Провадження № 33/780/293/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 429 06.04.2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області ОСОБА_1, з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, її захисника ОСОБА_3 та представників митниці ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, тимчасово непрацюючу, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0746/125120101/16 від 26.11.2016 року, валюту у розмірі 3 525 євро конфісковано в дохід держави.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 26.11.2016 о 08 год. 10 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_2, яка відлітала з України до Іспанії, м. Барселона, літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом №PS0991 та своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчила про факти, що мають юридичне значення. Після перетину пасажиркою «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор» митниці, їй було задано запитання щодо наявності в неї готівки, на що вона відповіла, що має при собі приблизно 9 000 євро. Після цього пасажирку було запрошено до службового приміщення митниці, де нею була видана готівка в розмірі 13 525 євро. Дана готівка знаходилась в одному із відділень жіночої сумки пасажирки без ознак приховування та зі слів пасажирки, належить їй особисто. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації та документів на право вивезення готівки, пасажирка не надала, до моменту перетину нею «білої лінії» до інспекторів митниці не зверталася. З виявленої суми пасажирці було пропущено 10 000 євро. За протоколом про порушення митних правил вилучено 3 525 євро.

На вказану постанову суду, ОСОБА_2 подала апеляцію, в якій вважає постанову незаконною, а застосоване стягнення у виді конфіскації валюти, вважає безпідставним. Конфіскація, як вид додаткового стягнення застосовується виключно у разі переміщення товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, і жодними нормативно правовими актами не встановлено випадків та порядку отримання фізичною особою-резидентом дозволу Нацбанку на переміщення особистих готівкових коштів для власних потреб через митний кордон України, а отже таке ввезення або вивезення не є обмеженим. Тому просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

Також, апелянт просить поновити їй строк на подачу зазначеної скарги, пославшись на те, що строк був пропущений з поважних причин, оскільки копія постанови, їй була надіслана невчасно, вже після спливу строку на її оскарження.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_3 апеляцію підтримали, підтвердили викладені у ній доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити.

Представники Київської митниці ДФС ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказували, що постанова суду першої інстанції правильна та законна.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляція підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Враховуючи доводи апелянта, про причини пропуску строку на оскарження постанови, апеляційний суд визнає їх поважними, а тому клопотання особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 23 грудня 2016 року підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При розгляді справи, суд врахував характер скоєного, особу правопорушника та правомірно призначив стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученої валюти, яке відповідає меті виховання правопорушника та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції, з урахуванням наданих у той момент доказів, є правильним та законним.

Однак, відповідно до ст. 294 КУпАП під час апеляційного розгляду учасники процесу не позбавлені можливості надати нові докази.

З урахуванням наданих доказів під час апеляційного розгляду даної справи, суд вважає, що зявились підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, оскільки по справі встановлено та підтверджено належними доказами, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на неї індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобовязана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обовязково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного субєкта у кожній справі на підставі безпосередньо зясованих обставин і фактів.

Приймаючи до уваги всі обставини даної справи, а саме: той факт, що вилучена у громадянки України ОСОБА_2 валюта має законне походження (отримана від вимушеного продажу квартири, для покриття вимушених розрахунків). Крім того, враховуючи, що ОСОБА_2 вказані кошти перевозила для навчання свого сина, вартість якого становить близько 1500 євро у місяць; сама ОСОБА_2 має тяжкі хвороби та потребує коштовного лікування, на даний момент не працює, оформляє опіку на свекруху, яка потребує стороннього догляду, її чоловік має невелику заробітну плату, і у звязку з продажем квартири вони не мають власного житла, Апеляційний суд вважає, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на неї індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

Твердження апеляції про те, що у ОСОБА_2 відсутній умисел на вчинення даного правопорушення, не може бути підставою для закриття справи, оскільки порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України, може вчинятись як умисно, так і через необережність. Дана обставина не впливає на кваліфікацію та на вид стягнення.

Щодо доводів про те, що грошові кошти не відносяться до заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України товарів, а тому не можуть бути конфісковані, суд вважає їх також безпідставними.

Так, відповідно до ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Постановою Національного банку України №148 від 27.05.2008 року затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України.

Відповідно до вказаної інструкції фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа резидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року необхідно змінити.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Вилучену у ОСОБА_2 валюту згідно протоколу про порушення митних правил № 0746/125120101/16 від 26.11.2016 року, валюту у розмірі 3 525 (три тисячі пятсот двадцять пять) євро повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива