П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 27 листопада 2016 року в 19 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом «Лексус», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухався біля будинку № 9 по проспекту Перемоги в м. Києві та в порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), перетнув суцільну горизонтальну лінію розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_2 в порушення п. 2.5 ПДР України керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт звертає увагу на те, що 20 грудня 2016 року до канцелярії суду подав клопотання про відкладення судового засідання, на що працівник суду повідомив, що про дату наступного судового засідання його повідомлять по телефону. ОСОБА_2 зазначає, що жодних судових повісток чи телефонограми, яка міститься в матеріалах справи він не отримував. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до телефонограми працівник суду повідомив його за стаціонарним номером телефону, який є номером канцелярії суду.

ОСОБА_2 зазначає, що повернувшись до міста Києва 20 лютого 2017 року, він пішов до суду, щоб дізнатись дату судового засідання, проте під час ознайомлення з матеріалами справи дізнався, що судовий розгляд вже відбувся 20 лютого 2017 року він отримав копію постанови суду від 29 грудня 2016 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що суд, розглянувши справу за його відсутності, порушив його право на захист, а тому постанова суду підлягає скасуванню.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно досліджені необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства.

Апелянт звертає увагу на те, що суд, приймаючи рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилався на протокол про адміністративне правопорушення та схему місця дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), які не відповідають дійсності. Апелянт зазначає, що внаслідок ДТП транспортні засоби не отримали жодних механічних пошкоджень, про що свідчить відсутність в схемі місця ДТП зазначення переліку видимих пошкоджень автомобілів Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що водій автомобіля «Хюндай» після ДТП повідомив, що пошкоджень на її автомобілі немає, а тому претензій до нього вона не має.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки механічних пошкоджень в автомобілів немає.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в його діях фактично відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, оскільки після ДТП почував себе не дуже добре та зателефонував сину, який, приїхавши на місце ДТП, надав йому таблетки від серця. Апелянт стверджує, що саме через прийом медичних препаратів працівники поліції склали протокол щодо нього про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення він написав, що не був за кермом та хотів дописати, що не був за кермом саме до прийому таблеток, але працівники поліції забрали протокол та не віддали.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що з урахуванням ст. 38 КУпАП на час розгляду справи судом апеляційної інстанції строк накладення адміністративного стягнення закінчиться, а тому він просить закрити справу щодо нього на підставі вищевказаної норми закону.

ОСОБА_2 також вважає, що оскільки механічних пошкоджень транспортні засоби не отримали та шкоди нікому не завдано, відповідно до ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення суд зобов'язаний звільнити його від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засіданні був повідомлений належним чином. Будь - яких клопотань про відкладення судового засідання від нього також не надходило.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Оскільки ОСОБА_2 не був присутнім при ухваленні судового рішення, десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ним постанови суду.

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, 20 лютого 2017 року ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами провадження та отримав копію постанови суду, а з апеляційною скаргою звернувся 28 лютого 2017 року. Отже, ним не пропущений строк оскарження, а тому підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає розгляду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи протоколами про адміністративне правопорушення серії АП2 № 034227 від 27 листопада 2016 року, серії АП2 № 042888 від 27 2016 року (а.с. 2-3), схемою місця ДТП, письмовими показаннями іншого учасника - водія ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 9). Ці докази є належними, допустимими та достатніми.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлений його з правами та обов'язками. Жодних заперечень щодо складання протоколів чи схеми місця ДТП пригоди учасники ДТП не зробили.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки в схемі місця ДТП не вказаний перелік видимих пошкоджень транспортних засобів. Апелянт вважає, що за відсутності майнової шкоди потерпілому відсутній склад правопорушення.

Проте такі доводи ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі.

Згідно положень, закріплених в ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення АП2 № 034227 від 27 листопада 2016 року, в ньому наявні відомості про наслідки, ДТП, які настали в результаті зіткнення автомобілів, зокрема пошкодження транспортних засобів, що є обов'язковою складовою правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Саме в протоколі про адміністративне правопорушення це має бути зазначено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до рапорту інспектора поліції від 27 листопада 2016 року, письмових поясненнях іншого учасника ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4, автомобіль «Лексус» під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндаі».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що в його діях фактично відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 також не наведено доводів на спростування висновку суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ним лише зазначено, що судом не враховано всіх обставин справи, а також особу правопорушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апелянта про складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, щодо нього внаслідок прийому ним таблеток після вчинення ДТП не підтверджуються матеріалами провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпА, то апеляційний суд вважає їх такими, що спростовуються самі по собі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Положеннями ст. 247 КупАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихст. 38 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду міста та прийняти нову постанову про звільнення його від накладення адміністративного стягнення, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП, при цьому не визнаючи його винуватим, що суперечить вимогам КУпАП, оскільки закриття провадження з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення - це нереабілітуюча підстава для його закриття при якому суд констатує наявність вини в діях особи.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_2 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, яке за своїм видом та розміро є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Доводи ОСОБА_2 про накладення на нього надто суворого виду адміністративного стягнення не відповідає матеріалам провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проте, вчинені ОСОБА_2 правопорушення не можна вважати малозначними, тому підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності немає.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення на водіїв стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортних засобів на один рік. Іншого виду та розміру адміністративного стягнення законом не передбачено. Тому доводи апелянта про накладення на нього іншого стягнення не ґрунтуються на законі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун