АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/456/2017 Постанова винесена суддею Піхур О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, другого учасника ДТП - ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Офірна Фастівського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 24 листопада 2016 року об 11 год. 45 хв., на вул. О. Довженка, 3 в м. Києві, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по вул. Е. Потьє і виїжджаючи на вул. О. Довженка, в порушення вимог п. 16.11 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх механічного пошкодження, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування матеріального закону, просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року, а провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що суддя місцевого суду неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, оскільки не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а саме схемі місця ДТП, фото та відео матеріалам з місця пригоди, з яких вбачається, що ДТП сталася саме в результаті недотримання водієм ОСОБА_4 п.п. 12.1, 12.3, 17.1, 17.2 ПДР України, отже постановив незаконне рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, викладаючи обставини цієї дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 указує, що він, повертаючи праворуч з другорядної дороги на вул. О.Довженка, впевнився у відсутності зліва від нього на смузі для маршрутних транспортних засобів, не тільки маршрутного та спеціального транспорту, а й інших будь-яких транспортних засобів, отже безпечно завершив маневр повороту та, включивши лівий світовий сигнал, в дозволеному місці очікував можливості для подальшого маневру, проте в цей час відчув як в ліву частину його автомобіля в'їхав інший автомобіль, водій якого не дотримав ПДР України, що доводиться сукупністю доказів у справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_4, стверджуючи, що судове рішення є законним і обґрунтованим, оскільки суддею правильно встановлені фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, просить залишити його без змін.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника на підтримку апеляційних вимог, заперечення ОСОБА_4 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Цих вимог закону суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2, не дотримав.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи відносно ОСОБА_2 і дійшовши висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя лише формально послався на пояснення учасників ДТП та матеріали справи про адміністративне правопорушення, проте не дав належної оцінки усім зібраним по справі доказам в їх сукупності.

В протоколі про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_2 не погодився, вказано, що він 24 листопада 2016 року о 11 год. 45 хв., на вул. О. Довженка, 3 в м. Києві, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по вул. Е. Потьє і виїжджаючи на вул. О. Довженка, в порушення вимог п. 16.11 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх механічного пошкодження.

На місці ДТП ОСОБА_2 дав пояснення про те, що, пропустивши транспортні засоби і виїхавши на головну дорогу, в той час коли він перебував у смузі руху для маршрутних транспортних засобів, в його автомобіль в'їхав автомобіль «КІА».

В суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував свою вину в порушенні п. 16.11 ПДР України, що призвело б до пошкодження транспортних засобів.

Із письмових пояснень водія ОСОБА_4 від 24 листопада 2016 року, які він підтримав у суді першої інстанції, слідує, що він, рухаючись по вул. О.Довженка зі сторони вул. О.Теліги в сторону вул. Гетьмана, в середньому ряду із дозволеною швидкістю руху, на перехресті з вул. Е.Потьє, увімкнувши правий поворот, змістився в праву смугу руху, щоб уникнути зіткнення з автомобілем, який, рухаючись попереду нього, різко зупинився. Водій автомобіля «ВАЗ», виїжджаючи з вул. Е.Потьє (другорядної дороги), не пропустив його автомобіль, тому і відбулося зіткнення.

Оцінивши пояснення обох водіїв, в сукупності з даними схеми ДТП та відеозаписом відеореєстратора автомобіля марки «КІА», суддя дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Проте такий висновок судді місцевого суду не узгоджується з наявними у справі доказами та не ґрунтується на вимогах КУпАП і Правилах дорожнього руху України.

Так, згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП, обов'язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у виді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно з п. 16.11 ПДР України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортних засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин, по головній дорозі, незалежно від напрямку їх руху.

В той же час, за змістом п. 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, і/або суцільною лінією 1.2 дорожньої розмітки разом з розміткою 1.23, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

У місцях, де смуга для руху маршрутних транспортних засобів відділяється від основної проїзної частини переривчастою лінією розмітки (1.5), водіям інших транспортних засобів можна виїжджати на цю смугу для посадки і висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини, а також поворотів ліворуч або праворуч у дозволених випадках (п.17.2 ПДР України).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 наполягав на тому, що, повертаючи праворуч з другорядної дороги на вул. О.Довженка, він впевнився у відсутності зліва від нього на смузі для маршрутних транспортних засобів, не тільки маршрутного та спеціального транспорту, а й інших будь-яких транспортних засобів, отже безпечно завершив маневр повороту та, включивши лівий світовий сигнал, в дозволеному місці очікував можливості для подальшого маневру, проте в цей час відчув як в ліву частину його автомобіля в'їхав інший автомобіль.

Зі схеми ДТП слідує, що зіткнення транспортних засобів відбулося за перехрещенням другорядної дороги по вул. Е.Потьє з головною дорогою по вул. О.Довженка в м. Києві, в крайній правій смузі, тобто смузі для руху маршрутних транспортних засобів.

Разом з цим, враховуючи відеозапис указаної дорожньо-транспортної пригоди, який дає можливість більш повно, ніж відображено на схемі ДТП, встановити організацію дорожнього руху на ділянці дороги, де відбулося зіткнення, та приймаючи до уваги, що виїзд на смугу для руху маршрутних транспортних засобів у місці, яке відділяється від основної проїзної частини переривчастою лінією розмітки, був здійснений водієм ОСОБА_4 на певній відстані до перехрещення головної дороги по вул. О.Довженка з другорядною, тобто в даному випадку можливість такого виїзду передбачена відповідно до ПДР України з метою здійснення водієм повороту праворуч на вул. Е.Потьє, проте виїхавши у смугу для руху маршрутних транспортних засобів в той час, коли водій ОСОБА_2, переконавшись у відсутності маршрутних та інших транспортних засобів, здійснив поворот праворуч, виїхавши на головну дорогу, у смугу для руху маршрутних транспортних засобів, що в даному випадку не суперечить ПДР України, з огляду на те, що водій ОСОБА_4 продовжив рух прямо по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, перетнувши місце перехрещення проїзних частин дороги, і вдарив автомобіль «ВАЗ» в задню ліву його частину, можна дійти висновку, що в даному випадку в діях ОСОБА_2 відсутнє порушення п.п. 16.11 ПДР України, яке б перебувало в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

При цьому доводи ОСОБА_4 у запереченнях на апеляційну скаргу про те, що він вимушено змінив напрямок руху з виїздом на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, оскільки автомобіль, який рухався попереду нього в другій смузі руху зупинився (аварійна зупинка), не заслуговують на увагу, бо із відеозапису, на якому зафіксована дорожня обстановка та рух автомобіля марки «КІА» до моменту зіткнення транспортних засобів, вбачається, що рух транспортних засобів по вул. О.Довженка був досить інтенсивний в двох смугах, окрім смуги для руху маршрутних транспортних засобів, а безпосередньо перед зміною ОСОБА_4 напрямку руху на цій ділянці дороги утворився затор і автомобілі рухалися дуже повільно, водночас аварійної зупинки автомобіля, який рухався попереду автомобіля ОСОБА_4, не вбачається.

Твердження ОСОБА_4 про те, що водій ОСОБА_2 повинен був побачити його автомобіль після того, як він виїхав в крайню праву смугу руху, нічим не підтверджені, а посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 5.35.1 ПДР України взагалі не можуть бути предметом оцінки суду, оскільки таке порушення, навіть за його наявності, не перебуває у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

За таких обставин, вважаю, що наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази вказують на те, що дії водія ОСОБА_2, пов'язані з його виїздом з другорядної дороги на головну, в даному випадку не знаходяться у причинному зв'язку з цією ДТП, а тому висновок судді місцевого суду про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Враховуючи, що матеріалами справи не доводиться наявність в діях ОСОБА_2 порушення п. 16.11 ПДР України, яке б перебувало у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, провадження в справі, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, отже апеляційна скарга ОСОБА_2 - задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та стягненням судового збору - скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко