АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8424/16-п Номер провадження 33/786/132/17Головуючий у 1-й інстанції Струков О. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 за участі:

секретаря судового засідання - Жури Н.Л.

адвоката ОСОБА_2

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_2 в інтересах

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3

на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27.12.2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200,00 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_3, 01.10.2016 року о 17 год. 10 хв. по вул. Гребінки, в м. Полтава, керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння у встановленому законом порядку проводився лікарем наркологом за адресою: м. Полтава, пров. Шевченка,5а.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі. Посилається на те, що працівники поліції безпідставно склали на ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки ними зафіксовано лише факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння біля свого автомобіля на автостоянці, а не під час керування ним транспортним засобом. Крім того, працівники поліції користуючись своїм службовим становищем змусили ОСОБА_3 визнати вину у правопорушенні якого він не вчиняв. Апелянт стверджує, що суддя розглянув справу у відсутності ОСОБА_3, неправильно встановив фактичні обставини справи, не дав оцінки письмовим поясненням ОСОБА_3, не врахував, що він працює на посаді водія вантажного транспортного засобу та без достатніх доказів притягнув ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 вважаю, що вона не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Як вбачається зі змісту постанови, висновки судді про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ґрунтуються на сукупності досліджених суддею доказів.

Зокрема, такі висновки ґрунтуються на даних які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення від 01.10.2016 року; письмових поясненнях ОСОБА_3; відеозапису яким спростовуються твердження апелянта щодо відсутності доказів керування ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння транспортним засобом; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 01.10.2016 року.

Під час апеляційного перегляду перевірялось та було спростовано твердження ОСОБА_3 та його захисника щодо керування транспортним засобом не ОСОБА_3, а іншою особою.

Так, допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_4, який є другом ОСОБА_3, пояснив, що оскільки 01.10.2016 року ОСОБА_3 був підвипивши, він запропонував останньому відігнати його машину на стоянку. Після того як вони заїхали на стоянку, він побачивши працівників поліції які підїхали за ними. Злякався та заховався в машині, а ОСОБА_3 вийшов на вулицю. Стверджує, що лежав в салоні доки не зрозумів, що на стоянці немає ні ОСОБА_3 ні працівників поліції. Після чого покинув автомобіль та пішов додому.

Однак, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині перебування за кермом автомобіля ОСОБА_4 спростовуються дослідженими в апеляційній інстанції відеозаписами, які в свою чергу, узгоджуються з поясненнями інспектора роти № 2 лейтенанта поліції ОСОБА_5, який пояснив, що 01.10.2016 року під час патрулювання помітили чоловіка з явними ознаками алкогольного спяніння, який сідав за кермо автомобіля. Оскільки цей автомобіль почав рухатись, вони розвернувши патрульний автомобіль поїхали за ним та зупинились коли той автомобіль зупинився на території стоянки. З-за керма вийшов ОСОБА_3, у якого, як зясувалось, не було при собі документів. Інших осіб в автомобілі не було. ОСОБА_3 пояснив, що живе недалеко та вийшов з дому, щоб відвезти авто на стоянку. Під час спілкування з порожнини роту ОСОБА_3 було чути різкий запах алкоголю. ОСОБА_3 був доставлений додому де взяв документи. В подальшому був доставлений в наркодиспансер на освідування в результаті якого було встановлено, що ОСОБА_3 перебуває в стані спяніння.

Зі змісту дослідженого під час апеляційного перегляду відеозапису вбачається, що під час досліджуваних обставин на території автостоянки перебували лише ОСОБА_3, працівники поліції та працівниця автостоянки, яка відмовилася писати будь-які пояснення. Клопотання про її виклик до апеляційного суду апелянтом не заявлено.

Апелянти не надали будь-яких доказів на підтвердження показань свідка ОСОБА_4 в частині керування ним, а не ОСОБА_3 транспортним засобом. Натомість ці показання обєктивно спростовані сукупністю досліджених апеляційним судом доказів які повністю узгоджуються між собою. За таких обставин, апеляційним судом показання ОСОБА_4 до уваги не приймаються.

Також апеляційним судом було витребувано та досліджено акт медичного огляду ОСОБА_3 який проводився в наркодиспансері лікарем-наркологом ОСОБА_6 в присутності інспектора ПС роти № 2 лейтенанта поліції ОСОБА_7

Згідно акту № 448 від 01.10.2016 року, в ході медичного огляду, який був проведений у відповідності до Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» з використанням технічного засобу, було встановлено, що на час огляду концентрація алкоголю в повітрі, яке 01.10.2016 року о 17-43 год. видихав ОСОБА_3 становила 1,27%. Висновок та діагноз за результатами огляду: ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного спяніння, гостра інтоксикація неускладнена.

Отже під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки судді суду першої інстанції про те, що 01.10.2016 року, ОСОБА_3 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Такі дії останнього правильно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, доводи апелянта щодо відсутності підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення є неспроможними, а доводи щодо примушування під примусом працівниками поліції ОСОБА_3 до само обмовляння безпідставними.

Безпідставними вважаю також доводи апелянта щодо неправильного встановлення суддею суду першої інстанції фактичних обставин справи, оскільки вони знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного перегляду справи. До того ж під час апеляційного перегляду було досліджено всі обставини, які на думку апелянта, могли вплинути на законність судового рішення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладене у відповідності до санкції ч.1 ст.130 КУпАП. Доводи апелянта про те, що судовим рішенням про позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами його сімя буде позбавлена засобів до існування, оскільки він більше не зможе працювати водієм не можуть бути підставою для зміни постанови в частині накладеного адміністративного стягнення, оскільки Законодавець не передбачив можливості призначення за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення лише у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на вище викладене, а також на те, що під час апеляційного перегляду не виявлено істотних порушень закону ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ А.А.ГОНТАР