Справа № 323/271/17
Провадження № 3/323/85/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 р.м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Плечищева О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Луганського прикордонного загону впс "Марківка" про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2,

ВстановиЛА:

До Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали справи про адміністративні правопорушення за протоколом серії СхРУ № 364980 від 10.01.2017 року, складений щодо ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.

Згідно вказаного протоколу, 09 січня 2017 року о 17.00 хв. ОСОБА_1 незаконно перетнув Державний кордон України в пункті пропуску "Успенка", чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Пункт пропуску «Успенка» знаходиться на території Амвросіївського району Донецької області, у звязку з чим за загальними правилами справа про адміністративне правопорушення підсудна Амвросіїївському районному суду Донецької області.

Однак відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, визначено, що справи, раніше підсудні Амвросіївському районному суду Донецької області, є підсудними Оріхівському районному суду Запорізької області.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зявилася через неможливість викликати її в судове засідання у строки, передбачені ч. 2 ст. 277 КУпАП (протягом доби).В матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною ініціативою. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що він незаконно перетнув Державний кордон України, але він не знав правил перетину кордону на тимчасово непідконтрольній території, та не знав, що порушує законодавство України.

Населені пункти Амвросіївського району Донецької області входять до території проведення антитерористичної операції (розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р.).

Крім того, населені пункти Амвросіївського району Донецької області включені до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р).

Таким чином, станом на день перетинання державного кордону особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на території Амвросіївського району Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснювали або здійснювали не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_1 діяння, оскільки вона, хоча формально й містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, однак не становить суспільної небезпеки чи шкідливості, яка є типовою для такого правопорушення, та субєктивно не було спрямоване на заподіяння шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.

Відповідно ст. 22 КУАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно ст.284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч.1 ст.204, ст. 22, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИЛа:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за малозначністю діяння, обмежившись усним зауваженням, а справу провадженням закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим, до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області : ОСОБА_2