Справа № 163/320/17
Провадження №3/163/234/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Костюк Р.М.,

представника Волинської митниці ДФС ОСОБА_1,

особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_2,

захисника особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши, направлені Волинською митницею ДФС, матеріали справи за протоколом №0222/205000016/2017 про притягнення до відповідальності за ст. 472 МК України

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1, закордонний паспорт серії FC №535808, виданий 14.06.2016 органом 0701, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 25.01.2017 приблизно о 18 год. 52 хв., слідуючи з України в ОСОБА_4 через митний пост Ягодин Волинської митниці ДФС, в приватних справах, в якості водія автомобіля марки «Фольксваген ЛТ35», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, з двома причепами-лафетами АС4079ХТ/АС3397ХТ, намагався незаконно, шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою в митній декларації та при усному опитуванні інспектором митниці по пунктах митної декларації, перемістити через митний кордон України валюту, яка склала понад дозволену до вивезення норму готівки, в розмірі 600 євро, що по курсу НБ України станом на 25.01.2017 становить 17561,28 гривень, чим порушив вимоги п.2 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», та вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

ОСОБА_2 в судовому засіданні з приводу інкримінованого йому порушення митних правил пояснив, що в ОСОБА_4 він слідував в якості перевізника, а саме, по замовленню фірми, на підставі виданого йому доручення, мав перевезти на територію України автомобіль. Від фірми-замовника він отримав 10000 євро для придбання автомобіля та 600 євро на власні потреби (проживання, харчування тощо). Отримані кошти він розмістив окремо, так як в одну кишеню вони не поміщались. Йому були відомі встановлені обмеження щодо переміщення через митний кордон України валюти, а саме, що обовязковому письмовому декларуванню підлягає 10000 євро, тому під час проходження митного контролю у митну декларацію вписав саме цю суму, а про наявність ще 600 євро повідомив інспектору митниці в усному порядку, при цьому для перерахунку подав відразу усю наявну при ньому суму валюти 10600 євро. Підтверджуючих документів про зняття валюти з рахунків банківських установ він не мав, так як дані кошти належали не йому, а їх він отримав від фірми-замовника. Щодо наявних у матеріалах справи його письмових пояснень вказав, що їх він писав за порадами інспектора митниці, яка відбирала у нього пояснення. Просив суд не конфісковувати вилучену валюту, так як вона йому не належить, а її розмір є надто великою сумою для його сімї.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 слідував через митний кордон України в якості водія-перевізника на замовлення ТзОВ «ВВ ІМПЕКС» з метою переміщення (доставки) на територію України в користь зазначеної юридичної особи транспортного засобу та переміщувані ним кошти в сумі 10600 євро не є його особистими коштами. Оскільки ОСОБА_2 офіційно ніде не працює, а на його утриманні перебуває восьмеро осіб, з яких: семеро неповнолітніх дітей та дружина, яка здійснює догляд за дітьми, та такі його дії були спрямовані виключно на те, щоб у надскладній матеріальній ситуації, заробити кошти для утримання дітей, а накладення на нього стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученої валюти буде непосильним тягарем для його сімї. З врахуванням складних життєвих обставин свого підзахисного, просила врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема те, що шкода, яку ОСОБА_2 потенційно міг завдати державі є явно неспівмірною з тим покаранням, яке може бути до нього застосоване, так як останній не ухилився від сплати мита та інших зборів, а джерело походження переміщуваних ним коштів є законним, оскільки ці кошти йому були передані ТзОВ «ВВ ІМПЕКС» для придбання транспортного засобу, відповідно держава будь-яких збитків не зазнала. Крім цього, ОСОБА_2 на даний час усвідомив, що будь-яке навіть несвідоме відхилення від встановлених державою правил може призвести до надскладних для нього та його сімї наслідків. Посилаючись на положення Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008, яка передбачає право фізичної особи ввозити на територію України та вивозити за межі України готівку, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митному органу, також вказала, що декларуванню підлягало лише 600 євро, в той же час ОСОБА_2 задекларував 10000 євро, відповідно держава отримала необхідну інформацію, а щодо інших 600 євро, то зазначені кошти в даному випадку не перевищують суму, яка підлягає письмовому декларуванню. Вважає, що викладені обставини свідчать про неумисне та несвідоме допущення її підзахисним порушення митних правил, оскільки через свою необізнаність він свідомо вважав, що надлишок валюти понад 10000 євро не підлягає декларуванню. З врахуванням необережної форми вини, необізнаності з митним законодавством та порядком переміщення через митний кордон України валюти, усвідомлення останнім протиправності своїх дій, мети переміщення валюти у такій сумі, перебування на його утриманні семеро неповнолітніх дітей, а також фактичних обставин справи, за яких ОСОБА_2 усю валюту видав добровільно, а надлишок задекларував усно, просила застосувати відносно останнього положення ст.22 КУпАП, звільнивши його від адміністративної відповідальності за малозначимістю вчиненого.

Представник Волинської митниці ДФС під час розгляду протоколу в суді висловила позицію про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, та просила накласти на останнього стягнення в розмірі, еквівалентному сумі переміщуваної валюти, та стягнути судовий збір.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до відповідальності, його захисника, показання свідків, думку представника Волинської митниці ДФС та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, що підтверджується, зокрема, наступними доказами: протоколом про порушення митних правил №0222/205000016/2017 від 25.01.2017 та актом уточнення до даного протоколу від 30.01.2017 (а.с.1-4; 17); письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 25.01.2017, у яких останній, як на причину недекларування 600 євро, вказав на те, що вони знаходились в непомітній кишені та про їх наявність у ній він не здогадувався, однак це він зробив ненавмисно та наміру приховувати валюту не мав (а.с.5); митною декларацією ОСОБА_2 від 25.01.2017, у якій останній задекларував валюту в сумі 9900 євро та власноручним підписом засвідчив свою обізнаність з тим, що повідомлення у митній декларації недостовірних відомостей тягне за собою відповідальність згідно із законом (а.с.6); актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №205020102/2017/100010Е від 25.01.2017, у якому зафіксовано факт виявлення в результаті повного митного огляду автомобіля марки «VW LT35»/дві лафети (р.н.з.АС5444АХ/АС4079ХТ/АС3397ХТ) та особистих речей, зокрема, у громадянина ОСОБА_2, у кишені його верхнього одягу, незадекларованих 700 євро (а.с.7); копією контрольного талона для проходження по «червоному коридору» серії ТАВ №294978 (а.с.8); службовою запискою головного державного інспектора-кінолога УПМП Волинської митниці ДФС ОСОБА_5 від 25.01.2017, у якій викладені обставини проходження митного контролю ОСОБА_2, за яких останній не задекларував переміщувані ним 700 євро ні в митній декларації, ні при усному опитуванні по пунктах митної декларації (а.с.15).

Окрім цього, допитаний в якості свідка інспектор Волинської митниці ДФС ОСОБА_5 суду показав, що під час проходження митного контролю, при усному опитуванні на предмет переміщення заборонених, обмежених предметів, а також валюти, ОСОБА_2 повідомив, що переміщує валюту по нормі не більше 10000 євро, тобто із встановленими обмеженнями щодо валюти останній був обізнаний. В подальшому, ОСОБА_2 було надано для заповнення митну декларацію, а потім по пунктах декларації ще раз проведено усне опитування, в ході якого ОСОБА_2 заявив, що більше валюти, як вказано у митній декларації, не має. Оскільки останній поводив себе знервовано, було ініційоване питання проведення митного огляду у службовому приміщенні, де ОСОБА_2 спочатку видав частину валюти, а після розяснення можливості застосування відносно нього особистого огляду, повідомив, що має "трошки" більше валюти, як задекларував, яку лише після цього видав.

Головний державний інспектор відділу провадження Волинської митниці ДФС ОСОБА_6, яка у ОСОБА_2 відбирала письмові пояснення, суду показала, що пояснення останній писав власноручно та будь-яких порад вона йому не надавала. ОСОБА_2 повідомляв, що має соціальний пакет від держави та напише, що гроші належать не йому, а фірмі. Разом з ОСОБА_2 була ще одна особа, відносно якої також складався протокол за недекларування валюти та вона їм повідомила, щоб писали пояснення, які вважають за необхідне. При цьому, один з них в поясненнях вказав, що гроші належать саме йому, а інший фірмі. Окрім закордонного паспорта, техпаспорта на автомобіль та митної декларації, ОСОБА_2 інших документів, зокрема, доручення на перевезення автомобіля та підтверджуючих документів про зняття валюти з банківських рахунків, при собі не мав та до митного контролю не подавав.

Показання зазначених свідків є послідовними, будь-яких суперечностей не містять, в повному обсязі узгоджуються з матеріалами справи та обєктивно відтворюють картину проходження ОСОБА_2 митного контролю, а тому підстав їм не вірити у суду немає.

Статтями 196, 197 МК України установлено порядок визначення товарів, відносно яких встановлюється заборона або обмеження на переміщення їх через митний кордон України.

Частиною 3 ст.197 МК України передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Відповідно до розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008, чинної на час перетину ОСОБА_2 митного кордону України, (далі Інструкція), фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа - резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро. Строк дії таких документів 30 календарних днів, починаючи з дня видачі.

Зміст зазначеної Інструкції однозначно вказує, що у випадку переміщення валюти понад 10000 євро, письмовому декларуванню підлягає уся валюта, тобто як та, що складає еквівалент 10000 євро, так і та, що її перевищує, тому доводи захисника ОСОБА_3 про те, що декларуванню в даному випадку підлягали лише 600 євро є її власним трактуванням положень зазначеної Інструкції, яке є помилковим.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 25.01.2017 переміщував через митний кордон України 10600 євро, з яких: 9900 євро - задекларував у митній декларації, а наявність у нього решти валюти - була встановлена уже під час повного митного огляду.

У відповідності до розділу 2 Інструкції, валюта в сумі 10000 євро органом доходів і зборів не затримувалась та повернута ОСОБА_2

Вчинення правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, за субєктивною стороною може характеризуватися виною, як у формі умислу, так і необережності.

Доводи сторони захисту про наявність в діях її підзахисного при вчиненні зазначеного правопорушення необережної форми вини свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли та обєктивно спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями допитаного судом в якості свідка під присягою інспектора Волинської митниці ДФС ОСОБА_5, який ствердив, що першочергово при усному опитуванні ОСОБА_2 заявив про переміщення ним валюти в межах норми, а саме, не більше 10000 євро, в подальшому, при повторному усному опитуванні по пунктах митної декларації повідомив про наявність у нього валюти у тій кількості, що письмово ним задекларована, та лише після попередження про можливість застосування відносно нього особистого огляду, повідомив про переміщення валюти у більшій кількості, яку особисто дістав з кишені.

Цим самим спростовуються доводи ОСОБА_2 про його усне декларування валюти в повному обсязі при усному опитуванні інспектором митниці.

Той факт, що ОСОБА_2 валюту (600 євро) не приховував та добровільно, без застосування до нього особистого огляду, її видав не свідчить про здійснення ним усного декларування та в контексті інкримінованого йому правопорушення правового значення не має, оскільки переміщення валюти з приховуванням від митного контролю охоплюється складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, яке у провину ОСОБА_2 не ставиться. Натомість, суд зауважує, що зазначена валюта була видана ОСОБА_2 уже після подання ним митної декларації до митного контролю і первинного його усного опитування інспектором митниці, а факт її виявлення мав місце уже під час здійснення повного митного огляду.

Щодо необізнаності ОСОБА_2 з митним законодавством та порядком переміщення валюти через митний кордон України, на що вказує його захисник, слід зазначити, що бланк митної декларації за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №431, у пункті 3.1 містить конкретну запитувану у декларанта інформацію про наявність валюти України та іноземної валюти готівкою, платіжні документи та інші цінні папери, банківські метали, яка додаткових розяснень не потребує та є достатньо зрозумілою і не потребує додаткових знань в галузі митного законодавства України, а лише, розраховуючи на законослухняність громадян, вимагає внесення у неї повної та достовірної інформації.

Поряд з цим, своїм власноручним підписом ОСОБА_2 у митній декларації підтвердив свою обізнаність з тим, що повідомлення у митній декларації недостовірних відомостей тягне за собою відповідальність згідно із законом.

До висновку про сумнівність характеру необережних дій ОСОБА_2 приводить й те, що останній кошти в сумі 10600 євро отримав від ТзОВ «ВВ ІМПЕКС», тобто юридичної особи, яка в свою чергу мала б бути обізнаною з митним законодавством України та повідомити своєму перевізнику не лише про обовязковість письмового декларування такої кількості валюти, але й подання до митного контролю підтверджуючих документів про зняття готівкових коштів на суму понад 10000 євро з банківських чи інших фінансових установ України, яких ОСОБА_2 дана фірма не передавала та при собі їх під час проходження митного контролю останній не мав.

На підставі наведеного, у суду не виникає сумніву в належній обізнаності ОСОБА_2 з дозволеною до переміщення через митний кордон України нормою суми валюти в порядку, передбаченому розділом 2 Інструкції.

Крім цього, з наданого стороною захисту інвойса №340/02/2017 від 03.02.2017 вбачається, що вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN T5», якого ОСОБА_2 мав перевезти із-за кордону на територію України згідно доручення від 23.01.2017, становить 5450,00 євро, в той час як для придбання даного автомобіля фірмою-перевізником було надано ОСОБА_2 кошти в сумі 10000 євро, що не знаходить свого логічного пояснення.

Поряд з цим, вказаний інвойс датований 03.02.2017, а ОСОБА_2 слідував через митний кордон України 25.01.2017, однак жодних переконливих мотивів у розбіжності цих дат стороною захисту в судовому засіданні не наведено. Як слідує з пояснень ОСОБА_2, розрахунок за придбання транспортного засобу на замовлення фірми мав проводитись ним у готівковій формі по прибуттю на місце, однак відповідних документів, зокрема, інвойса при собі він не мав та до митного контролю цих документів не подавав.

Відтак, таку обрану стороною захисту позицію щодо форми вини та мети переміщуваної валюти, суд розцінює не інакше, як обраний спосіб захисту з метою уникнення винного від відповідальності за вчинене порушення митних правил.

Таким чином, на підставі досліджених судом доказів та аналізу встановлених у справі фактів і обставин, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України, а саме, недекларування валютних цінностей за встановленою обовязковою письмовою формою.

Вирішуючи питання відповідальності ОСОБА_2 та одночасно розглядаючи клопотання про застосування відносно нього положень ст.22 КУпАП, суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу винного, зокрема, те, що він вперше притягується до відповідальності за порушення митних правил, перебування на його утриманні сімох малолітніх дітей, ступінь його вини у вчиненому, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують його відповідальність.

За змістом ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Однак, наведена сукупність обставин поряд з фактичними обставинами справи та характером вчиненого правопорушення, яке, як доведено в судовому засіданні, за своєю субєктивною стороною є умисним, суд вважає недостатньою для застосування відносно правопорушника положень ст.22 КУпАП та дані обставини можуть враховуватись судом лише при визначенні виду та міри стягнення.

В той же час, судом не враховується та обставина, що вилучена валюта ОСОБА_2 не належить, оскільки саме він переміщував зазначену валюту через митний кордон України, тим самим взяв на себе відповідальність за дотриманням встановленого порядку її переміщення.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин та даних про особу винного, доведеності вини ОСОБА_2 у порушенні митних правил, а також наявності встановлених обмежень щодо переміщення валюти, стягнення на останнього слід накласти у чіткій відповідності з санкцією ст.472 МК України у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваної понад норму валюти з її конфіскацією.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 320 грн.

Керуючись ст.ст.522, 527, 528 МК України, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст. 472 МК України, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17561 (сімнадцять тисяч пятсот шістдесят одна) гривня 28 копійок з конфіскацією в дохід держави 600 (шістсот) євро, вилучених згідно протоколу та опису затриманих предметів №0222/205000016/2017 від 25.01.2017 та прийнятих 27.01.2017 бухгалтерією Волинської митниці ДФС, згідно квитанції до прибуткового касового ордера за №8.

Штраф в розмірі 17561 (сімнадцять тисяч пятсот шістдесят одна) гривня 28 копійок підлягає стягненню на рахунок 5262 в ГУДКСУ у Волинській області (МФО 803014, , одержувач УДКСУ в Любомльському районі, код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу «адміністративні штрафи у справі про порушення митних правил»)..

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 320 (триста двадцять) гривень судового збору на рахунок 0262 в ГУДКСУ у Волинській області (МФО 803014, , отримувач УДКСУ в Любомльському районі, код класифікації доходів бюджету 22030001).

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі, протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_7