Справа № 342/1171/16-п
Провадження № 33/779/77/2017
Категорія ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач Повзло В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю прокурора Данилишина В.В., розглянувши апеляційну скаргу прокурора на постанову судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Городенка, жителя АДРЕСА_1, з середньою освітою, одруженого, працюючого на посаді працівника по благоустрою Котиківської сільської ради, депутата Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю правопорушення із закриттям провадження по справі, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю із закриттям провадження по справі. Суд обмежився усним зауваженням та закрив провадження по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією у відповідності до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» являється суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, порушив вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, не повідомив сесію Котиківської сільської ради, та публічно не оголосив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в голосуванні за позитивне рішення щодо себе, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до рішення четвертої сесії сьомого демократичного скликання Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1-1/2015 від 09.11.2015 року ОСОБА_2 обрано депутатом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є депутати місцевих рад. ОСОБА_2, будучи депутатом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області сьомого демократичного скликання, є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, зазначеним у підпункті «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 28 Закону України ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Згідно ст.ст. 11, 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» ОСОБА_2, як депутат Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської наділений владними повноваженнями, а саме правом у межах своєї компетенції пред'явдяти вимоги, а також приймати рішення, обов'язкові для виконання фізичними та юридичними особами.

Статтею 12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадові особи місцевого самоврядування зобов'язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції".

Частиною 1 статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

10.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Деренівка» с.Котиківка (в межах населеного пункту) Городенківського району Івано-Франківської області, площею 0,6 га.

ОСОБА_2, будучи депутатом Котиківської сільської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, достовірно знаючи, що його заява буде розглядатися на четвертій сесії Котиківської сільської ради сьомого демократичного скликання, на якій ОСОБА_2 голосуватиме, всупереч ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив сесію сільської ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а 12.02.2016 року прийняв участь у проведенні четвертої сесії Котиківської сільської ради, на якій голосував особисто за позитивний розгляд своєї заяви.

Рішенням четвертої сесії Котиківської сільської ради від 12.02.2016 року ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, в урочищі «Деренівка» с.Котиківка (в межах населеного пункту) Городенківського району Івано-Франківської області та надано земельну ділянку у власність, за рахунок земель запасу Котиківської сільської ради.

В порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 не вжив заходів до недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, не повідомив сесію Котиківської сільської ради Городенківського району, Івано-Франківської області, публічно не оголосив на сесії, на якій розглядалась його заява, про наявність суперечностей між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй повноважень. Натомість ОСОБА_2 приймав участь у прийнятті сесією рішень стосовно розгляду його заяви та голосував за позитивне вирішення особистого питання.

Таким чином, ОСОБА_2, порушивши вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив корупційні адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погодившись з постановою судді прокурор подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі та зміни до неї, прокурор просить постанову судді скасувати, прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, пов'язаних із корупцією, провадження по справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строку давності накладення адміністративного стягнення.

Апелянт, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_3., вважає постанову судді в частині звільнення останнього від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення із закриттям провадження по справі, - незаконною, оскільки, на його думку, корупційне правопорушення за своєю суттю не може бути малозначним. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд безпідставно мотивував свої висновки тим, що від вчинених ОСОБА_4 дій не настало будь-яких негативних наслідків. Апелянт вважає, що оскільки інкриміновані ОСОБА_2 діяння за своїм складом є правопорушеннями з формальним складом, то жодних наслідків для його наявності не вимагається. Крім того, апелянт вважає, що посилання судді на те, що ОСОБА_4 вперше притягається до відповідальності, порушення вчинив ненавмисно, є обставинами, що фактично пом'якшують відповідальність, а не підставами для звільнення особи за малозначністю. Звертає увагу на те, що вказане правопорушення характеризується двома формами вини, тобто може бути вчинено як у формі прямого, так й непрямого умислів.

Особа, яка звільнена від адміністративної відповідальності ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час і місце судового засідання

повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з офіційного сайту УДП поштового зв'язку «Укрпошта» щодо вручення поштового відправлення особисто адресату - ОСОБА_2

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, що є спеціальної нормою по відношенню до суду апеляційної інстанції, - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, прокурора, який вніс протест, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Клопотань про перенесення судового розгляду до суду не надходило, що відповідно до ст. 294 КУпАП дає підстави суду апеляційної інстанції розглянути справу у відсутність ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції:

- прокурор просить задовольнити вимоги зміненої апеляційної скарги, постанову судді скасувати, постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати винним в інкримінованих йому діяннях та провадження по справі закрита, у зв'язку із закінченням строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку прокурора, вважаю, що вимоги апеляційної скарги належить задовольнити, постанову суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю, та в цій частині прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_2, свою незгоду висловив лише в частині безпідставного звільнення особи, від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, тобто за малозначністю правопорушення.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось у неповідомленні сесії Косівської сільської ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів - звернення 10.02.2016 року із заявою до сільської ради, депутатом якої він був обраний, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у його особисту власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Деренівка» с.Котиківка (в межах населеного пункту) Городенківського району Івано-Франківської; та голосуванні за позитивне прийняття рішення щодо себе відносно вказаної заяви.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та доведеність його вини, ніким із учасників судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується, та відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційним судом не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги про незаконне звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП є такими, що заслуговують на увагу.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку щодо можливості звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.

За приписом 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

По суті правопорушник звільняється від правових наслідків свого протиправного діяння, виходячи із засад гуманності, хоча це діяння як під час вчинення, так і під час звільнення від відповідальності залишається правопорушенням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. В кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Між тим, під час вирішення питання щодо можливості звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, суддя не дотримався вказаних вище вимог закону та принципу індивідуалізації стягнення, закріпленого у ст. 33 КпАП, зокрема щодо характеру вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, а також конкретні обставини справи.

Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_2 від відповідальності за малозначністю, суддя свої висновки мотивував тим, що «…хоча вчинене ОСОБА_2 діяння і містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАпП, однак будь-які негативні наслідки від цього не настали, так як за рішення № 51-4/2016 від 12 лютого 2016 року, у прийнятті якого у складі колегіального органу приймав участь ОСОБА_2, проголосувало «за» - 12, з урахуванням голосу сільського голови, депутатів із 11 присутніх, тобто одноголосно та законність цього рішення на даний час ніким під сумнів не ставиться, крім того приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності притягується вперше, порушення допущене ненавмисно, майновий стан ОСОБА_2, а саме незначні суми його місячного заробітку, те що скоєними правопорушеннями не заподіяно будь якої значної шкоди суспільним чи державним інтересам, в скоєних правопорушеннях не вбачається великої суспільної небезпеки, суд вважає можливим, в даному конкретному випадку, віднести зазначені вище правопорушення до малозначних та звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, застосувавши ст. 22 КУпАП України, обмежившись щодо нього усним зауваженням» (а.п. 63).

Доводи апелянта в частині того, що суд безпідставно врахував відсутність негативних наслідків від вчинених ОСОБА_4 діянь, а також те що він вперше притягується до адміністративної відповідальності та правопорушення вчинив ненавмисно, як на підстави для його звільнення за малозначністю правопорушення, є слушними та заслуговують на увагу.

Подолання корупції в Україні є серйозною проблемою, нерозв'язання і загострення якої визначає міжнародне становище держави та політичний імідж у світі. Важливу роль у протидії корупційним проявам відведено адміністративному законодавству. Про це свідчить спрямованість Закону України "Про запобігання корупції" на широке застосування адміністративної відповідальності за корупційні діяння.

Ефективність протидії адміністративним корупційним правопорушенням значною мірою залежить від правильної їх кваліфікації, яка є важливим етапом застосування відповідних норм антикорупційного законодавства.

Саме від правильності та повноти встановлення сукупності об'єктивних і суб'єктивних ознак складу адміністративного правопорушення буде залежати законність притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

Так, правопорушення щодо неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів, тобто за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Із суб'єктивної сторони правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - вчинення дій в умовах реального конфлікту, само по собі свідчить про умисну форму вини.

Склад вказаних правопорушень є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов'язкового елементу об'єктивної сторони, в той час як обов'язковим елементом об'єк¬тивної сторони формального складу за¬вжди є діяння.

Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, пов'язаного із корупцією, так само як відсутність шкідливих наслідків від нього, в даному конкретному випадку не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування відносно винної особи - ОСОБА_2, вимог ст. 22 КУпАП.

З системного аналізу норм Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що його завдання полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного впливу.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, незалежно від виду суб'єкта та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов'язком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом ст. 6 Конституції України).

Корупційні діяння вважаються закінченими з моменту незаконного або протиправного одержання особою матеріальних благ, порушення спеціальних обмежень з моменту вчинення зазначених у диспозиції статті дій або бездіяльності і відповідальності за них настає незалежно від одержання особою матеріальних та нематеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг.

Таким чином, перевіривши доводи апелянта, вважаю, що конкретні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст.172-7 КУпАП, пов'язаних із корупцією, неможливо визнати малозначними, що унеможливлює в свою чергу звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю обмежившись усним зауваженням.

Враховуючи обставини вказаної конкретної справи про адміністративне правопорушення, пов'язане із корупцією, вважаю, що ОСОБА_2 підлягає адміністративній відповідальності на загальних засадах.

Проте, у відповідності до ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення №24, 25 від 09.11.2016 року, датою виявлення правопорушення є 22.06.2016 року (а.п. 4).

Враховуючи наведене вище, строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 3 ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 38, 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Постанову судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю правопорушення із закриттям провадження по справі, - скасувати в частині звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.172-7 КУпАП, ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст.172-7 КУпАП, закрити, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло