АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/165/17 Справа № 705/7586/16-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Уманського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою останнього, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_311 грудня 2016 року о 21 год. 00 хв. в м. Умань по вул. Садова, 5 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності працівників КП «УМЛ», згідно висновку КП «УМЛ» №505, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції з закриттям провадження по справі в звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що постанова суду є незаконною, а прийняте рішення необєктивним та передчасним, без зясування всіх обставин справи, оскільки вказаного правопорушення він не вчиняв, а 11.12.2016 року о 21 годині його автомобіль знаходився під багатоквартирним будинком в якому він проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто ним він не керував. Про те, що його автомобіль намагаються завантажити на евакуатор він дізнався від сусідів і, коли вийшов на подвіря, працівники поліції «заломали» йому руки та помістили до службового автомобіля. Про таке незаконне позбавлення волі і викрадення він двічі телефонував на «102», оскільки сумнівався, що його затримали працівники поліції, після чого його відпустили. Коли наступного дня він звернувся до Уманського міського відділу поліції з вимогою повернути автомобіль ВАЗ-21013 та надати документи на підставі яких він був вилучений, щодо нього склали постанову про адміністративне правопорушення минулою датою, тобто 11.12.2016р. за керування автомобілем без посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль. Вказує, що він дізнався про те, що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП він дізнався лише в січні 2017 року, коли викликали до суду.

Крім того апелянт стверджує, що постанова суду належним чином не мотивована, зокрема в ній не зазначено докази на підставі яких суд прийшов до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, а лише здійснено посилання на протокол серія АП2 № 377786 від 11.12.2016р., а в резолютивній частині взагалі не зазначено за якою статтею його притягнуто до відповідальності. При цьому, зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в його діях складу правопорушення, а докази надані працівниками поліції, зокрема диск з записом події не містить жодної зафіксованої інформації.

Звертає також увагу на те, що інспектором Уманського ВП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано положень ст. 254 КУпАП та не вручено йому його копію. При цьому, на думку апелянта, протокол був складений не 11.12.2016 року а 12.12.2016 року, що підтверджується складеною відносно нього постановою серія АН1 № 209895 від 11.12.2016 року. Крім того, інспектором було грубо порушено вимоги ст. 266 КУпАП в тій частині, що огляд водія на стан алкогольного спяніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків.

Стверджує, що лікар в медичному закладі його взагалі не оглядав, а тому він не відмовлявся від проходження медичного огляду і, з огляду на наведене, не міг вчинити правопорушення повязане з відмовою від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 в підтримку поданої ним апеляційної скарги та задоволення її в повному обсязі, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вважаю, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Не зважаючи на позицію ОСОБА_3, викладену в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставність складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення інспектором Уманського ВП Ніженським Р.О., його вина підтверджується зібраними по справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 № 377786 від 11.12.2016 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 11.12.2016 року о 21 год. в м. Умань по вул. Садова, 5 керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності працівників КП «УМЛ», згідно висновку КП «УМЛ» № 505, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.;

- протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану спяніння № 505 від 11.12.2016 року, складеного лікарем КП «Уманська міська лікарня» ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 від медичного обстеження категорично відмовився.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а невизнання останнім в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції своєї вини у вчиненні правопорушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, судом розцінюється як спроба уникнути адміністративної відповідальності та адміністративного стягнення за його вчинення.

Посилання ОСОБА_3 на порушення інспектором Уманського ВП Ніженським Р.О. вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема на відсутність при його складанні свідків, не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, ч 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735, а також «Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначених Інструкцій, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. З аналізу зазначених вимог закону вбачається, що присутність двох свідків при проведенні працівниками поліції огляду на стан спяніння є обовязковим лише в тому разі, якщо він проводиться на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів за результатами використання яких встановлюється факт перебування особи в стані алкогольного спяніння, а у випадку здійснення такого огляду безпосередньо в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення без залучення свідків. В даному випадку підставами для проведення такого огляду в КП «Уманська міська лікарня» був запах алкоголю з ротової порожнини ОСОБА_3 при його первинному огляді працівником поліції. В подальшому, він був доставлений для встановлення вказаного факту до закладу охорони здоров'я, де, в присутності лікаря ОСОБА_4, який проводив огляд, від обстеження на стан алкогольного спяніння в категоричній формі відмовився.

Доводи ОСОБА_3 про те, що лікар КП «Уманська міська лікарня» його не оглядав, а тому він не міг відмовитись від нього, не підтверджені та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану спяніння № 505 від 11.12.2016 року, який підписаний лікарем та посвідчений печаткою установи.

Не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_3 про те, що на момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення інспектором поліції він не керував транспортним засобом, спростовуються відеозаписом, наданим на запит суду, з якого вбачається, що ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1.

Під час огляду даного відеозапису в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив той факт, що на відеозапису зображений саме він і він керував транспортним засобом на момент його зупинки працівниками поліції.

Посилання ОСОБА_3 на те, що в резолютивній частині судом першої інстанції не зазначено за якою статтею КУпАП останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, є доречним, однак не є підставою для скасування законної постанови місцевого суду, оскільки судом в мотивувальній його частині зазначено правильну кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи ОСОБА_3, викладені ним в апеляційній скарзі, щодо складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення від 11.12.2016 року за керування автомобілем без посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки вони не є предметом даного апеляційного перегляду.

Що стосується накладеного судом першої інстанції адмінстягнення на ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, то воно відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП, щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та є розмірним скоєному ним адміністративному правопорушенню та його особі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Биба