Апеляційний суд Житомирської області
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Бережна С.В., за участю: правопорушника ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно постанови суду, вчинене ОСОБА_2 правопорушення полягало в тому, що він близько 02-00 години 12 жовтня 2016 року він керував транспортним засобом марки «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1, по майдану Соборному, 4 в м. Житомирі, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На прийняте судом рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду оскільки він пропущений з поважних причин, а постанову суду просить скасувати та закрити провадження по справі. Посилається на те, що постанова винесена з порушенням норм КУпАП, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає вимогам законодавства, є незаконною та необгрунтованою. Вказує, що суд не врахував його клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу та клопотання його захисника, який також просив про відкладення розгляду справи через зайнятість у інших судових процесах, що позбавило його права передбачених ст.268 КУпАП. Стверджує, що суд, як незаперечний доказ його вини, зазначив, що вина підтверджується «письмовими поясненнями самого ОСОБА_2, який в протоколі про адміністративне правопорушення вказав, що керував авто, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння» проте він лише написав у протоколі, що перед виїздом випив банку Рево, щоб збадьоритись, бо на вулиці була пізня ніч, а Рево є безалкогольним енергетичним напоєм. Зазначає також, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння № 693 від 12.10.2016 року не може бути доказом того, що він дійсно керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, оскільки проводився лише зовнішній огляд, по якому і було встановлено мій стан. Відбору у мене крові не проводилось. Те, що він був тверезим можуть підтвердити і свідки, які перебували зі мною в момент складення адміністративного протоколу: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисник, підтримавши доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили постанову суду скасувати а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, додатково пояснили, що наданий в судове засідання акт медичного огляду ОСОБА_2, здійсненого лікарем обласного наркологічного диспансера 12.10.2016 року є недопустимим доказом, оскільки в ньому немає вказівки на сертифікацію алкотестера «Драгер», за допомогою якого визначався факт наявності алкогольного сп'яніння правопорушника, а також вказівки на дату останньої його повірки. ОСОБА_2 також додатково пояснив, що перебування його в стані алкогольного сп'яніння також спростовується поясненнями свідка ОСОБА_6, яка перебувала з ним в автомобілі на час їх зупинки працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що була присутня в автомобілі ОСОБА_2 на час його зупинки, вони їхали до лікарні, оскільки їй стало зле, перед поїздкою ОСОБА_2 алкоголю не вживав, а випив банку енергетичного напою «Рево». Працівники поліції ОСОБА_2 на 20-40 хвилин забрали і кудись повезли, після поверення ОСОБА_2 сів за кермо, і вони поїхали по справах далі.

В подальшому в судовому засіданні 23.01.2017 року ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 змінили вимоги апеляційної скарги, просили постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про закриття провадження у справі у зв'язку зі спливом строку накладання адміністративного стягнення відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та його захисника, пояснення свідка ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та надані докази в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що заява про поновлення строку підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до кримінальної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови в той же строк вручається аби висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримав копію постанови лише 16.11.2016 року, тому вважаю за можливе поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки його доводи про причини пропуску строку є поважними.

Що стосується доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зазначених вимог закону дотримався.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АА2 № 530672 від 12.10.2016 року, в якому зазначено, що близько 02.00 години 12.10.2016 року в м. Житомирі, майдан Соборний, 4 ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у лікаря нарколога в с. Зарічани, вул. Бердичівське шосе, 5. Висновок № 693 від 12.10.2016 року; письмовими поясненнями самого ОСОБА_2, який в протоколі про адміністративне правопорушення вказав, що керував авто, випив банку рево; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння № 693 від 12.10.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 на час керування транспортним засобом перебував в стані алкогольного сп'яніння, та актом медичного огляду ОСОБА_2 № 693 від 12.10.2016 року лікарем-наркологом обласного наркологічного диспансеру, в результаті якого було встановлено стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 1,20 %.

Відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 № 1452/735 , яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції та закладів охорони здоров'я є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 1.3. Інструкції передбачено, що ознаками алкогольного сп'яніння є: а) запах

алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене

тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Під час апеляційного розгляду справи було зроблено запит до медичної установи, де проходив медичне освідування на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 та витребувано акт медичного огляду ОСОБА_2, згідно якого було видано висновок щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Згідно акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння №693 від 12.10.2016 року, виданого лікарем ОСОБА_7, ОСОБА_2 мав напружену поведінку, мову дещо змазану, гіперемію шкіри обличчя, ходу нестійку, з його слів випив 0,5 слабоалкогольного напою «Рево», запах алкоголю з рота - різкий. Алкотерсер «Драгер» показав стан сп'яніння 1,20 проміле, через 20 хв. -1,19 проміле. На підставі даного акту лікарем надано висновок, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Ознаки сп'яніння були зазначені у протоколі, та підтверджуються актом огляду на стан сп'яніння.

Твердження правопорушника та захисника, що даний акт не можна вважати допустимим доказом у справі, не грунтуються на вимогах закону, оскільки навіть за умови того, що технічний засіб - алкотестер «Драгер» не було сертифіковано та в акті медичного огляду не зазначено дати останньої його повірки, стан алкогольного сп'яніння було встановлено лікарем-наркологом також і за зовнішніми ознаками, тобто зовнішнім виглядом, поведінкою, станом свідомості, мовною здатністю, зіницями, руховою сферою, мімікою, ходою, точними рухами, відомостями про останнє вживання алкоголю, запахом алкоголю з рота .Крім того відповідно до вказаного акту правопорушник відмовився від лабораторної діагностики свого стану.

При цьому суд оцінює всі докази окремо і в їх сукупності, керуючись законом та своїм внутрішнім переконанням, що судом першої інстанції було здійснено у повному обсязі та на підставі оцінки наявних доказів було здійснено висновок про винність ОСОБА_2 у в чиненні даного правопорушення.

Відповідно до п.п. 3,8,10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103 в редакції від 28.10.2015 року( далі Порядок) передбачено, що огляд проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько- акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп'яніння в обстежуваної особи. Лікар, що проводив у закладі охорони здоров'я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2, викладені в його апеляційній скарзі з приводу того, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному танеупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає вимогам законодавства є безпідставним та спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на пояснення свідка ОСОБА_6, надані в апеляційному суді, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки пояснення свідка про її суб'єктивне сприйняття стану ОСОБА_2 спростовується висновком спеціаліста-медика та показами технічного засобу, а її ствердження про те, що ОСОБА_2 не вживав алкоголю не можуть бути безумовним підтвердженням цього факту, оскільки даних про те, що вона постійно безвідривно перебувала з правопорушником протягом тривалого часу до виявлення правопорушення немає.

Не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції і змінені доводи та вимоги апелянта щодо наявності підстав для закриття провадження по справі у зв'язку зі спливом строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого ст.. 38 КУпАП., оскільки судом першої інстанції рішення про доведеність його вини у вчиненні 12.10.2016 року правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності прийнято 11.11.2016 року, тобто в межах строку, передбаченого ст.. 38 КУпАП, і апеляційний суд з вказаним рішення погоджується. При цьому апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції неодноразово відкладався за клопотаннями апелянта та його неявками в судові засідання, в тому числі у зв'язку з хворобою.

Таким чином виходячи з вимог ст..ст. 38, 247 КУпАП підстави скасування постанови суду першої інстанції та для закриття провадження відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2016 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: