маючи посвідчення, яке б надавало йому право керувати транспортними засобами, використав його посвідчення водія, надавши поліцейському і представившись ОСОБА_2

Стверджував, що 24 січня 2017 року він перебував поза межами м. Києва, а саме в

м. Донецьк, а відтак автомобілем НОМЕР_2, по

вул. Колекторній в м. Києві, не керував.

Перевіряючи пояснення ОСОБА_2 та доводи апеляційної скарги, в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_3 були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Як пояснив ОСОБА_4, в грудні 2016 року ОСОБА_2 на його прохання залишив йому власне посвідчення водія, бо він такого посвідчення ще не отримав, але інколи керував транспортними засобами. 24 січня 2017 року власниці автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_5 стало зле і вона попросила його довести її до дому на своєму автомобілі, на що він дав згоду, але під час руху автомобіль зупинили працівники поліції, яким він надав посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2, що не викликало у поліцейських будь-яких сумнівів стосовно особи водія. Далі він погодився на проведення огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу «Драгер», який і було проведено, а під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, представившись ОСОБА_2, повідомив недостовірну інформацію, яку працівники поліції не перевіряли і увагу на те, що в посвідченні водія фото іншої особи, не звернули. Про таку подію він повідомив ОСОБА_2 лише після прийняття судом рішення про позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, бо він, приїхавши в м. Київ, висунув вимогу щодо повернення свого посвідчення водія.

Отже, ОСОБА_4 стверджував, що 24 січня 2017 року саме він керував автомобілем НОМЕР_2, і саме він ставив всі підписи в протоколі та вказав свою адресу проживання, тобто використав посвідчення водія, належне ОСОБА_2, при встановленні його особи під час складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції фактично підтвердила пояснення ОСОБА_2, вказавши лише про те, що на час вилучення у ОСОБА_4 посвідчення водія 24 січня 2017 року їй не було відомо, що ОСОБА_4 поліцейським представився ОСОБА_2 і використав його посвідчення.

З метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було витребувано з Управління патрульної поліції в м. Києві відеозапис з камери/відеореєстратора поліцейського, який стосується вказаної події та з якого вбачається, що дійсно 24 січня 2017 року поліцейськими було зупинено автомобіль НОМЕР_2, водій якого на пропозицію поліцейського пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат якого був позитивний.

Між тим, з цього ж відеозапису вочевидь слідує, що автомобілем НОМЕР_2, керував свідок ОСОБА_4 і огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу проводився саме щодо нього, а не ОСОБА_2, тобто поліцейським належним чином не було перевірено особу водія, не було з'ясовано чи дійсно документ, а саме посвідчення на право керування транспортним засобом, наданий водієм для засвідчення своєї особи, належать їй, а не іншій особі, і як наслідок безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 74).

За таких обставин, пояснення ОСОБА_2 про те, що він 24 січня 2017 року не керував автомобілем НОМЕР_2, до того ж в стані алкогольного сп'яніння, як такі, що узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та беззаперечно доводяться відеозаписом з камери/відеореєстратора поліцейського, судом апеляційної інстанції визнаються достовірними.

Отже, всі письмові докази у провадженні щодо ОСОБА_2 не можна визнати належними та допустимими доказами його винуватості у вчиненні дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони стосуються іншої особи.

Враховуючи, що в указаній справі про адміністративне правопорушення судом апеляційної інстанції встановлено порушення вимог ст.ст. 245, 247, 268, 278, 280, 283 КУпАП, що і призвело до постановлення необґрунтованого та незаконного судового рішення, постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 рокупідлягає скасуванню із закриттям провадження в справі щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду

м. Києва від 07 квітня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко