Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3671/16-п
Провадження № 3/553/26/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19.01.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Полтаві про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ч. 1 ст. 130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу АП2 №112563 складеного 21.10.2016 року, близько 06 год. 25 хв. в м. Полтава по вул. Сакко, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

Притягуємий ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України не визнав та пояснив, що 21.10.2016 року, близько 7 години, повертаючи з вул. ОСОБА_2 на вул. Сакко в м. Полтаві на автомобілі ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2, він зупинився на вимогу поліцейських, які почали перевіряти чи автомобіль не в розшуку. Перевіривши авто, запропонували відразу поїхати в наркодиспансер для обстеження на стан алкогольного спяніння. Він не заперечував так як не вживав алкогольні напої та був тверезий. Провівши огляд, лікар надав йому та поліцейському висновок про те, що він тверезий. Після цього поліцейська повідомила, що зараз приїде патрульна машина і він має повторно пройти тест на алкоголь. Вони сіли в машину і виїхали з перевулку Шевченко де знаходиться наркодиспансер в бік вул. М.Бірюзова в м. Полтаві, підїхав ще один патруль з приладом «Драгер». Дмухаючи в даний прилад він показав 0, 25 промілє. Поліцейські зупинили автомобіль з двома свідками і почали складати протокол про його алкогольне спяніння зовсім у іншому місці, а не там де знаходився автомобіль на вул. Сакко, хоча авто залишилося на вул. Сакко, і півгодини назад він вже пройшов освідування в лікаря нарколога чому був висновок. Поліцейські не говорили йому які у нього ознаки спяніння. Пройти на місці зупинки обстеження не пропонували. Про те, що він не погоджується з діями патрульних їх повідомив особисто, як і те, що вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 130 КпАП України він не визнає. Просив справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3, в судовому засіданні повідомив, що він працює інспектором ДПП УПП у м. Полтаві. 21.10.2016 року, близько 06 год., вони на патрульній машині їхали по вулиці Панянки в м. Полтаві. Помітили, як з вул. Зелений Острів виїхав автомобіль з відчиненими задніми дверима. З напарницею вирішили наздогнати цей автомобіль, щоб переконатися чи не здалося їм. На перехресті вул. ОСОБА_2 та Панянки, коли автомобіль повертав до Південного вокзалу побачили, що задня права дверка не закрита після чого зупинили авто на вул. Сакко. Після перевірки авто вирішили перевірити водія на стан сп»яніння так як відчули запах алкоголю від водія, поведінка його була підозріла. Йому було запропоновано пройти тест на алкоголь відразу в наркодиспансері. Коли він там пройшов освідування то лікар вказав у висновку, що водій тверезий. Користуючись своєю інструкцією №1395, постановою № 1103, ст. 266 КУпАП, інструкцією № 1452/735 він не погодився з висновком лікаря та наполіг, щоб ОСОБА_1 пройшов повторно тест на алкоголь за допомогою приладу «Драгер». Коли вони виїхали з наркодиспансеру то зупинилися на вул. М. Бірюзова 48/2, де до них підїхав патрульний автомобіль та привіз прилад «Драгер», зупинили свідків. І в присутності свідків запропонували водію пройти тест на вживання алкоголю. Він його пройшов повторно і прилад показав, що він вживав алкоголь. Дійсно свідків зупинили на вул. ОСОБА_2, хоч авто на якому рухався пригуємий перебувало на вул. Сакко. Повторно тест провів тому, що вважав, що лікарі Полтавського обласного наркологічного диспансеру керуються іншими інструкціями, які допускають більш значну кількість промілє чим ту яку він вважав за правильну.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, окрім іншого, настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп»яніння.

Згідно з п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі -Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП та п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Проведення огляду особи з метою виявлення стану алкогольного сп»яніння здійснюється відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров»я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп»яніння проводиться: а) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); б) лікарем закладу охорони здоров»я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаної Інструкції за наявності ознак алкогольного сп»яніння, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції (зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Такий огляд на стан сп»яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п.4 розділу ІІ Інструкції).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Отже, ознаками об»єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5. Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто, у разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1-4 ст.130 КУпАП, до нього долучаються докази перебування особи у стані алкогольного сп'яніння або відмови від проходження такого огляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов»язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Згідно ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Аналізуючи докази які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП відсутня. Висновок про це суд зробив із сукупності досліджених у справі доказів та фактів.

Так суд вважає, що поліцейський при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, діяв не у відповідності до своїх повноважень та способу, передбачених чинним законодавством, а тому протокол про адміністративне правопорушення суд не може визнати беззаперечним доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП, виявлення стану алкогольного сп»яніння ОСОБА_1, як водія транспортного засобу. Пояснення самого притягуємого та свідка ОСОБА_3, які обєктивно узгоджуються між собою та матеріалами справи, а також наявний оригінал висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп"яніння ОСОБА_1 не підтверджують факт наявності у нього передбачених законом ознак алкогольного сп»яніння, які були підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень ч. 1 ст.130 КУпАП. Щодо пояснень свідка ОСОБА_3 про вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв та керування в стані алкогольного сп»яніння, то суд до них відносить критично, зважаючи на те, що пояснення свідка не відповідають матеріалам справи, зокрема, висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп"яніння який було долучено до матеріалів справи. Логічні, послідовні і взаємопов»язані заперечення ОСОБА_1, про те, що він не кермував авто в нетверезому стані узгоджуються між собою та не спростовуються іншими матеріалами справи. За наявності таких даних та доказів є абсолютно слушними сумніви у тому, що ОСОБА_1 керував авто 21.10.2016 року в стані сп»яніння.

Переконливості таким висновкам надає і той факт, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив обставини, які повністю тотожні з поясненнями ОСОБА_1 про те, що дійсно авто останнього було зупинено на вул. Сакко в м. Полтаві, йому дійсно не пропонувалось пройти тест за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки, після того як вони поїхали до медичного закладу, авто притягуємого залишилось на вул. Сакко, лікар видав висновок про те, що ОСОБА_1 тверезий, після чого через короткий проміжок часу йому було запропоновано пройти повторно тест за допомогою приладу "Драгер" на вул. ОСОБА_2 в присутності свідків, які не бачили авто притягуємого як і того, що він ним керував.

Будь-яких фото- чи відеозаписів даних подій поліцейськими як до матеріалів справи так і в судовому засіданні не надано.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд погоджується із логічними висновками ОСОБА_1 про невідповідність обставин зазначених у протоколі щодо керування ним авто в стані алкогольного сп»яніння.

У даному випадку, висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, ґрунтувався поліцейськими на припущеннях.

За таких підстав, вина у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП відсутня.

Інші докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище правопорушення, у матеріалах справи відсутні.

А тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп»яніння, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП закрити у зв»язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4