АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва - Сілкова І.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Глущенка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, ОСОБА_2 11.12.2016 року приблизно о 05 год. 05 хв., в м. Києві по Набережному шосе, керувала автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер».

Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.9а ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді від 20.01.2017 року та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає, що судом було прийнято рішення без врахування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення, без врахування відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з невірним застосуванням норм КУпАП, що призвело до прийняття неправильного рішення.

На обґрунтування своїх вимог, посилається на положення ч.2 ст. 30 КУпАП, де зазначено, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Також вказує, що згідно ст.ст. 24, 25 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу застосовується лише як основне стягнення, а позбавлення права керування транспортними засобами може застосовуватись судом як основне, так і додаткове стягнення. За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення. Отже накладення за одне правопорушення двох основних стягнення не передбачено.

Зазначає, що вперше притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, має дитину, яка є інвалідом та потребує постійного догляду лікаря і внаслідок свого захворювання має відвідувати оздоровчі заходи для підвищення імунітету.

Крім цього вказує, що працює помічником керівника ТОВ «Український паливно-енергетичний альянс» і її робота пов'язана з використанням транспортного засобу, а позбавлення права керування призведе до звільнення її з роботи, що позбавить її сім'ю засобів для існування.

Доповівши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, вислухавши її пояснення та пояснення її захисника - адвоката Глущенка В.М., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи на обґрунтування апеляційних вимог, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчинення правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у порушенні нею п.2.9а Правил дорожнього руху України є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 11.12.2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 керувала автомобілем в стані алкогольного сп'яніння; даними проведеного тесту №209 за допомогою приладу «Драгер» «ARНК-0521» в присутності двох свідків, за результатами якого було виявлено рівень алкоголю в крові 1.71 проміле (а.с. 1); поясненнями свідків (а.с. 4), актом огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_2 погодилась з результатами проведеного тесту, що засвідчила своїм підписом (а.с. 3), рапортом інспектора поліції Шпака В.Л. (а.с. 6), в якому викладені обставини вчиненого правопорушення, а тому вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доведена і її дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_2 не оспорює фактичні обставини вчинення нею адміністративного правопорушення і не заперечує, що керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що також підтвердила в суді апеляційної інстанції, однак, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу правопорушника, вважає, що позбавлення її права керування транспортними засобами строком на 1 рік є занадто жорстким адміністративним стягненням.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги вважаю, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП, при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, і наклав стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Апеляційні доводи щодо нібито недотримання суддею вимог ст. 25 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, а саме одночасне накладення двох основних адміністративних стягнень за вчинення одного правопорушення, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки згідно з приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому законодавець чітко та без будь-якої альтернативи визначив обов'язковість призначення водієві за ч.1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а відтак, доводи апелянта та її захисника щодо неправильності накладення суддею вказаного адміністративного стягнення та можливості скасування чи зміни постанови в частині накладеного адміністративного стягнення є безпідставними оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується твердження адвоката Глущенка В.М. про те, що відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, граничний (тримісячний) строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності сплинув 11.03.2017 року, внаслідок чого, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи апеляційним судом строків, передбачених ст. 38 КУпАП, з одночасним скасуванням оскаржуваної постанови судді від 20.01.2017 року, про що також зазначала ОСОБА_2 у своїх додаткових поясненнях до апеляційної скарги (а.с. 39), то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи адвоката Глущенка В.М. необґрунтованими, які не відповідає вимогам КУпАП, оскільки згідно ст. 294 КУпАП, апеляційний суд здійснює перегляд справи про адміністративне правопорушення щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення судді, під час якого, крім іншого, перевіряє чи були в наявності на момент розгляду справи підстави для закриття провадження, виключний перелік яких визначено статтею 247 КУпАП, а також факт закінчення на момент винесення постанови строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Отже, оскільки ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення 11.12.2016 року, а адміністративне стягнення на неї накладено 20.01.2017 року, тобто в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, під час апеляційного перегляду справи, відсутні.

За наведеного, постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, адміністративне стягнення накладено в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а тому відсутні підстави для її зміни, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова

Справа№ 33/796/616/2017 Категорія КУпАП: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.