Справа № 737/43/17 Головуючий у 1 інстанції Іванець С.В.
Провадження № 33/795/123/2017
Категорія - ст.172-7
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року місто Чернігів

апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Судді апеляційного суду Салая Г.А.,

З участю прокурора Карася В.М.

Захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючу в ІНФОРМАЦІЯ_3, секретаря Виблівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області,

визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 грн.

Як встановив суд, згідно з протоколом про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, ОСОБА_2 будучи секретарем Виблівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області та депутатом сьомого скликання Виблівської сільської ради, тобто у відповідності до пп. в) п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією у порушення п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 28, ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 12-1 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», 28.12.2015 року, знаходячись в приміщенні Виблівської сільської ради, не вжила заходів щодо будь-якої можливості виникнення та запобігання конфлікту інтересів, а також невідкладно в усній та письмовій формі не повідомила голову та депутатів Виблівської сільської ради про наявність конфлікту інтересів між її приватним інтересом та депутатськими (представницькими) повноваженнями, та брала участь у прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, який мав місце під час розгляду та прийняття рішення №31 на засіданні другої сесії сьомого скликання Виблівської сільської ради по питанню «Про впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради та виконкому», де встановлювались виплати секретарю, вчинивши тим самим адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі. Вважає, що рішення суду прийняте без урахування характеру вчинення правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та обставин справи. Зазначає, що обєктивних даних, які б свідчили про спонукання нею депутатів сільської ради до голосування за рішення на її користь в матеріалах справи відсутні, а самі ж депутати були обізнані про винесене на порядок денний сесії питання впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради та виконкому. Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких даних, які б достовірно свідчили про обєктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між її особистими інтересами та службовими повноваженнями в момент прийняття рішення щодо впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради та виконкому та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось. Наголошує, що вона не брала участі у голосуванні щодо впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради та виконкому, рішення приймалося колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії сільської ради із дотриманням процедури, а також особисто не брала участі у підготовці питання до розгляду на сесії, і жодним чином не впливала на обєктивність прийняття рішення. А тому, на думку апелянта, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Також вказує, що судом не було встановлено часу скоєння адміністративного правопорушення. Вважає 12 квітня 2016 року датою виявлення адміністративного правопорушення, тобто день, коли працівник правоохоронного органу виявив даний факт, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для закриття справи відповідно до ст. 38 КУпАП. Зазначає, що оскільки не була під час проголошення постанови в судовому засіданні, а рішення суду отримала 27 лютого 2017 року, тому пропустила строк на оскарження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача по справі, думки учасників судового, дослідивши матеріали справи та доводи, які викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Згідно ч.2 ст. 172-7 КУпАП особа притягується до відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про запобігання корупції реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У свою чергу, під терміном приватний інтерес слід вважати будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно п. п. в) п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 цього Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Крім того, ст. 35 Закону України Про запобігання корупції передбачено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вказаних вимог законодавства не дотрималася та, будучи секретарем Виблівської сільської ради та депутатом сьомого скликання Виблівської сільської ради, тобто субєктом відповідальності за корупційні та пов'язані з корупцією діяння згідно підпункту в) п.1 ч.1 ст. 3 Закону України « Про запобігання корупції «, діючи в особистих, приватних інтересах, використовуючи свої представницькі повноваження та пов'язані з цим можливості в порушення вимог ст., ст. 28, 35 Закону України Про запобігання корупції, ст. 12-1 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування не вжила заходів щодо недопущення можливості виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила колегіальний орган про наявність у неї реального конфлікту інтересів, вчинила дії та брала участь у прийнятті рішення сесією Виблівської сільської ради №31 від 28.12.2015 року по питанню Про впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради та виконкому, де встановлювались виплати секретарю.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень доведена даними протоку АА 508936 від 11. 04. 2017 року про вчинення адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП та доданими до нього доказами, а саме: копією рішення Виблівської сільської ради № 2 від 16.11.2015 року (а.с. 20); копією рішення Виблівської сільської ради № 31 від 28.12.2015 року (а.с. 24); копією протоколу засідання першої сесії сьомого скликання Виблівської сільської ради від 16.11.2015 року ( а. с. 17-19); копією протоколу другої сесії сьомого скликання Виблівської сільської ради від 28.12.2015 року ( а. с. 21-23); даними списку депутатів Виблівської сільської ради, які були присутні на другій сесії сьомого скликання Виблівської сільської ради Куликівського району 28.12.2015 року, серед яких зазначена ОСОБА_2М.(а.с. 25);даними довідки №667 від 06.12.2016 року Виблівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, яка містить відомості про те, що в період з 16.11.2015 р. по 06.12.2016 р. до виконкому Виблівської сільської ради не надходило повідомлення про конфлікт інтересів від голови сільської ради, секретаря сільської ради та депутатів (а.с.26).

Поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтверджується, що заява про наявність конфлікту інтересів від ОСОБА_2 не подавалась.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про вчинення ОСОБА_2 корупційних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки вона не повідомила про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час голосування за прийняття рішення Виблівської сільської ради №31 від 28.12.2015 року Про впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради та виконкому, яким було затверджено розмір виплат секретарю Виблівської сільської ради, не маючи на це права.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки у неї не було умислу на вчинення корупційного діяння, не заслуговують на увагу.

З копії протоколу Виблівської сільської ради Куликівського району від 28.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 проголосувала за прийняття такого рішення та не повідомила про реальний конфлікт інтересів, будучи належним чином попередженою про спеціальні обмеження, встановлені Законом України Про запобігання корупції щодо прийняття на службу в органи місцевого самоврядування та її проходження.(а.с.55).

Тому, доводи ОСОБА_2 про те, що вона під час голосування виходила з залу засідань є безпідставними.

Твердження апелянта про те, що судом не було встановлено дати виявлення скоєного адміністративного правопорушення є безпідставними. Показаннями свідка ОСОБА_5 підтверджується, що підготовка матеріалів, які послужили підставою для складання протоколів, проводилася ним у грудні 2016 року, а датою виявлення адміністративного правопорушення є 11 січня 2017 року, що співпадає з датою складання протоколів. У квітні 2016 року, на що наголошує апелянт, здійснювалося лиш супроводження матеріалів кримінального провадження, яке розслідувалось Куликівським ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області за ст. 191 КК України відносно посадових осіб Виблівської сільської ради. Вказане кримінальне провадження ніяким чином не повязане із складанням протоколу про адміністративні правопорушення.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що слідчим відділенням Куликівського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області проводилось розслідування кримінального провадження відносно посадових осіб Виблівської сільської ради за ст. 191 ч.2 КК України вказане провадження було закрите постановою слідчого від 20.12.2016 року. Вказане кримінальне провадження не стосується вчинення ОСОБА_2 корупційного адміністративного правопорушення. Вказана обставина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5

Згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладене протягом трьох місяців з дня його виявлення,але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При винесенні постанови від 24. 02.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суд першої інстанції врахував вказані строки накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою. Доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення не підлягають задоволенню. Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП і в межах санкції ст. ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Апеляційний суд вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 була відсутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, а постанову суду отримала пошто. 27. 02. 2017 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6