А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06.04.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С., з участю особи, яка притягнута до відповідальності - ОСОБА_1, його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2017 року.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 ст.185-10 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 150 (сто п`ятдесят ) гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 30.11.2016 о 21 год. 20 хв. в пункті пропуску «Ужгород» вчинив злісну непокору законному розпорядженню посадової особи ДПСУ, тобто не реагував на неодноразову вимогу посадової особи повернутись до свого транспортного засобу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суд обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього письмовими матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Апелянт вважає, що будь-яких доказів про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП матеріали справи не містять, а сам протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. ст. 251, 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрито суті адміністративного правопорушення, в чому саме полягала його злісна непокора працівнику прикордонної служби. Звертає увагу, що за дане правопорушення він уже поніс відповідальність, у звязку з чим його притягнуто до відповідальності за ст. 202 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу 170 грн., що виключає повторне притягнення до відповідальності за теж саме правопорушення. Одночасно апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження, обґрунтовує тим, що суд розглянув справу у його відсутності, повідомлення про дату судового засідання надсилав за неповною адресою, яке він не отримав, що позбавило його можливості приймати участь у розгляді справи та вплинуло на строк оскарження постанови.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 про підтримання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та прохання про задоволення апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення, так і постанови судді, адреса місця проживання ОСОБА_1 вказана, вул. Легоцького буд. 68 м. Ужгород. В той же час, у справі відсутні відомості про те, що суд належним чином повідомляв особу про час і місце розгляду справи, а після розгляду- копію постанови відповідно до ст. 285 КУпАП особі не надсилав. Із заяви ОСОБА_1 від 14.02.2017 на адресу суду ( а.с. 22) з проханням про видачу копії постанови щодо нього, він вказав місце свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_3. Копію постанови отримав 15.02.2017, апеляційну скаргу подав 23.02.2017. Отже ОСОБА_1 про існування судового рішення відносно нього дізнався 14.02.2017, право, визначене ч.2 ст. 294 КУпАП на подачу апеляційної скарги у 10 денний термін ним дотримано, а строк, який обчислюється з дати винесення постанови, він пропустив з незалежних від нього причин. З метою доступу до правосуддя особі, яка не була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання та яка не була обізнана про винесене щодо неї рішення, апеляційний суд поновлює строк оскарження, як пропущений нею з поважних причин.

Щодо доводів про необгрунтованість постанови суду та відсутність складу правопорушення, то апеляційний суд приходить до наступного.

Суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутності особи, яка притягається до відповідальності, не маючи відповідних відомостей про те, що така особа належно повідомлена про розгляд справи щодо неї, тим самим допустив однобічність та неповноту у з`ясуванні всіх обставин справи, не дотримав вимог ст. 245, ст. 280, ст. 268 КУпАП, що призвело до постановлення необгрунтованої постанови та є підставою для її скасування.

Апеляційний суд бере до уваги доводи апеляційної скарги та пояснення висловлені апеляційному суду ОСОБА_1 та його захисником.

ОСОБА_1 пояснив, що мав намір їхати у Словаччину, пройшов для цього відповідні митні процедури, очікував черги для в`їзду на територію Словаччини. Оскільки був обмежений в часі, черга не просувалася, змушений був розвернутися та повертатися назад додому. Заїхавши автомобілем до прикордонного контролю на в`їзд в Україну, прикордонник заборонив йому в`їзжати додому, перегородив дорогу, сказав надати документи та вийти з машини, він це зробив, однак, перевіривши документи, останній всерівно не пропустив його на територію України, пропонув то вийти з машини, то сісти в машину, а в наступному, коли він роз`яснював прикордоннику свої права громадянина України, останній викликав підмогу, насильно витягнув його з автомобіля, шарпав за одяг, а далі - вивернули йому руки, чим спричинили фізичний біль, нанесли тілесні ушкодження, в тому числі і вивих руки. Через неправомірні дії прикордонників, було викликано поліцію, завдяки якій він повернувся додому. З приводу нанесення йому тілесних ушкоджень внесено відомості 02.12.2016 в ЄРДР за № 0004199. Стверджує, що ніяких протиправних дій не вчиняв, а навпаки, по відношенню до нього такі були вчинені прикордонниками, оскільки, йому, громадянину України чинилися перешкоди повернутися в Україну.

У протоколі про адміністративне правопорушення, суть такого зазначена наступна: "30.11.2016 о 21 год. 20 хв. ОСОБА_1 був виявлений прикордонним нарядом "Вартовий шлагбаума" при здійсненні злісної непокори законному розпорядженню посадовій особі ДПСУ, тобто залишив свій транспортний засіб та на неодноразову вимогу представника ДПСУ повернутися у свій транспортний засіб відмовився, чим порушив вимоги ст. 20 З.У. "ДПСУ" від 03.04.2003 та у групі осіб".

Вказана суть правопорушення не узгоджується з поясненнями, які надав апеляційному суду ОСОБА_1, та які зазначені ним власноручно у протоколі про адміністративне правопорушення та додані на окремому аркуші, з яких слідує, що ОСОБА_1 знаходився в автомобілі з метою в`їзду в Україну.

Диспозицією ч. 1 статті 185-10 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній ( морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а ч.2 ст. 185-10 - ті ж самі дії, вчинені групою осіб, або особою, яку протягом року піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч.1 цієї статті.

З протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів доданих до нього, не можна дійти висновку, яку саме злісну непокору вчинив ОСОБА_1 прикордоннику, кому саме, під час виконання яких службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України та у чому ці обов`язки полягали, а відтак законне розпорядження чи вимога прикордонника, які злісно особа не бажала виконувати, не покорялася і які дії про це свідчать. Рапортами прикордонників, долучених до протоколу, підтверджено те, що ОСОБА_1 намагався заїхати на територію України, висловлював вимоги прибрати металеві конструкції між смугами руху в районі лінії державного кордону для проїзду на прибуття в Україну та в подальшому їх не встановлювати ( а.с.3, 4, 8), але в чому проявилася його злісна непокора, у цих рапортах не міститься. Свідків події правопорушення у протоколі не зазначено. Між тим, із встановлених в апеляційному суді обставин, убачається, що ОСОБА_1 здійснював своє конституційне право на в`їзд в Україну, визначене ст. 33 Конституції України, згідно якого : "Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну", натомість саме працівники прикордонної служби йому чинили перешкоди у цьому.

Отже поясненнями ОСОБА_1, як доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, так і особисто даними апеляційному суду, фактами, встановленими у судовому рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2017 відносно його пасажира ОСОБА_3, доказами про вчинення неправомірних дій відносно ОСОБА_1, що стало наслідком внесенння відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, спростовується факт вчинення правопорушення, яке кваліфіковане за ч.2 ст. 185-10 КУпАП, та перекваліфіковано судом першої інстанції - за ч.1 ст. 185-10 КУпАП, таке ж і не підтверджено матеріалами справи.

З наведених підстав оскаржувана постанова як необгрунтована підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2017 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення за ч.1 ст. 185-10 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя :