П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року

Суддя Попаснянського районного суду Луганської області Архипенко А.В.

розглянувши матеріали, які надійшли від ст..о/у з ОВС 1-го сектору УОЗ на окремих територіях зон проведення АТО Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який офіційно не працює, який зареєстрований та мешкає за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул.. Артемівська, буд. 278, посвідчення особи : НОМЕР_1 виданий Попаснянським РВ УМВСУ у Луганській області, 09.09.1997 р. ідентиф. номер № НОМЕР_2,

за адміністративне правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.164 КУпАП,

встановив:

21.03.2017 р. до Попаснянського районного суду Луганської області надійшли матеріали про вчинення адміністративного правопорушення у відношення гр. ОСОБА_1

В протоколі № 155 про адміністративне правопорушення зазначено, що 19.03.2017 року об 13 год. 05 хв. гр. ОСОБА_1 надавав послуги по перевезенню пасажирів-громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без державної реєстрації як суб*єкта господарювання та наявності ліцензії за власної ініціативи з метою одержання грошового прибутку. Водій ОСОБА_1 за послуги по перевезенню пасажирів одержав 19.03.2017 р. від громадян грошові кошти в сумі 35 гривень, на автомобілі НОМЕР_3 за маршрутом вул..Ціолковського- вул..Миру, б.166 у м.Попасна, Луганської області. Громадянин ОСОБА_1 надавав послуги по перевезенню пасажирів в якості таксі протягом лютого березня 2017 з метою одержання щомісячно грошового прибутку в розмірі 850 грн. за що передбачена адміністративна відповідальність за ст..164 ч.1 КУпАП.

ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, до початку судового засідання надав суду заперечення про надання письмових пояснень про закриття адміністративної справи відносно нього з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, у зв*язку з тим, що в його діях відсутня така ознака, як систематичність, адже систематичним визнається правопорушення скоєне протягом року кілька разів. Він перевозив людей один раз та взяв від них кошти, що не вказує на систематичність його дій. При цьому працівник ДФС не надав йому копії другого примірника протоколу, не роз*яснивши його права, повідомивши, що буде забраний автомобіль якщо він не підпише протокол.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Так, суд вважає беззаперечним указаний в протоколі № 155 від 19.03.2017 року факт перевезення ОСОБА_1 пасажирів.

Проте суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно ч.ч.1,2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, при цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями. Згідно ст.42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Проте у протоколі № 155 від 19.03.2017 року, при зазначенні обставин вчинення правопорушення відображено документально одиничний факт, що мав місце відповідно 19.03.2017р., а не систематичну діяльність, яка має здійснюватися протягом певного періоду часу.

Але зазначний одиничний факт надання відповідних послуг ОСОБА_1 по перевезенню пасажирів на своєму автомобілі, не утворює в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

При цьому навіть при наявності кількох протоколів щодо однієї особи за кожним окремим фактом здійснення певного виду діяльності не надає суду можливості притягнути цю особу до відповідальності, оскільки саме протоколі про адміністративне правопорушення мають бути відображені всі істотні обставини справи, які мають відображати всі елементи складу правопорушення. Зокрема, стосовно ч.1 ст.164 КУпАП у протоколі необхідно зазначати наступні обставини:

- протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, адже господарська діяльність обовязково має тривалий, а не одноразовий характер);

- всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обовязковими для господарської діяльності;

- інші обставини, які мають істотне значення (наприклад, що особа не перебуває в трудових відносинах з юридичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а також, що ця особа не працює на іншу особу без укладення трудового договору, як того вимагає ст.24 КЗпП України, адже в такому разі діяльність цієї особи не матиме самостійного та ініціативного характеру, що є характерним для господарської діяльності, натомість, у даному випадку до відповідальності необхідно буде притягувати іншу особу за ч.1 ст.164 КУпАП, якщо вона не є субєктом підприємницької діяльності, та/або за матиме місце за ст.265 КЗпП України, якщо відповідний субєкт має всі дозвільні документи на такий вид діяльності, але допустив працівника до роботи без укладання трудового договору).

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

При тім, до складеного протоколу відносно ОСОБА_1 окрім його пояснень, фото таблиці, копії його паспорту, як особи, що притягається до адмінвідповідальності, копії технічних документів на транспортний засіб, пояснення одного з пасажирів, будь-яких інших матеріалів не додано.

А так,суд зазначає, що дана справа про адміністративні правопорушення не містить будь-яких інших доказів в розумінні ст..251 КУпАП на підтвердження здійснення ОСОБА_1 самостійної, ініціативної, зокрема, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, оскільки зазначено лише про одиничний факт вчинення таких дій і немає ніяких підтверджень щодо отримання за вказані дії винагороди.

Зазначення у письмових поясненнях гр.. ОСОБА_1 про те, що він систематично перевозив пасажирів - не є достатнім доказом систематичності підприємницької діяльності, оскільки зазначений факт не підтверджуються будь-якими іншими доказами в даній адміністративній справі.

Суд ще раз наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

При тім, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.164 КпАП України передбачає досить тяжке покарання у вигляді штрафу від 17000 грн. до 34000 грн. з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, суд вважає за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. За таких обставин, на думку ЄСПЛ, заявниця знала лише кваліфікацію діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У нещодавно прийнятому рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі № 155 від 19.03.2017 р. відносно ОСОБА_1 не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, при суд не має права самостійно трактувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення.

Таким чином, за відсутності доказів систематичності діяльності ОСОБА_4з перевезення вантажу, його діяльність не є господарською, а тому в межах розгляду даної адміністративної справи, суд доходить висновку, що у зазначених діях ОСОБА_1відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

А тому суд вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст..164 ч.1, ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3, ст. 294 КпАП України, суд,

постановив :

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КпАП України закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Луганської області в строк 10 діб з дня винесення постанови через Попаснянський районний суд.

Суддя : А.В. Архипенко