АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2016, -

В С Т А Н О В И В

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2016 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2016 та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_2 посилається на те, що судом не надано належної оцінки її поясненням, наданим в судовому засіданні, які в свою чергу повністю спростовують відомості, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті поліцейського. При цьому апелянт вказує, що хоча судом викликались три свідка, які були зазначені в протоколі та поліцейський, який складав рапорт, суд обмежився лише допитом одного свідка, який на думку ОСОБА_2 є зацікавленою особою.

Крім того а апеляції ставляться під сумнів покази свідка ОСОБА_4 Також зауважено, що в протоколі не вказано, чи пропонувалось апелянту пройти огляд на стан сп'яніння, при яких саме обставинах вона остання відмовилась від такого проходження, у присутності яких саме свідків.

Окрім зазначеного ОСОБА_2 зауважує, що до матеріалів справи не приєднано відеозапис з «Боді камери» поліцейських.

Інших самостійних доводів апеляційна скарга не містить.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 19.08.2016 приблизно о 07.00 год., керувала автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Старонаводницькій в м. Києві, у стані алкогольного сп'яніння, про що свідчили різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідала обстановці, проте всупереч вимогам п.2.5 Правил дорожнього руху України від проходження огляду в встановленому законом порядку відмовилась в присутності двох свідків.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, заслухавши пояснення по справі та відповіді на питання суду, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Першочергово судом з'ясовано вчасність подання апеляційної скарги. Так, зі змісту апеляційної скарги слідує, що початок перебігу строку оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2016 ОСОБА_2 починає з 26.10.2016, коли отримала копію оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні при перегляді справи в апеляційному порядку ОСОБА_2 пояснила, що при проголошенні постанови присутня не була, оскільки 05.10.2016 вона надавала суду першої інстанції пояснення і справа була відкладена на 26.10.2016 для виклику та допиту свідків. Коли ОСОБА_2 26.10.2016 з'явилась до суду, їй було повідомлено, що рішення по справі вже прийнято 21.10.2016. На запитання суду ОСОБА_2 пояснила, що розписувалась вона в розписці, де не було вказано дати.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_2 не знала про прийняте рішення та в судовому засіданні від 21.10.2016 присутня не була, при цьому копію оскаржуваного рішення отримала 26.10.2016, а згідно штампової відмітки суду апеляційну скаргу останньою було подано 31.10.2016, суд приходить до переконання про вчасність подачі апеляції.

Що стосується безпосередніх доводів апеляційної скарги, що суд керується слідуючим.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений представленими в матеріалах справи протоколами про адміністративне правопорушення серії АП1 №236649 від 19.08.2016 (а.с. 1), рапортом поліцейського (а.с. 3-4), згідно яких ОСОБА_2 відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку від огляду на стан алкогольного сп'яніння і ці докази є належними, допустимими та достатніми, з чим погоджується також і суд апеляційної інстанції.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 було надано пояснення щодо доводів апеляційної скарги, які в цілому зводяться до наступного. Так, ОСОБА_2 пояснила, що події 19.08.2016 мали місце на автозаправній станції, куди її привіз знайомий. Після того, як автомобіль було заправлено, до неї підійшли працівники поліції і запропонували перепаркувати автомобіль на стоянку, що ОСОБА_2 і зробила. Як вказала ОСОБА_2, транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння вона не керувала, оскільки лише перепаркувала авто з автозаправки до паркувального місця на прохання працівників поліції.

На запитання суду ОСОБА_2 пояснила, що приблизно о 04 год. ранку випила келих-півтора вина, а протокол було складено десь о 06-07 год. ранку. Також вона вказала суду, що їй пропонували пройти огляд на стан сп'яніння і вона не відмовлялась від його проходження, що також вказано в рапорті.

Отже, зазначеними вище доказами та поясненнями ОСОБА_2 підтверджується факт водіння транспортного засобу в стані алкогольного сп'яніння, оскільки відповідно до п.27 Постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. При цьому для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння, керувала транспортним засобом. В свою чергу рух транспортного засобу розпочинається з моменту приведення в дію двигуна. Таким чином, ОСОБА_2 підтвердила своїми поясненнями те, що вона керувала транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, оскільки вказала, що на прохання працівників поліції перепаркувала свій автомобіль, випивши за кілька годин до того келих-півтора вина.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суддя апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, вважає їх не обґрунтованими, оскільки вина останньої підтверджується зібраними по справі доказами. Між тим, посилання апелянта на те, що вона не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, по-перше, спростовується рапортом капрала поліції ОСОБА_5, в якому зазначено, що ОСОБА_2 було запропоновано приблизно вісім разів пройти тест на пристрої «Драгер», після чого остання почала блокуватись в автомобілі, по-друге, підписами свідків про таку відмову, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №236649 від 19.08.2016.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення з порушенням вимог закону, спростовуються вищенаведеним та в цілому не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, як і посилання апеляції щодо сумнівності показів свідка.

Накладене на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строком на 1 (один) рік − відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП на час вчинення правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить законних підстав для скасування постанови Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2016 та закриття провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, як того просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2016, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, − залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1722/2016

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Тарасюк К.Е.