Справа № 359/453/17 Головуючий у І інстанції Мельник О. О.
Провадження № 33/780/287/17 Доповідач у 2 інстанції Слива
Категорія 429 23.03.2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Слива Ю.М., з участю представника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та представника митниці ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця СРСР, громадянина Ізраїлю, власника юридичної компанії «Igal Yoffe-low office», проживаючого за адресоюАДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0738/125120104/16 від 25.11.2016 року, валюту у розмірі 6 050 доларів США конфісковано в дохід держави.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 25.11.2016 р., о 09 год. 10 хв., в залі «Приліт» терміналу «D» ДП «МА «Бориспіль», під час проведення митного контролю пасажирів, які прилетіли до України з Ізраїлю, м. Тель-Авів, рейсом № PS 0778, у громадянина Ізраїлю ОСОБА_4, який обрав проходження митного контролю по каналу, позначеному символами зеленого коридору («зелений коридор»), тим самим заявивши, що переміщувані ним через митний кордон товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо вивезення за межі території України, після перетину ним «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», було виявлено 6 050 доларів США, які перевищували наявну у нього суму валюти в розмірі 10 000 Євро, і містились в одному із відділень рюкзака (ручна поклажа) пасажира без ознак приховування, які підлягали обов'язковому письмовому декларуванню та наявності відповідних дозвільних документів, чим порушив порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, яким обмежено переміщення валюти через митний кордон України.

На вказану постанову суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій не погоджується з постановою, вважає її необґрунтованою, а накладене адміністративне стягнення занадто суворим. Апелянт стверджує, що правопорушення вчинено з необережності, оскільки інспектор митниці особисто покликала його до свого робочого місця та спровокувала перетин ОСОБА_4 перетин «білої лінії» без декларування коштів. В своє чергу судом не враховано особу правопорушника, його майновий стан, що конфіскація валюти буде для нього занадто важким та надмірно обтяжливим, оскільки він є єдиним годувальником свого малолітнього сина та батька-інваліда, також, що вилученими коштами він володіє законно, отримав їх як дохід від адвокатської діяльності в Державі Ізраїль і законність їх походження підтверджується відповідними документами, а також, що жодних намірів використовувати ці кошти в незаконній діяльності у нього не було. Тому просить постанову в частині накладення стягнення змінити та повернути ОСОБА_4 вилучену валюту.

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив.

У судовому засіданні представник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - ОСОБА_2 апеляцію підтримав, підтвердив викладені у ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Київської митниці ДФС ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказував, що постанова суду першої інстанції правильна та законна.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_4 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 ніким не оспорюється, а при складанні протоколу про порушення митних правил ОСОБА_4 повністю визнавав свою вину.

При розгляді справи, суд врахував характер скоєного, особу правопорушника та правомірно призначив стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученої валюти, яке відповідає меті виховання правопорушника та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

При цьому, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Доводи захисника про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_4 валюти суперечить висновкам та практиці Європейського Суду з прав людини, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Однак, суду не надано доказів про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_4 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність у правопорушника на утриманні дитини, батька-інваліда, а також й кредитів, не може бути безумовним доказом того, що конфіскація вилученої у ОСОБА_4 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар.

Так, суду не надано доказів про фінансові статки ОСОБА_4. Разом з тим, як видно з матеріалів справи він є власником юридичної компанії «Igal Yoffe-low office», а вилучені кошти планував використати на відпочинок в Україні.

За даних обставин, Апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_4 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

Твердження апеляції про те, що у ОСОБА_4 відсутній умисел на вчинення даного правопорушення, не може бути підставою для закриття справи, оскільки порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України, може вчинятись як умисно, так і через необережність. Дана обставина не впливає на кваліфікацію та на вид стягнення.

Доводи захисника про те, що працівниками митниці допущено ряд порушень норм чинного законодавства України при виконанні своїх посадових обов'язків, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами.

Так, суду не надано доказів про те, що ОСОБА_4, його захисник чи представник зверталися з будь-якими заявами до правоохоронних органів щодо неправомірності дій працівників митниці.

Не оскаржували вони й до суду дії вказаних осіб при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

До того ж, навіть не звертались до керівництва митниці з заявою про проведення службового розслідування з приводу неправомірних дій їх підлеглих.

Крім того, суду не надано достатньо доказів про те, що наявність вказаних порушень можуть вплинути на законність оскаржуваного рішення.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 (ОСОБА_4) залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива