Справа № 175/1545/17
Провадження № 3/175/618/17
Постанова

Іменем України

30 травня 2017 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М., розглянувши матеріал, що надійшов із Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючу директором ТОВ «Дніпропетровський завод теплоізоляційних і базальтових виробів»,

за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

При перевірці 21 квітня 2017 року головним державним інспектором відділу з додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ТОВ «Дніпропетровський завод теплоізоляційних і базальтових виробів», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Виробнича, буд. 1, було виявлено порушення, у період з 01 січня 2015 року по 21 квітня 2017 року за місцем здійснення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод теплоізоляційних і базальтових виробів», в порушення умов статуту ОСОБА_1 не забезпечила дотримання вимог законодавства України з питань праці, у періоді з 01 січня 2015 року по 21 квітня 2017 року за місцем здійснення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод теплоізоляційних і базальтових виробів», в порушення умов статуту ОСОБА_1 не забезпечила дотримання вимог законодавства України з питань праці, а саме: на підприємстві мали місце випадки перевищення тривалості робочого часу працівників більш як 40 годин на тиждень, що порушує вимоги ч. 1 ст. 50 КЗпП України, у якій зазначено: «Нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень»; підприємство письмово не повідомляло працівників про дату початку відпустки, що порушує вимоги ч. 5 ст. 79 КЗпП України, у якій зазначено: «Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і працівника про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну»; посадові оклади деяким працівникам підприємства встановлені без врахування кваліфікації та складності виконуваної роботи, що порушує вимоги ст. 96 КЗпП України у якій зазначено: «Основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником)». Фактично, оплата праці працівникам здійснювалась на основі штатних розкладів, які затверджувались директором підприємства. Зазначеними штатними розкладами встановлено деякі оклади без врахування кваліфікаційних характеристик професій так, наприклад, відповідно до штатного розкладу, який введено в дію з 01 лютого 2017 року: менеджеру (код за класифікатором професій - 1475.4), встановлено вищий оклад ніж головному енергетику (код за класифікатором професій - 1222.1), що порушує вимоги ст. 96 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України №108 «Про оплату праці» та призводить до мінімізації заробітної плати; виплата заробітної плати працівникам підприємства за виключенням деяких випадків здійснювалась один раз на місяць, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 115 КЗпП України, у якій зазначено: «Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата»; на підприємстві мали місце випадки порушення строків виплати заробітної плати за час щорічної відпустки, що порушує вимоги ч. 4 ст. 115 КЗпП України у та ст. 21 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР у яких визначено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Так, наказом від 20.05.2016 №4/к ОСОБА_2 було надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні з 23.05.2016 по 15.06.2016. Заробітна плата за час відпустки була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_2 09.06.2016 (відомість розподілу заробітної плати від 09.06.2016), тобто із порушенням законодавчо встановлених строків, що порушує вимоги ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР; окрім цього перевіркою встановлено випадок порушення строків проведення кінцевих розрахунків з працівником при звільненні, а саме: ОСОБА_3 звільнений з посади 22.04.2016, відповідно до наказу № 3/к від 22.04.2016. Розрахункові кошти при звільненні перераховані на його картковий рахунок лише 16.05.2016 (відомість розподілу заробітної плати від 16.05.2016). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, розрахункові кошти при звільненні ОСОБА_3 виплачені із порушенням законодавчо встановлених строків, що порушує вимоги ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У частині 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Фактично, на момент проведення перевірки грошові кошти у розмірі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку ОСОБА_3 не нараховані та не виплачені, що порушує вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України, чим порушені вимоги ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлялася належним чином, але до суду не з'явилася, а тому на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП вважаю можливий розгляд справи у її відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Провина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №116/4.1-3 від 21 квітня 2017 року, актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №140/4.1-3 від 21 квітня 2017 року.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, вважаю за доцільне піддати ОСОБА_1 мірі адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом (ст. 40-1 КУпАП).

Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

Ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Керуючись ст.ст. 23, 401, ч.1 ст. 41, 268, 276, 277, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 510 (пятсот десять) гривень.

З урахуванням частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП та примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби, стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в розмірі 1020 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави (отримувач коштів: УК у Печер.р-ні./Печерс.р-н/21081100, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача 0007, код класифікації доходів до бюджету: 21081100, призначення платежу судовий збір за постанову у справі про адміністративне правопорушення) судовий збір в розмірі 320 грн.

Копію постанови для відома направити ОСОБА_1 та начальнику Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, а у разі несплати штрафу в добровільному порядку - для виконання відповідному відділу ДВС у Дніпропетровській області.

Крім того, копію постанови для виконання в частині сплати судового збору направити до відповідної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя Озерянська Ж.М.

Строк предявлення до виконання три місяці.

Постанова набрала чинності _____________________року.