П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 20 грудня 2016 року в 23 год. 45 хв. біля будинку № 5-а по вул. Зодчих в м. Києві, керував автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити постанову в частині накладення адміністративного стягнення з штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік на усне попередження.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що 20 грудня 2016 року він був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння, проте він відмовився, оскільки поспішав.

Апелянт звертає увагу на те, що не знав про адміністративну відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки працівники поліції повідомили йому, що він вправі відмовитись від проходження.

В той же час ОСОБА_2 зазначає, що в суді першої інстанції вину визнав та щиро розкаявся. Крім того, апелянт вказує на те, що до адміністративної відповідальності притягується вперше, на його утриманні перебуває важко хвора мати та на даний час він користується автомобілем в робочих цілях. Зазначає, що єдиним джерелом його доходів є робота водієм, а без права керувати транспортними засобами він не зможе працювати та утримувати свою сім'ю.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просить змінити йому адміністративне стягнення.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повній мірі.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечує, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте вважає, що судом не в повній мірі враховано його, зокрема, те, що на його утриманні перебуває мати, а автомобіль він використовує в робочих цілях.

Викладений у постанові судді висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, та ним не оскаржується.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_2 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Доводи ОСОБА_2 про те, що керування транспортним засобом є єдиним можливим заробітком, не є переконливими та не підтверджені доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проте, вчинене ОСОБА_2 правопорушення не можна вважати малозначним, тому підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності немає.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення на водіїв стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортних засобів на один рік. Іншого виду та розміру адміністративного стягнення законом не передбачено. Тому доводи апелянта про накладення на нього стягнення у виді попередження не ґрунтуються на законі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом призначено адміністративне стягнення, яке за своїм видом та розміром є законним, тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун