Провадження № 33/780/149/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 138 28.03.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, із участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, учасника ДТП ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2016 року провадження у справі відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Із постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 07.10.2016 року о 09 год. 10 хв. на 25 км Житомирської траси, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечної дистанції, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався попереду. В свою чергу від удару автомобіль відкинуло на автомобіль НОМЕР_3, що рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.12.1,13.1 ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що постанова підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції посилається на показання ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6, які надані із метою ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності та суперечать поясненням інших учасників ДТП і матеріалам справи про адміністративне правопорушення. Твердження ОСОБА_2 про його невинуватість не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався із явним перевищенням допустимої швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив ДТП. Удар при зіткненні транспортних засобів був достатньо сильним, що підтверджується характером та механізмом пошкоджень транспортних засобів.

У клопотанні доданому до матеріалів справи, ОСОБА_4 просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови. Зазначає, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і не зміг реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, учасника ДТП ОСОБА_5 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав постанову суду першої інстанції законною, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що потерпілого ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового розгляду та він не приймав участі в розгляді справи у Києво-Святошинському районному суді Київської області. Також, відсутні докази вручення чи направлення останньому копії постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.12.2016 року.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність поновлення представнику потерпілого ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_4 строку на подачу апеляційної скарги.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Мотивував це тим, що у судовому засіданні були дослідженні протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 238752 від 07.10.2016 року, схема ДТП від 07.10.2016 року, письмові пояснення ОСОБА_2 від 07.10.2016 року, письмові пояснення водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 07.10.2016 року, письмові пояснення водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_5 від 07.10.2016 року, які жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Однак, із такими висновками судді погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та належним чином не мотивовані.

З пояснень ОСОБА_2 у суді першої інстанції вбачається, що він винним себе не визнав та пояснив, що 07.10.2016 року близько 09 год. 00 хв. він рухався в лівій смузі для руху по Житомирській трасі на своєму автомобілі НОМЕР_1. Попереду у правій смузі для руху їхав автомобіль НОМЕР_2, який раптово з правої смуги для руху виїхав перед його автомобілем. Оскільки вказані дії водій автомобіля НОМЕР_2 вчинив дуже швидко, ОСОБА_2 не встиг загальмувати і був змушений вивернути кермо ліворуч та здійснив зіткнення з відбійником, а від відбійника його автомобіль відкинуло на автомобіль НОМЕР_2. Вважав винним у вчиненні ДТП водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, який перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Із показань свідка ОСОБА_6, наданих у суді першої інстанції вбачається, що 07.10.2016 року він їхав в автомобілі НОМЕР_1 по Житомирській трасі. Раптово з правої смуги для руху перед їх автомобілем НОМЕР_4 та щоб уникнути з ним зіткнення ОСОБА_2 скерував автомобіль у відбійник, а вже від відбійника їх автомобіль відкинуло на автомобіль НОМЕР_2.

До пояснень ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки вони спростовуються іншими доказами, наявним у справі про адміністративне правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 07.10.2016 року серії АП1 №238752 вбачається, що ОСОБА_2 07.10.2016 року о 09 год. 10 хв. на 25 км Житомирської траси, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечної дистанції, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався попереду. У свою чергу від удару автомобіль відкинуло на автомобіль НОМЕР_3, що рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.12.1,13.1 ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.1).

Водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 у письмових поясненнях від 07.10.2016 року зазначив, що керуючи зазначеним автомобілем рухався із швидкістю 5 км/год. по Житомирській трасі в бік м. Житомир для розвороту в бік м. Київ. Виїжджаючи з с. Дмитрівка на розворот перевірив відстань до транспортних засобів, які їхали в бік м. Житомир та почав переїжджати трасу для здійснення розвороту. Відстань до найближчого транспортного засобу складала близько 400 метрів. Перебуваючи на смузі руху для розвороту, ОСОБА_3 відчув удар в задній бампер свого автомобіля. Від удару автомобіль під керуванням ОСОБА_3 відкинуло вперед і він вдарив автомобіль НОМЕР_3, який знаходився попереду. Автомобіль «MERCEDES» д.н.з. НОМЕР_5 вдарив автомобіля НОМЕР_2, протаранив йому увесь лівий бік, відкинувши його у правий ряд, опинився попереду автомобіля НОМЕР_2, оскільки рухався із великою швидкістю. До зіткнення автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 двічі зачепив відбійник, після чого з лівого боку вдарив автомобіль НОМЕР_2. Перше зіткнення із відбійником автомобіль НОМЕР_1 здійснив за 60-80 м від місця ДТП (а.с.5).

Із письмових пояснень водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_5 від 07.10.2016 року вбачається, що 07.10.2016 року о 09 год. 10 хв. він керуючи вказаним автомобілем, рухався по Житомирській трасі в бік м. Житомир. Стояв у черзі на розворот. Тільки у черзі почався рух, відчув удар в задню частину свого автомобіля. У дзеркало побачив два автомобілі, один із яких відкотився на 7-8 метрів вперед (а.с.3).

Відповідно до висновку автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження №463 від 21.02.2017 року в момент реагування водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 на виникнення для його руху небезпеки виїзду на його смугу руху автомобіля НОМЕР_2 відстань від місця зіткнення з відбійником, розташованим ліворуч, до автомобіля НОМЕР_6. За словами водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 перше зіткнення із відбійником відбулося за 60-80 м від місця ДТП, відтак, у момент виїзду автомобіля НОМЕР_2 на ліву смугу, по якій рухався автомобіль НОМЕР_1, відстань між автомобілями була значно більшою за 149,4 … 173,7 м, що виключає будь-які підстави технічного характеру стверджувати, що автомобіль НОМЕР_2 виїхав раптово на смугу руху автомобіля НОМЕР_1 в безпосередній близькості до нього («підрізав» його).

Крім того, є всі підстави технічного характеру стверджувати, що у водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_7 у даних дорожніх умовах при технічно справній гальмівній системі і своєчасному вжитті заходів до зменшення швидкості руху, як цього вимагає п.12.3 ПДР України, була технічна можливість уникнути зіткнення з відбійником, розташованим із лівого боку.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами п.12.1 ПДР України, а коли виникла небезпека для руху п.12.3 ПДР України.

Водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 у даній дорожній ситуації повинен був керуватися вимогами п.10.1 ПДР України.

У діях водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 у даній дорожній ситуації вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.1, 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору в комплексі перебувають у причинно-наслідковому звязку з ДТП. дані невідповідності водій ОСОБА_2 допустив своїми односторонніми діями, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, в тому числі і водій автомобіля НОМЕР_7 ОСОБА_3

У діях водія автомобіля НОМЕР_7 ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору перебували у причинному звязку з даною пригодою, не вбачається (а.с.74-75).

Відповідно до п.12.1 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п.12.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 07.10.2016 року серії АП1 №238752 (а.с.1), письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 (а.с.5), водія ОСОБА_5 (а.с.3), фотознімками доданими до матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с.27-33), висновком автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження №463 від 21.02.2017 року (а.с.74-75).

Враховуючи вищевикладене, а також характер та локалізацію механічних пошкоджень, які були отримані транспортними засобами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки останній в умовах даної дорожньої обстановки не вибрав безпечної швидкості руху, не враховував дорожньої обстановки та негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.12.1, 12.3 ПДР України.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сплинув термін накладення адміністративного стягнення, провадження у справі про адміністративне правопорушення, підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП,

Керуючись ст. 247, 283, 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Представнику потерпілого ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_4 поновити строк на подачу апеляційної скарги на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження в справі закрити у звязку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1