АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/950/2017 Постанова винесена суддею Захаровою А.С.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився 15 серпня 1979 року в

м. Шостка Сумської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановив суд, 26 листопада 2016 року о 02 год. 10 хв. ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. М. Грінченка, 10 в м. Києві, чим порушив

п. 2.9(а) ПДР України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою приладу «Alkotest 6820» № ARHK-0477, тест

№ 188, у встановленому законом порядку, відповідно до якого алкоголю у видихнутому повітрі становить 1,45 проміле, що перевищує допустиму норму 0,2 проміле.

На погодившись з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і закрити провадження в справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судове рішення є незаконним і необґрунтованим, таким, що постановлено без дотримання вимог ст. 245 КУпАП, оскільки справа була розглянута без всебічного, об'єктивного з'ясування її обставин та без надання їм належної оцінки, з порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що він не був своєчасно сповіщений про місце і час розгляду справи, але, отримавши судову повістку за день до судового розгляду, надіслав на адресу суду клопотання про його відкладення у зв'язку з відрядженням, бо на дату призначення судового засідання мав квитки на поїзд і домовленості про зустріч з контрагентами, яку неможливо було скасувати. Між тим суд, залишивши клопотання без задоволення і розглянувши справу у його відсутність, позбавив його процесуальних прав, в тому числі дати в суді пояснення, подати докази, скористатись допомогою захисника, чим порушив вимоги ст. 59 Конституції України, ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, а також п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо права на справедливий суд.

Вважає висновки суду у постанові про його щире каяття у вчиненому такими, що не відповідають фактичним обставинам, бо жодного зізнання у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у клопотанні до суду про звільнення його від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення він не робив.

Крім того, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом скоєння ним адміністративного правопорушення, осільки використана поліцейським форма протоколу скасована наказом МВС України від 06.11.2015, а відтак станом на 26.11.2016 вона є недійсною.

Звертає увагу й на те, що в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на будь-які ознаки стану алкогольного сп'яніння, що були виявлені у нього. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження роз'яснення йому поліцейським порядку застосування спеціального приладу «Драгер», за допомогою якого проводився огляд, у той же час на його вимогу працівником поліції не було надано сертифікат відповідності та свідоцтва на повірку спеціального приладу «Драгер». До того ж у справі відсутній акт про його огляд на стан алкогольного сп'яніння з використання спеціальних технічних засобів, а роздруківка результату тесту спеціального приладу «Драгер» не може вважатися доказом, який встановлює його винуватість і свідчить про стан алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження в справі за ч. 1

ст. 130 КУпАП, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апелянта щодо істотного порушення суддею місцевого суду його процесуальних прав у справі є необґрунтованими.

З огляду на положення ст. 277 КУпАП щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, враховуючи, що справа щодо ОСОБА_2 надійшла до суду 01.12.2016 та неодноразово за клопотаннями апелянта відкладався її розгляд, який відбувся лише 23.02.3017, вважаю, що ОСОБА_2, подавши 22.02.2017 до суду чергове клопотання про відкладення розгляду, в такий спосіб фактично намагався уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, бо 26.02.2017 спливав строк накладення адміністративного стягнення, про що йому було відомо.

Отже підстав вважати, що суддею місцевого суду, який розглянув справу у відсутність ОСОБА_2, були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, у суду апеляційної інстанції не має.

В той же час при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації усіх своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони також є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9(а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Висновки судді місцевого суду в постанові про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на наявних у справі доказах, яким суддею надана належна оцінка.

Зокрема, такі висновки підтверджуються:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 № 037650 від 26.11.2016, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом. Також поліцейським в протоколі вказано перелік наявних у ОСОБА_2 ознак стану алкогольного сп'яніння, визначених Інструкцією (зокрема, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова) та результати огляду на стан сп'яніння, протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння та безпосередньо ОСОБА_2, якому були роз'ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України (а.с. 2). А тому доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу встановленій формі, а також щодо недопустимості цього доказу є неспроможними;

- роздруківкою даних з принтера «Драгер», в якій зазначено назву та номер приладу, яким проводились вимірювання вмісту алкоголю в повітрі, яке видихнув ОСОБА_2 - «Алкотест 6820» №ARHK-0477, із зазначенням дати останнього калібрування - 2016.11.04, результату тесту - 1.45 % проміле, що посвідчено особистими підписами патрульного поліцейського та ОСОБА_2, отже цей доказ також є належним і допустимим в розумінні ст. 251 КУпАП (а.с.1);

- розпискою ОСОБА_2 від 25.11.2016 про зобов'язання протягом тривалого часу не сідати за кермо автомобіля НОМЕР_2 (а.с. 4);

а також письмовими поясненнями ОСОБА_2, наданими безпосередньо на місці події. Зокрема, ОСОБА_2 в цих поясненнях власноручно вказав, що, оскільки була обґрунтована підозра щодо захворювання його дружини на інфекційний грип, він, не дочекавшись приїзду таксі, змушений був, перебуваючи під впливом душевного хвилювання за стан її здоров'я, самостійно сісти за кермо автомобіля та відвезти дружину до найближчого медичного закладу (а.с. 3). Між тим, не погодившись з протоколом, але не з підстав незгоди з результатами огляду на стан сп'яніння, жодних зауважень щодо дій патрульних поліцейських під час проведення огляду на стан сп'яніння ОСОБА_2Е як у протоколі, так і у своїх письмових поясненнях не указав, як і не зазначив про незгоду з висновком про керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння або з результатами проведеного на місці огляду.

За таких обставин, вважаю, що суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази у справі, правильно встановив фактичні обставини, за яких було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та, не знайшовши підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про застосування до нього положень ст. 22 КУпАП і звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, в якому останній не оспорював скоєного, а лише посилався на непередбачені сімейні обставини, що його до цього спонукали, суддя дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 в порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України, згідно з яким водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, та наклав на нього адміністративне стягнення.

Що стосується всіх доводів апелянта про недотримання, на його думку, патрульними поліцейськими Інструкції під час проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння, то вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, які переконливо доводять про зворотне.

При цьому необхідно зазначити, що свідки такого огляду жодних зауважень щодо процедури його проведення в протоколі не указали, як і не зазначив про будь-які порушення і апелянт, котрий власноручно викладав на місці події пояснення під час складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Інших доводів, які б свідчили про грубе порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи в суді першої інстанції, апелянтом не наведено.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2, суддя Солом'янського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, вважаю, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, отже підстави для її скасування із закриттям провадження в справі відсутні. А тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк

1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко