Справа №461/2021/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року місто Львів

Суддя Галицького районного суду міста Львова Стрельбицький В.В., розглянувши за участю особи відносно якої складений протокол ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючої на посаді начальника Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.4 ст.188-39 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Протягом серпня 2015 року - березня 2016 року начальник Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1 зверталася до Пенсійного фонду Російської Федерації та відділення Пенсійного фонду Російської Федерації у Краснодарському краї із запитами щодо витребування пенсійної справи ОСОБА_3

При цьому, у запитах Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Пенсійного фонду Російської Федерації від 02.03.2016 №882/03-28 начальником Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1 було зазначено відомості про ОСОБА_3, а саме його: прізвище, ім'я, по батькові, дату народження, вид пенсії (статус пенсіонера Державної прикордонної служби України), відомості про попереднє місце проживання в Автономній Республіці Крим та нинішнє місце проживання на території Львівської області.

Сукупність вказаних відомостей відповідно до Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних» та рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 є персональними даними, тобто конфіденційною інформацією про особу.

Між тим, вказані положення законодавства були проігноровані начальником Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1 при направленні запиту від 02.03.2016 № 882/03-28 до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо витребування пенсійної справи ОСОБА_3, внаслідок чого конфіденційна інформація про нього була незаконно поширена третім особам, що призвело до порушення права ОСОБА_3 на захист своїх персональних даних від незаконної обробки (пункт 7 частини 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»).

Таким чином, поширивши у листі від 02.03.2016 № 882/03-28 до Пенсійного фонду Російської Федерації відомості про нинішнє місце проживання заявника, начальник Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1, як посадова особа володільця персональних даних, порушила вимоги частини 3 статті 10 та частини 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних», не забезпечила належний рівень захисту персональних даних ОСОБА_3, чим 02.03.2016 у м. Львові (вул. Замарстинівська, 7) вчинила діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме недодержалася встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них та порушення права ОСОБА_3 на захист своїх персональних даних від незаконної обробки (пункт 7 частини 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»).

В судовому засіданні ОСОБА_1 відмовилась від дачі пояснень, при цьому підтримала доводи її представника.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечила протокол, з підстав наведених у письмових запереченнях та просила закрити провадження у справі, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_3, в судовому засіданні, підтримав протокол, при цьому вказав, що вважає незаконною будь-яку переписку органів Пенсійного фонду України з органами Російської Федерації щодо його пенсійної справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши думку учасників процесу, приходжу до наступного висновку.

До конфіденційної інформації про фізичну особу згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про інформацію» належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Даючи офіційне тлумачення частин 1, 2 статті 32 Конституції України Конституційний Суд України у своєму рішенні від 20.01.2012 №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Так, статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Загальні вимоги щодо обробки персональних даних встановлені статтею 6 Закону України «Про захист персональних даних». Обробка персональних даних повинна здійснюватися для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки.

Обробка персональних даних є законною за умови, якщо вона відповідає закону, переслідує законну мету та є необхідною у демократичному суспільстві для досягнення законної мети.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

При обробці відомостей про фізичну особу володілець (розпорядник) персональних даних вживає заходів щодо забезпечення їх захисту, у тому числі за допомогою організаційних та технічних заходів.

При зберіганні персональних даних володілець (розпорядник) повинен забезпечити їх цілісність (схоронність) та встановити відповідний режим доступу до них.

На працівників суб'єктів відносин, пов'язаних із персональними даними, покладається обов'язок не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом (частина 3 статті 10 Закону України «Про захист персональних даних»).

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних» володілець персональних даних зобов'язаний забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Відтак, з наведеного вбачається, що обсяг інформації про особу, що поширюється, має бути відповідним, адекватним та ненадмірним відносно визначеної мети обробки таких даних (цілей їх збирання та подальшого використання).

Звідси випливає, що у запиті повинні вказуватися лише ті відомості, які будуть необхідними та достатніми їх володільцю (розпоряднику) для здійснення пошуку запитуваної інформації про особу.

Натомість, очевидним є те, що для пошуку пенсійної справи заявника на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим пенсійним органам Російської Федерації непотрібні були відомості про місце його проживання на території Львівської області.

Це також випливає із листа Пенсійного фонду України від 18.11.2016 № 37351/02-02, адресованого для врахування у роботі начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та місті Києві, у якому зазначено, що у запиті щодо витребування пенсійної справи до органів, що здійснювали пенсійне забезпечення за попереднім місцем проживання одержувачів пенсій, потрібно вказувати виключно: прізвище, ім'я, по батькові пенсіонера, дату народження, адресу попереднього місця проживання, вид пенсії та прохання надіслати пенсійну справу та довідку (атестат) із повідомленням, по який час пенсіонер забезпечений пенсією.

З огляду на зазначене, враховуючи факт окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією та ризик можливого переслідування заявника через його статус колишнього військовослужбовця та учасника антитерористичної операції, зазначення адреси нинішнього місця проживання ОСОБА_3 у запиті Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.03.2016 № 882/03-28 до Пенсійного фонду Російської Федерації було явно надмірним відносно визначеної мети обробки таких персональних даних.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 22.02.2017 року, скаргою ОСОБА_3, від 17.11.2016р., копіями запитів начальника Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 11.08.2015р., 27.10.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 04.01.2016р., 20.01.2016р., 27.01.2016р., 02.03.2016р., листом Пенсійного Фонду України від 18.11.2016р., відповідями з Пенсійного фонду Російської Федерації та відділення Пенсійного фонду Російської Федерації у Краснодарському краї, копією пенсійного та службового посвідчення ОСОБА_3, Положенням про управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, витягом з наказу від 11.12.2013р.

При цьому відхиляю заперечення представника ОСОБА_1 на неналежність долучених до протколу копій запитів, адже судді надані копії завірені ГУ ПФ у Львівській області. Більше того, судді не представлено жодного документа на спростування отримання чи скерування відповідних запитів до ГУ ПФ у Львівській області. Посилання представника на сумніви стосовно фактичного місця проживання ОСОБА_3 за адресою вказаною у запитах не спростовують факту вчинення правопорушення, адже ні при скеруванні запитів, ні після отримання відповідей до ГУ ПФ не надходило документів, які спростовують цей факт. Більше того, вся наявна в матеріалах справи переписка з потерпілим велась саме за адресою вказаною у запитах.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, обєктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП доведена повністю.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані про особу правопорушника, відсутність відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу.

Керуючись ст.ст.188-39 ч.4, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.188-39 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить5100 (пятсот тисяч сто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Державної судової адміністрації України 320,00 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Стрельбицький В.В.