Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/312/17 Головуючий в 1-й інстанції Ковальова Ю.В.
Єдиний унікальний № 320/720/17-п Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 172-7 ч. 1, ч. 2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гріпас Ю.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року відносно ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року провадження у справі про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, за які передбачена відповідальність за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, перебуваючого на посаді голови Мелітопольської районної ради Запорізької області, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, пр-т 50-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено в постанові, 17 грудня 2015 року голова Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_2, будучи 02.06.2015 року ознайомленим з ЗУ «Про запобігання корупції» та обмеженнями, передбаченими цим законом, маючи суперечність між приватним особистим майновим інтересом та службовими повноваженнями прийняв участь у роботі другої сесії сьомого скликання Мелітопольської районної ради Запорізької області та голосував по питанню №13 «Про оплату праці голові районної ради та його заступника», чим вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів та при цьому не повідомив сесії районної ради та присутніх депутатів про виникнення реального конфлікту інтересів, таким чином порушив вимоги ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції».

За наслідками розгляду справи, суддя закрив провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією, за які передбачена відповідальність за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та із урахуванням ст. 36 КУпАП, накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. в дохід держави. На підставі ч.5 ст.30 КУпАП позбавити ОСОБА_2 права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що у прийнятті апеляційної скарги прокурора на вказану постанову необхідно відмовити, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 172-4 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що посилання прокурора на ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, дано перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, а саме частиною другою цієї норми передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпний. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження Законом України від 14.10.2014 року №1697-VІІ шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також слід зазначити, що посилання прокурора на листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9-1301/0/4-16 від 12.05.2016 року та № 9-749/0/4-16 від 30.04.2016 року, не може братись до уваги, оскільки дані листи не є нормою права, обовязковою до застосування.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття до розгляду не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, апеляційну скаргу слід повернути прокурору.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

повернути прокурору, який брав участь в суді першої інстанції, подану ним апеляційну скаргу на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у звязку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1