АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Слоквенко Г.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю захисника ОСОБА_1, особи, щодо якої розглядається скарга - ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, приватного підприємця, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 17 листопада 2016 року о 10 год. 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, рухалася в районі будинку №26-б по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де під час перестроювання з однієї смуги на іншу, не переконалася, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та не надала переваги в русі, внаслідок чого, створила аварійну ситуацію автомобілю «ВАЗ» д/н НОМЕР_2., під керуванням водія ОСОБА_4, який рухаючись по суміжній смузі для руху, був змушений змінити напрямок свого руху праворуч. Де допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле» д/н НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.1.3, 1.5, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду незаконна та необгрунтована, винесена з порушенням норм процесуального права, а викладені в ній висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд не звернув уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення суперечить матеріалам справи та безпідставно прийняв його до уваги в якості доказу. Не з'ясував обставини дорожньо-транспортної пригоди та дії інших учасників ДТП, які можуть знаходитись в причинному зв'язку з настанням події ДТП. Посилання суду на те, що відео з камери відео реєстратора в автомобілі не може вважатися прямим доказом у справі, оскільки не містить самої події зіткнення між автомобілями. Також нічим не спростовано показання самої ОСОБА_2 Перелічені судом докази вказують на наслідки ДТП, а не на обставини його скоєння у частині руху автомобіля «ВАЗ». Суд не дав відповідь на клопотання захисника про закриття провадження в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за неможливістю її доведення, не розмежував поняття «аварійної ситуації» від «небезпеки для руху».

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій просить проводити слухання справи за його відсутності.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 просила задовольнити апеляційну скаргу. Свою вину у скоєнні ДТП заперечувала, пояснила суду, що перед тим, як здійснювати маневр, вона подивилася у дзеркала, впевнилася, що перешкод для її руху немає та почала перестроюватися на сусідню смугу руху, але в цей час почула позаду звук, характерний для гальмування та побачила автомобіль «ВАЗ», який кидало з боку в бік по дорозі, після чого він скоїв наїзд на автомобіль «Шевроле», який рухався по сусідній правій смузі. Після чого вона зупинилася, спитала у водіїв, які потрапили у ДТП, чине потрібна їм допомога, та поїхала далі.

Захисник ОСОБА_1 також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі. Вважає, що ОСОБА_2 не скоювала це ДТП, вина її жодним чином не доказана, на його думку тут наявна вина автомобіля «ВАЗ», який не повинен був змінювати напрямок після того, як побачив автомобіль «Фольксваген» під керуванням ОСОБА_2 попереду себе, а повинен був здійснити екстрене гальмування аж до зупинення автомобіля. Також захисник вважає, що судом було безпідставно відмовлено у призначенні автотехнічної експертизи.

Потерпілий ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він працює інструктором по водінню, тому їхав в автомобілі разом з учнем, рухаючись у напрямку ж/м Перемога у другій від краю проїжджої частини смузі зі швидкістю приблизно 45 км/год. Раптом почув звук гальмів, за яким трапився удар. Не може сказати, з якою швидкістю їхав автомобіль «ВАЗ», бачив, що його «носило» по дорозі, після чого він скоїв зіткнення з його автомобілем.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпідставними, та такими, що суперечать Правилам дорожнього руху України і спростовуються матеріалами справи.

Так, за положеннями пункту 1.3 та пункту 1.5 ПДР, учасники дорожнього руху зобов'язанні знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, та їх дії і бездіяльність не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдати матеріальних збитків.

Відповідно до пункту 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Матеріалами справи, що узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_3, підтверджується порушення вищенаведених пунктів ПДР водієм ОСОБА_2, що послугувало причиною дорожньо - транспортної пригоди, за вчинення якої останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП .

Доводи, викладені в апеляції, відносно того, що, вина ОСОБА_2 у скоєнні даного правопорушення не доказана і не може бути доказана взагалі, оскільки в даному випадку не можна визначити, чи було це створення «аварійної ситуації» чи створення «небезпеки для руху» вважаю безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: рапортом інспектора патрульної поліції та схемою місця дорожньо-транспортної події від 17 листопада 2016 року, відеозаписом з камери відеореєстратора автомобіля «Фольксваген», фототаблицею механічних пошкоджень автомобілей, та місця події, поясненнями водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а саме вищевказаних пунктів 1.3,1.5, 10.1, 10.3 знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо посилання в апеляції на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні авто технічної експертизи, то хоча вказані обставини і мають місце, однак апеляційний суд погоджується з позицією судді районного суду про недоцільність проведення цього експертного дослідження, оскільки в матеріалах справи міститься достатня кількість доказів на підтвердження факту зміни водієм ОСОБА_2 зміни смуги проїжджої частини, що знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася, а отже вважає, що ці обставини не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваної постанови.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, обставини, наслідки, а також особу порушника, яка вини не визнала, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо накладення стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 гривень, що узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Будь-яких інших порушень вимог закону допущених судом першої інстанції, які б були підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає, а відтак приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року відносно ОСОБА_2 , якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Г.П. Слоквенко