АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/733/17-п Суддя 1-ї інстанції: Сенаторов В.М.
Провадження № 33/790/356/17
Категорія: ч. 1 ст. 130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрика В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Поліканова Андрія Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова справу за апеляційною скаргою адвоката Поліканова А.М. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10.01.2017 року о 02-50 водій ОСОБА_2, керував автомобілем HONDA ACCORD, державний номер НОМЕР_1 по вул. Мироносицька, 40 у м. Харкові, в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6820 у пристуності двох свідків, чим ОСОБА_2 порушив п. 2.9 «А» Правил Дорожнього Руху України, тобто скоїв правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням судді першої інстанції адвокат Поліканов А.М. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 15.02.2017 року та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв'язку із відсутності складу правопорушення. Крім того просить поновити строк апеляційного оскарження та обґрунтовує це тим, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 отримав лише 23.02.2017 року, у судовому засіданні присутнім не був, про дату та час судового засідання повідомлений не був.

В апеляційній скарзі зазначає, що 10.01.2017 року ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції, які звернулись до нього на українській мові, яку він взагалі не розуміє. Працівниками поліції за допомогою жестів було показано, що він повинен подихати в технічний прилад, в який ОСОБА_2 подихав з метою уникнення конфлікту, за відсутності свідків.

Про складання адміністративного протоколу йому було не відомо, суті протоколу не розумів. Письмові пояснення ОСОБА_2 не надавались, оскільки останній не знав про таке право.

Протокол підписав там де йому показали працівники поліції при цьому перекладача залучено не було, та суті підписаного протоколу ОСОБА_2 не розумів, та вказав що не погоджується.

Заслухавши пояснення адвоката Поліканова А.М. та ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним поновити строк апеляційного оскарження та задовольнити вимоги апеляційної скарги виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про необхідність поновлення строку на подачу апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що повідомлені апелянтом відомості з цього приводу підтверджені матеріалами справи та причина пропуску є поважною.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд вважає, що вимоги вказаної правової норми суддею суду першої інстанції не були дотримані.

В постанові, яка оскаржена вказані анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зовсім інші, ніж ті, які вказані у його студентському квитку (прізвище, дата народження). Протокол про адміністративне правопорушення також має невідповідність з студентським квитком щодо прізвища особи.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_2 - адвокат Поліканов П.М. повідомив, що ОСОБА_2. є громадянином Індії, на території України знаходиться тимчасово у зв'язку з навчанням, російською та українською мовами не володіє, оскільки навчання проводить англійською мовою. Зазначив, що будь-які процесуальні права, в тому числі право мати захисника працівниками поліції йому роз'яснені не були, а підписи у протоколі про адміністративне правопорушення він ставив там, де вимагав поліцейський, не розуміючи зміст того, що викладено у цьому документі; при цьому йому навіть в усній формі не повідомили про зміст протоколу, він зовсім не розумів суті його зупинки, і в протоколі зазначив, що не погоджується з викладеними у ньому обставинами.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід'ємна складова права на захист (параграф 3 ст.6 Конвенції).

Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист, у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6-3, підпункт (е) означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа Шабельник проти України, рішення від 19 лютого 2009 року).

З огляду на викладене, є достатні підстави вважати, що працівниками поліції, якими було складено протокол відносно ОСОБА_2 та інші процесуальні документи у справі про адміністративне правопорушення, істотно порушено та обмежено його процесуальні права, в тому числі право на захист. Зокрема, не виконано вимог щодо залучення перекладача під час складення протоколу та не було належним чином роз'яснено його права та обов'язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права, що передбачені ст.268 КУпАП.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за відсутності перекладача, є грубим порушенням права на захист особи у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв стану алкогольного наркотичного чи іншого сп'яніння від 09.11.2015 № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Суддя суду першої інстанції приходячи до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 посилався на докази які містяться в матеріалах справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 266131 від 10.01.2017 року, письмовими поясненнями свідків, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням технічного засобу Драгер 6820. Однак при цьому не взяв до уваги, що у зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, останній зазначив свою незгоду.

Як вбачається з матеріалів справи, відомостей про те, що ОСОБА_8 було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров'я відсутні, в письмових поясненнях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 4) таких даних немає.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду були допитані інспектори УПП у м. Харкові лейтенант поліції 1 роти 2 батальйону ОСОБА_11 та лейтенант поліції 1 роти 2 батальйону ОСОБА_12, які повідомили, що особа, яка перебуває в залі суду є дійсно тією, стосовно якої вони 10.01.2017 року складали адміністративний матеріал, і запропонували на вибір ОСОБА_2 пройти огляд або за допомогою технічного приладу Драгер або у закладі охорони здоров'я, і після проходження останнім огляду за допомогою приладу Драгер, та висловлюванням незгоди, ними не було запропоновано ОСОБА_2 пройти відповідний огляд в медичному закладі.

За таких обставин слід вважати, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП складені відносно ОСОБА_2 з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв стану алкогольного наркотичного чи іншого сп'яніння від 09.11.2015 № 1452/735 а також ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 7 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Твердження суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9 «А» Правил дорожнього руху України» з посиланням на наявні в матеріалах справи докази є передчасним, оскільки вони отримані з порушенням Закону, а тому, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 62 Конституції України апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять належних доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому постанова від 15.02.2017 року підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно ОСОБА_2 закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Поліканова Андрія Миколайовича про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу захисника Поліканова А.М. задовольнити, вказану вище постанову скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик