Справа №408/1202/17
Провадження № 3/408/828/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року м. Чернівці

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Цимбал Ю.Ю., розглянувшиадміністративний матеріал, який надійшов з Біловодського ВП ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, працюючого начальником зміни на шахті «Дуванна»

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 19 лютого 2017 року о 21 годі 30 хвилин керував автомобілем марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Центральній у смт. Біловодськ Луганської області з явними ознаками алкогольного спяніння: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, у присутності двох свідків, від проходження огляду на стан спяніння відмовився, чим порушив вимоги п.п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні адмінправопорушник ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що не вживав алкогольні напої у звязку із чим відмовився їхати на медичне освідування, а працівниками поліції на місці його зупинки пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою будь-якого спеціального пристрою не пропонувалося.

Старший інспектор Біловодського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що у встановленому законом порядку встановив факт відмови від проходження медичного огляду в присутності свідків, пропонував ОСОБА_1 продути «Драгер». Суд критично оцінує надані пояснення, оскільки останній є зацікавленою особою при розгляді даної справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що інспектор поліції зупинив його машину і запропонував засвідчити відмову від проходження медичного огляду ОСОБА_1 Він підписав пояснення, надруковані та написані рукою інспектора поліції, у судовому засіданні зазначив, що з переліченого переліку ознак спяніння підтвердити може лише почервоніння очей у ОСОБА_1 та різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Свідок ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які керують транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан спяніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженим Постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Так, згідно ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного спяніння.

За змістом ч.ч. 2- 6 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться працівником міліції на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків; до закладу охорони здоровя, перелік яких затверджується управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій, особа щодо якої є підстави вважати, що вона керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, направляється впродовж двох годин з моменту встановлення підстав для проведення такого огляду лише у разі її незгоди з проведеним оглядом на місці зупинки транспортного засобу чи з його результатами, огляд проведений з порушенням цих вимог вважається недійсним.

Зокрема, пунктами 2, 6 Розділу І Інструкції та п.п. 1-6 Порядку визначено, що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоровя.

Відповідно до пунктів 3,4,5 Розділу І вищевказаної Інструкції поліцейськими при огляді на стан спяніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до положень пункту 7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до 266 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП та п. 3.22. Інструкції, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 8, 9 даної Інструкції та пунктами 7, 8 Порядку регламентовано, що з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоровя, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про відмову водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, лише у разі відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоровя в присутності свідків, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З аналізу зазначених правових норм витікає, що обовязковою передумовою для пропозицію водію пройти огляд на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя, є пропозиція щодо здійснення такого огляду уповноваженою особою поліції на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та в присутності двох свідків. А належним і допустимим доказом відмови від проходження огляду на стан спяніння є направлення водія на огляд (Додаток 1 до Наказу МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735В). Наявність такого направлення надані до суду матеріали не містять.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 не вказано та в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що правопорушнику на момент складання адміністративного протоколу, тобто 19 лютого 2017 року о 21 годині 30 хвилин старшим інспектором Біловодського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 на місці зупинки пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного спяніння шляхом використання спеціальних технічних засобів, і що від проходження такого огляду правопорушник відмовився чи висловив незгоду з його результатами.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні дані про наявність у працівників поліції спеціального приладу на місці зупинки водія: у графі «огляд на стан спяніння» (проводився за допомогою: назва, номер технічного засобу, експрес-тесту чи іншого засобу) інспектор нічого не зазначив.

Суд критично ставиться до пояснення свідків, оскільки вони надані на завчасно заготовлених бланках-поясненнях (текст пояснення надрукований) зазначені їх прізвища, імя, по-батькові та адресу, однак, все написано однією особою, між собою не відрізняються.

Крім того, у вказаних поясненнях відображено, що інспектором поліції було запропоновано водію пройти медичний огляд на стан спяніння у встановленому законом порядку, при цьому мав явні ознаки спяніння: почервоніння очей, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Ідентичні бланки-пояснень свідків використовуються практично у всіх наданих вказаним інспектором адміністративних матеріалах до суду, при цьому із зазначеного переліку ознак спяніння нічого не викреслено, що унеможливлює визнання їх допустимим доказами.

Із переглянутого судом відеозапису правопорушення, який долучено за клопотанням інспектора Біловодського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 до матеріалів протоколу вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться в салоні автомобіля на місці пасажира, однак жодного доказу проте що працівником поліції йому пропонувалось продувати спецзасіб «Драгер» і від продуття якого правопорушник відмовився - немає. Так само на відео не зафіксовано свідки при складанні протоколу.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», розяснено судам, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адмінправопорушення за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обовязок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» на даний момент не набрало законної сили, але суд погоджується з суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

У випадку, коли уповноваженою особою поліції не пропонувалося проведення огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, її відмова від проведення огляду на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя не є відмовою від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, тобто її дії, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Встановлені в суді вищевикладені факти та обставини свідчать про те, що в даному випадку, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів, що він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Таким чином, невідповідність складеного протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП та відсутність інших належних доказів, дає суду підстави прийти до висновку про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення у порядку ст. 247 КУпАП, згідно вимог якої провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247, 283, 284, 287, 289 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний Луганської області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ Ю.Ю. ЦИМБАЛ