Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5591/16-п Суддя в 1 інстанції Галущенко Ю.А..
№ провадження 33/778/132/17 Суддя в 2 інст. Гриценко С.І.
Категорія ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гриценко С.І. за участі захисника адвоката ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього, на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,зареєстрований в АДРЕСА_2.

визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 18 вересня 2016 року о 05 годині 30 хвилин, біля будинку № 4 по вул. Залізничній у м. Запоріжжі , керував транспортним засобом «Ауді» д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху України .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог вказує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно нього були розглянуті судом у його відсутності, бо йому не було відомо про судові засідання, так як він мешкає в АДРЕСА_2, що порушує його права, передбачені ст.268 КупАП , зокрема, право на участь у судовому розгляді. Крім того, на думку апелянта, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП не доведена, так як не підтверджується матеріалами справи. При цьому, за твердженням апелянта, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього, не відповідають фактичним обставинам справи, а сам протокол складений неякісно.

Крім того, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2016 року посилаючись на те, що судових викликів для участі в розгляді справи в суді він не отримував, як не отримував і копії прийнятого судом рішення, що позбавило його можливості оскаржити постанову суду в строки, передбачені ст. 294 КУпАП.

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2016 року, винесеної щодо нього, підлягає задоволенню, так як матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного підтвердження щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про день, час та місце судового розгляду, а також відсутні дані про отримання ним копії судового рішення.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник адвокат Стратій О.І. підтримав подану апеляційну скаргу та просив закрити провадження по страві на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема, дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 366507 (а.с. 1), при цьому, сам ОСОБА_2 від дачі пояснень та підпису протоколу про адміністративне правопорушення відмовився, поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с.5-9,), розпискою ОСОБА_6, якому було передано автомобіль ОСОБА_2 «Ауді» і яким суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, знайшов своє підтвердження і в ході апеляційного перегляду справи.

Так із наявного в матеріалах справи відеозапису події видно, що о 05год.58 хв.37 сек. ОСОБА_2 відмовився від продуття алкотестеру «Драгер» та прослідувати на огляд до медичного закладу на вул. Сєдова в м. Запоріжжі. І навіть коли о 05 год.59 хв.47 сек. присутня на місці події його дружина попередила його, що за відмову від проходження огляду на нього буде складено протокол, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду.

Доводи апеляційної скарги апелянта щодо відсутності доказів перебування його в стані алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем є необгрунтованими, так як відповідальність за ст.130 КупАП наступає не лише за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, але й у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправильного складення працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення та невідповідності зазначеної в ньому інформації фактичним обставинам справи, а саме місця проживання ОСОБА_2

Всупереч доводам апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 366507 (а.с. 1), складеного відносно ОСОБА_2, зазначена адреса проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_1. Вказану адресу проживання назвав інспектору ДПП особисто ОСОБА_2, що підтверджується дослідженим судом відеозаписом нагрудної камери інспектора АР 00093.

Також відповідно до відеозапису нагрудної камери інспектора АР 00093 за адресою АДРЕСА_1 мешкає дружина ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка пояснювала, що ОСОБА_2 приїзджає до неї з АР Крим.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2, повністю відповідає вимогам ст.256 КупАП , в ньому чітко зазначені всі фактичні обставини правопорушення, які в подальшому знайшли своє підтвердження і під час судового розгляду справи.

Що стосується доводів апелянта щодо розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 в його відсутність, то ця обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, апелянт реалізував під час апеляційного розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що справу суд розглянув із дотримання вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, з'ясував усі фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтовуючи свої висновки наявними по справі доказами, які були перевірені на їх належність і допустимість та оцінив їх із дотриманням вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, дійшовши правильного та обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП. Вирішуючи питання щодо накладення стягнення, суд також врахував межі санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, правильно у встановленій межі обрав та призначив стягнення.

Підстав, які тягнуть за собою скасування постанови суду, під час перегляду встановлено не було.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження по справі.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.І. Гриценко