Справа № 447/2229/16-п Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 33/783/69/17 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1, з участю прокурора Курача Ю.І., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 1 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в:

постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 1 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою судді Оприск М.В., перебуваючи на виборній посаді депутата сьомого демократичного скликання Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до підпункту «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п.2 ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів до розгляду питання про внесення змін в рішення Дроговизької сільської ради від 18.09.2014 року № 536 у зв'язку із збільшенням площі земельної ділянки з 0,30 га на 0,52 га на підставі заяви ОСОБА_4, який доводиться йому батьком, на пленарному засіданні сесії Дроговизьської сільської ради Миколаївького району Львівської області 11.07.2016 року.

Крім цього, ОСОБА_3, перебуваючи на виборній посаді депутата сьомого демократичного скликання Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до підпункту «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п.1 ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» приймав рішення у складі колегіального органу в умовах реального конфлікту інтересів щодо питання про внесення змін в рішення Дроговизької сільської ради від 18.09.2014 року № 536 у зв'язку із збільшенням площі земельної ділянки з 0,30 га на 0,52 га на підставі заяви ОСОБА_4, який доводиться йому батьком, на пленарному засіданні сесії Дроговизьської сільської ради Миколаївького району Львівської області 11.07.2016 року.

Не погоджуючись з постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 1 грудня 2016 року адвокат ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Зазначає, що при розгляді справи суддею місцевого суду надано перевагу одним доказам над іншими, а висновки, викладені в оскаржуваній постанові судді, ґрунтуються лише на підставі складеного протоколу, без ґрунтовного дослідження доказів по справі. Вказує, що висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суддею не було прийнято до уваги той факт, шо не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному.

Вказує, що при складанні протоколу не були враховані вимоги Конституції України та Закон України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

При виконанні свого службового обовязку ОСОБА_3 не вчинив дій, що вплинули на обєктивність та неупередженість при прийнятті рішення сесії ради. Рішення про надання дозволу було прийнято відповідно до вимог, встановлених у Законі № 280/97-ВР та Регламенті Дроговизької сільської Ради шляхом голосування абсолютною більшістю голосів депутатів. Також зазначає, що утриматися від голосування ОСОБА_3 не мав обєктивного права, так як діяв, як депутат сільської ради, виконуючи покладені на нього обовязки, одним з якого є прийняття рішення шляхом участі у голосуванні сесії сільської ради відповідно до приписів ст. 4 Закону № 280/97-ВР, що визначають основні принципи місцевого самоврядування.

Зазначає, що спосіб повідомлення про конфлікт інтересів жодним нормативно-правовим актом не передбачений.

Суддя місцевого суду не врахував те, що при голосуванні за Рішення про надання дозволу особистий підпис ОСОБА_3 та його службові повноваження не суперечили один одному, був відсутній реальний конфлікт інтересів, який впливає на обєктивність та неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а, отже, відсутні обєктивні складові адміністративного правопорушення.

Вважає, що висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. ст. 172-2 КУпАП, не відповідають дійсності, оскільки вони ґрунтуються на недостатньо досліджених матеріалах справи і без належної оцінки доказів.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, виступ прокурора Гошовського М.В. - на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що провадження у справі слід закрити в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не дотримано, повно і всебічно та обєктивно обставини справи не зясовані, належна правова оцінка доказам не надана, наявні суперечності щодо правової кваліфікації дій особи, яка притягується до відповідальності та обставин справи не усунуті, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є депутатом Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області та відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Статтею 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме: за ч.1 ст. 172-7 КУпАП - за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; за ч.2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до цієї статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об'єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому має бути чітко визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи; в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Конфлікт інтересів це конфлікт між публічно - правовими обовязками і приватними інтересами державної посадової особи, за якого її приватні інтереси котрі, випливають з її положення як приватної особи, здатні неправомірним чином вплинути на виконання цією державною посадовою особою її офіційних обовязків або функцій.

Іншими словами, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа виконуючи свої обовязки має приватний інтерес (особисту заінтересованість), які хоча і необовязково призведуть до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Відповідно до абз. 12 ч.1 ст. 1 Закону реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, для реального конфлікту інтересів, характерна наявність трьох обєктивних компонентів: приватний інтерес; службове повноваження, представницьке повноваження; протиріччя між ними, що впливає на обєктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Відповідно до абз. 11 ч.1 ст. 1 Закону приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми, чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Майновий інтерес це інтерес щодо збереження або збільшення обсягу, якості нерухомого та рухомого майна особи чи близьких їй осіб.

Коло службових повноважень наводиться у посадових інструкціях, трудових договорах, які визначають лише безпосередні повноваження конкретного службовця, в тому числі, як законом або іншим нормативно-правовим актом може додатково визначатись коло як безпосередніх, так і загальнослужбових повноважень, які повинні братись до уваги при розгляді питання про наявність чи відсутність конфлікту інтересів.

Перелік представницьких повноважень розкривається, як правило, у відповідних законах, що визначають правовий статус наділених ним осіб. В контексті антикорупційного законодавства, це насамперед, стосується депутатів різних рівнів, та законів, які розкривають їх правовий статус, визначають коло їх представницьких повноважень.

Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на обєктивність прийняття рішення, вчинення діяння особою.

Разом з тим ні в протоколі про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2016 року № 68, складеного старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Управління захисту економіки у Львівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, ні в постанові судді від 1 грудня 2016 року не зазначено й не розкрито змісту зазначених вище факторів, без яких реальний конфлікт інтересів відсутній.

Відповідно до ч.1 ст. 19, ч.1 ст. 20 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", ч.6 ст. 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить.

На сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Волевиявлення депутата місцевої ради щодо прийняття рішення у складі колегіального органу сільської ради не може бути підставою для встановлення наявності в його діях конфлікту інтересів.

Таким чином, голосування ОСОБА_3, як депутата сільської ради, за прийняття рішення про внесення змін в рішення Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області від 18 вересня 2014 року № 536 у зв»язку з збільшенням площі земельної ділянки з 0,30 га на 0,52 га на підставі заяви його батька ОСОБА_4 на пленарному засіданні сесії Дроговизької сільської ради 11 липня 2016 року є волевиявленням депутата щодо вирішення питання, віднесених до відання відповідної ради.

Крім цього, оскільки відповідно до п.8, п.9 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський голова вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради, а також забезпечує підготовку на розгляд ради проектів рішень ради з питань, що належать до її відання, відповідно відсутній вплив приватного інтересу на об'єктивність та неупередженість прийняття такого рішення, а також відсутній реальний конфлікт інтересів.

У зв'язку з відсутністю такого конфлікту інтересів неповідомлення ОСОБА_3 про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед голосуванням за прийняття рішення № 125 від 11 липня 2016 "Про внесення зміни в рішення Дроговизької сільської ради від 18 вересня 2014 року № 536 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Дроговиж, урочище «Біля заводу» і голосування за це питання є правомірним.

У матеріалах справи не міститься і прокурором не надано будь-яких даних, які б свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між приватними інтересами ОСОБА_3 та його службовими чи представницькими повноваженнями як депутата Дроговизької сільської ради в момент голосування за прийняття рішення № 125 від 11 липня 2016 року «Про внесення змін в рішення Дроговизької сільської ради від 18 вересня 2014 року № 536.

Крім того, згідно з ч.6 ст. 28, ч.1 ст. 35 Закону України "Про запобігання корупції" закони, що визначають повноваження органів місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють. Правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності народних депутатів України, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Глава 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" регулює порядок формування, організацію роботи органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 59-1 "Конфлікт інтересів" глави 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

У даній нормі закону відсутні терміни "реальний конфлікт інтересів", "потенційний конфлікт інтересів" і не міститься заборони депутату місцевої ради брати участь у прийнятті рішень; навпаки, передбачено, що депутат бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою.

Суддя апеляційного суду погоджується з доводами адвоката ОСОБА_2 щодо необґрунтованості рішення судді місцевого суду.

Визнавши ОСОБА_3 винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, суддя місцевого суду не навів у судовому рішенні мотивів незгоди з поясненнями ОСОБА_3, який заперечив наявність у нього реального конфлікту інтересів при голосуванні за прийняття рішення на сесії сільської ради.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у його діях складу адміністративних правопорушень суддя місцевого суду проігнорував, просто зазначивши, що вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, доводиться наданими суду доказами. Таким чином у судовому рішенні не наведено належних і достатніх мотивів його ухвалення й таке рішення не може залишатись у силі.

За таких обставин, висновок суду про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, є хибним та необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять переконливих даних, які б підтверджували, що в даному випадку наявний реальний конфлікт інтересів, що складає обєктивну сторону адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 задоволити.

Постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 1 грудня 2016 року щодо ОСОБА_3 скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1