Справа № 492/1674/16-п
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г., за участю: захисника адвоката ОСОБА_1, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_2, що народився 22 квітня 1979 року, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно адміністративного протоколу серії АП2 № 153099 від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2, 22 листопада 2016 року о 10:00 год. в м. Арциз Одеської області по вул. Соборна, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме (червоні очі, різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода). В присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан спяніння, відмовився.

Таким чином, за переконанням поліцейського СРПП №2 ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3, ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, порушивши вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_1, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, суд вважає, що в судовому засіданні винність ОСОБА_2 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не знайшла свого підтвердження і він не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а справа підлягає закриттю з наступних підстав.

Так, ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, не визнав та дав суду пояснення про те, що 22 листопада 2016 року його допитували в Арцизькому відділі поліції та він знаходився в кабінеті слідчого, а його автомобіль стояв біля відділу поліції. На своєму автомобілі він приїхав до м. Арциз біля 8 години тверезим, а 50 грамів коньяку випив, коли снідав у м. Арциз. Приблизно о 10 годині його з кабінету слідчого забрав інспектор поліції ОСОБА_3 та склав протокол за неправильне паркування, а про складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП йому взагалі не було відомо. Копію протоколу йому не вручали, пройти медичний огляд на стан спяніння йому ніхто не пропонував.

Допитані у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дав суду показання про те, що працює поліцейським СРПП №2 ВП ГУНП в Одеській області. 22 листопада 2016 року ним відносно ОСОБА_2 були складені адміністративні протоколи за ч.1 ст. 122, ч.1 ст.130 КпАП України. Самого ОСОБА_2 він не зупиняв, але вранці він пив каву біля кафе і бачив, як машина під управлінням ОСОБА_2 встала під знак біля райвідділу. Через деякий час йому подзвонив начальник і сказав, що якась машина встала під знак і що водій перебуває в нетверезому стані. Він пройшовся по райвідділу та знайшов ОСОБА_2 в кабінеті у слідчого, який дійсно перебував в нетверезому стані. Я попросив його пройти в кабінет, де були складені протоколи про адміністративне правопорушення за неправильну парковку і керування транспортним засобом в нетверезому стані, від пояснень він відмовився, протоколи він підписав, пояснивши, що вимушено сів за кермо. Особисто ним ОСОБА_2 не зупинявся, але він бачив, коли він заїжджав на стоянку біля міліції.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що працює прибиральницею Арцизького ВП ГУНП в Одеській області. 22 листопада 2016 року вона знаходилася на роботі прибирала приміщення відділу поліції та поліцейський ОСОБА_3 запросив її бути понятою під час складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення. В її присутності ОСОБА_2 відмовився пройти медичний огляд на стан спяніння.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дали суду показання про те, що в один із днів листопада 2016 року увечері вони були в барі «Казка», потім поїхали в гості до ОСОБА_7, після цього поїхали в с.Василівка, ОСОБА_2 перебував за кермом і не пив спиртних напоїв. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 також пояснили суду, що вранці перед від'їздом в Арциз бачилися з ОСОБА_2, який знаходився в тверезому стані.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що у листопаді 2016 року ОСОБА_2 подзвонив і попросив забрати його машину, яка стояла на стоянці біля міліції. Йому також в той день потрібна була легкова машина, тому він попросив використовувати машину в своїх цілях. Коли він забирав машину, ОСОБА_2 стояв на вулиці з працівником ДАІ, писали якісь документи, він забрав машину і поїхав.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 в один із днів листопада 2016 року увечері вони витаскували з ями автомобіль ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_2 перебував за кермом і не пив спиртних напоїв та вигляд не мав ознак алкогольного спяніння.

Про обовязкове зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення дій водія, який ухилявся від огляду, вказав Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 27 Постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті зазначення», згідно якого якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Однак в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не зафіксовані відповідні його дії по ухиленню від проходження огляду на стан спяніння.

Пояснення свідків правопорушення ОСОБА_12 та ОСОБА_13, додані до протоколу, надруковані у вигляді бланків, і пояснення про те, що водій знаходився з явними ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння надруковані заздалегідь, що свідчить про те, що дані пояснення були вже частково підготовленими, а потім в них робились дописування. Тому суд вважає, що зазначені докази не є допустимими в розумінні їх законного збирання, тому вони не можуть бути взяті до уваги в підтвердження вини ОСОБА_2 в скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

Пункт 2.5. Правил дорожнього руху, який як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення порушив ОСОБА_2, зобовязує водія на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність водія транспортного засобу за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обєктивна сторона зазначеного правопорушення, яке ставиться в провину ОСОБА_2 полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП передбачає навмисну форму провини.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 не зазначено про його дії, які свідчасть про відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння. З пояснень допитаних у судовому засіданні свідків, у тому числі інспектора поліції, який склав протокол, а також з пояснень самого ОСОБА_2 судом встановлено, що ОСОБА_2 не був зупинений під час керування транспортним засобом у звязку з перебуванням з явними ознаками алкогольного спяніння, а знаходився в приміщенні Арцизького ВП ГУНП в Одеській області та у тому ж приміщенні відносно нього склали протокол, а в якості свідка запросили прибиральницю відділу поліції.

Згідно ч.1 ст.252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не виконані вимоги ч.1 ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б свідчили про керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, а також про його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, то є підстава для закриття провадження по справі в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи непростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому суд також виходить з вимог ст. 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «ОСОБА_5 де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_2 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

Таким чином, виходячи вище наведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд доходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_2 не вбачається ознак обєктивної та субєктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, у зв'язку із чим ОСОБА_2 не підлягає адміністративній відповідальності за ст.130 КУпАП і відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, задовольнити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_11