Справа № 487/5852/16-п 19.01.2017 19.01.2017 19.01.2017
Номер провадження: 33/784/25/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий в АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови суду, 05.11.2016 р. о 01:00 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1, в м.Миколаєві по вул. 3-а Слобідська, 49, у стані наркотичного сп'яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога МОНД № 1344 від 05.11.2016 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження. Апелянт зазначає, що у вказаний у постанові час він транспортним засобом не керував та, відповідно, не проходив медичний огляд на стан наркотичного сп'яніння, а водійське посвідчення він втратив ще 01.11.2016 р.

Заслухавши ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, свідка ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановлено наступне.

Приймаючи рішення, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння. На підтвердження даного висновку суддя послався на протокол про адміністративне правопорушення, висновок лікаря-нарколога, пояснення інспектора поліції ОСОБА_2

Однак з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 05.11.2016 р., о 01:00, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 А ПДР України.

Згідно висновку № 1344 від 05.11.2016 р., у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп'яніння.

Суддя в обґрунтування рішення послався також на показання свідка ОСОБА_2 - інспектора поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, та в суді пояснив, що 05.11.2016 року він зупинив транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1, та при спілкуванні з водієм у нього виникла підозра, що водій має ознаки наркотичного сп'яніння. Тому ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі.

Однак, ОСОБА_1 у судовому засідання стверджував, що 05.11.2016 р. він не керував транспортним засобом ВАЗ 21013, а своє водійське посвідчення він втратив ще на початку листопада 2016 р.

Ці пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддею фактично не перевірені, а докази, на які послався суддя в обґрунтування своїх висновків, ці твердження не спростовують.

При прийнятті рішення суддя не звернув уваги на пояснення свідка ОСОБА_2, який під час судового розгляду пояснив, що правопорушника він не пам'ятає, а тому не може з впевненістю заявити, що саме у відношенні нього складений протокол.

Як слідує з протоколу судового засідання, під час судового розгляду, який відбувся 30.11.2016 р., суддею прийнято рішення про витребування відеозапису з нагрудного відео-реєстратора інспектора патрульної поліції, здійсненого при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1

Проте, відповідний запит до Управління патрульної поліції в матеріалах відсутній, та, як вбачається з матеріалів справи, фактично цей відеозапис не витребуваний та під час наступного судового розгляду, який відбувся 19.12.2016 р., відеозапис не досліджувався.

Тобто, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, не спростовані, і суддя не навів ніяких мотивів на їх спростування у прийнятому рішенні.

Під час апеляційного розгляду задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів - відеозапису з нагрудного відео-реєстратора інспектора патрульної поліції та відеозапису з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру.

Згідно повідомленню Управління патрульної поліції від 11.01.2017 р., строк зберігання запису з відео-реєстратора сплинув 19.12.2016 р., а тому не наданий до апеляційного суду.

В той же час, Миколаївський обласний наркологічний диспансер надав відеозапис медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, на підставі якого складений висновок лікаря-нарколога у відношенні ОСОБА_1

Під час перегляду відеозапису встановлено, що у зазначений у висновку день та час лікар ОСОБА_3 проводив огляд особи, яка назвалася ОСОБА_1 Відомості про особу правопорушника зазначені в журналі реєстрації медичних оглядів на підставі водійського посвідчення.

Однак, при перегляді відеозапису свідок ОСОБА_2 в апеляційному суді пояснив, що є сумніви щодо того, що саме ОСОБА_1 проходив медичний огляд, оскільки зовнішньо особа, яка проходила огляд, не схожа на ОСОБА_1

Допитати в якості свідка ОСОБА_3 (лікаря) не є можливим, оскільки за повідомленням обласного наркологічного диспансеру лікар не працює, його місце проживання не відомо суду.

До протоколу не надано пояснень особи, щодо якої складено протокол, а також відсутні пояснення інших осіб на підтвердження обставин, при яких складався протокол.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 звернувся до територіального сервісного центру з повідомленням про втрату водійського посвідчення 12.11.2016 р., про що свідчить його заява.

В той же час, матеріали про адміністративне правопорушення надійшли до суду 16.11.2016 р., тобто після звернення апелянта з заявою про втрату водійського посвідчення. Зазначене свідчить, що звернення до сервісного центру не було пов'язано із викликом до суду, оскільки за часом ОСОБА_1 звернувся з заявою про втрату водійського посвідчення раніше, ніж його викликали до суду.

З огляду на наведене, є обґрунтовані сумніви стосовного того, що саме ОСОБА_1 проходив медичний огляд на стан сп'яніння.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому, всі сумніви щодо доведеності винуватості, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що докази, на які послався суддя в обґрунтування рішення не спростовують твердження апелянта, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, апеляційний суд вважає за необхідне провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Тому постанова судді підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча