Справа №340/99/17
Провадження № 3/340/65/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване та фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, згідно даних протоколу не працює, - за ч.2 ст. 130 КпАП України, -

в с т а н о в и в:

з протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 №484348 від 19.02.2017, вбачається, що ОСОБА_1 18.02.2017 року о 23 год 40 хв, в смт Верховина по вул. Гуцульського Повстання, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Venta», д.н.з. EL 94-31 P, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння заперечив. Суду пояснив, що підпис у протоколі про адміністративне правопорушення та висновку медичного освідчення йому не належить. Медичне освідчення черговим лікарем відносно нього не проводилося, оскільки він відмовився від його проходження.

Оглянувши матеріали справи, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст.213,221 КпАП України, є лише розгляд справи.

Частиною другою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 складено за ч.2 ст.130 КпАП України та кваліфіковано його правопорушення за ознакою керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, тому висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, можуть стосуватися виключно доведеності факту керування транспортним засобом зазначеною особою у стані спяніння, і не можуть стосуватися інших кваліфікуючих ознак передбачених диспозицією статті.

Дійсно, відповідно до п.2.9а Правил Дорожнього рухуУкраїни, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст. 266 КпАП України направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до пункту 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

При цьому Порядком визначено, що огляд може проводитися, як поліцейським, так лікарем закладу охорони здоровя.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.8 Порядку).

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду від 19.02.2017, який став підставою для складення протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, вбачається, що на момент огляду ОСОБА_1 перебував в стані спяніння.

Однак, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, черговий лікар Верховинської ЦРЛ - ОСОБА_2, суду пояснив, що 19.02.2017 працівниками поліції було доставлено особу ОСОБА_1 і згідно відношення працівника поліції, він як черговий лікар, проводив медичне освідчення даної особи. Обстежувана особа відмовилася від проходження медичного освідчення, а тому дані в акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння, вносилися на підставі зовнішніх ознак особи, згідно яких було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння. Висновок ним складений на підставі акту.

Свідок, інспектор поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 пояснив, що у Верховинський ВП на гарячу лінію 102, 18.02.2017 поступив дзвінок громадянина ОСОБА_4, який повідомив, що ОСОБА_1 розбив дзеркало його автомобіля. Виїхавши на виклик, по вул. Гуцульського Повстання вони побачили автомобіль під керування ОСОБА_1 і заблокувавши йому проїзд, зупинили його транспортний засіб. ОСОБА_1 вийшов з машини, тоді вони побачили, що він можливо перебуває в стані алкогольного спяніння і попросили проїхати з ними у Верховинську ЦРЛ для проведення медичного освідчення, на що він погодився. Вже у Верховинській ЦРЛ, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку проведення медичного освідчення. Протокол у справі про адміністративне правопорушення винесено ним на підставі висновку медичного огляду, яким було встановлено стан спяніння.

З дослідженого в судовому засіданні акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.02.2017, який був представлений для огляду черговим лікарем Верховинської ЦРЛ - ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_1 від проходження медичного освідчення з використанням технічних засобів для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі та проведення лабораторної діагностики відмовився.

За таких обставин приходжу до переконання, що висновок від 19.02.2017 №12 про перебування ОСОБА_1 в стані спяніння не можна взяти до уваги, як належний доказ перебування в стані спяніння, оскільки на момент проведення медичного огляду в закладі охорони здоровя на предмет визначення стану спяніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, і такий проводився без законних на це підстав. Крім цього, відповідно до положень п.8 названого Порядку, інспектор поліції виявивши факт відмови особи від проходження медичного огляду на стан спяніння, зобовязаний був засвідчити даний факт за допомогою двох свідків та скласти в їх присутності протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України за іншими кваліфікуючими ознаками.

З врахуванням наведеного, а також того, що іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, а саме повторного протягом року, керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись ст.247,279,280,283,284,288 КпАП України,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КпАП України закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: А.Б.Бучинський