Провадження № 33/780/76/17 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
Категорія 147 13.02.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та призначено йому стягнення у виді однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 20 400,00 (двадцять тисяч чотириста) грн., і позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно постанови ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 25.10.2016 року, близько 09 годин 35 хвилин він був затриманий працівниками Калинівського ВП під час керування автомобілем НОМЕР_1 по вул. Новосела в с. Кумалівці, Хмільницького району в стані алкогольного сп'яніння, від проходження медосвідування відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розглядаючи справу, суд першої інстанції відступив від принципів повноти і об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги як матеріального, так і процесуального права. Зокрема, поза увагою суду залишилась та обставина, що матеріали справи не містять достатньої кількості доказів, які б указували на наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, а саме не надано належним чином завірений процесуальний документ про притягнення протягом року ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Також, працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу -алкотестера.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 25.10.2016 року серії АП1 №907533 зазначено, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю із порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння ОСОБА_2 відмовився, що підтверджується поясненнями та підписами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Крім того, в протоколі ОСОБА_2 власноручно зазначив, що вживав алкогольні напої від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, що підтвердив власним підписом (а.с.2).

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що 25.10.2016 року 0 09 год. 45 хв. вони були свідками того, як Інспектор БДР Літинського відділення поліції лейтенант поліції ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб марки Део Ланос д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 Під час перевірки документів у водія було виявлено ознаки сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Вищевказаному водію працівником поліції було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп'яніння в медичному закладі для встановлення стану сп'яніння, від якого останній відмовився (а.с.3).

Таким чином, зазначеними доказами у справі про адміністративне правопорушення підтверджується, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для встановлення ступеню алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків.

Із відповіді Літинського відділення Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області вих.65 05.01.2017 року вбачається, що відносно громадянина ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 25.10.2016 року серії АП1 №907533 за ч.2 ст.130 КУпАП 25.10.2016 року о 09 год. 35 хв. у зв'язку із тим, що на останнього 25.10.2016 року 0 07 год. 40 хв. було складено протокол про адміністративне правопорушення від 25.10.2016 року серії АП1 №908166 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.26).

Зазначене підтверджується і відповіддю Департаменту превентивної діяльності управління безпеки дорожнього руху Національної поліції України від 13.01.2017 року №20/10/04-8зі (а.с.36-37).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вказана постанова була оскаржена в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2017 року постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_2 було змінено та виключено посилання на порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР. У решті постанову залишено без зміни.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення саме за ч.2 ст.130 КУпАП є не обґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, його вина в повному обсязі підтверджується письмовими поясненнями вищевказаних свідків (а.с.3), а також матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 25.10.2016 року серії АП1 №907533 (а.с.2), розпискою ОСОБА_9, в якій зазначено, що він не допускатиме ОСОБА_2 до керування транспортним засобом протягом 8 годин (а.с.4), відповіддю Літинського відділення Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області вих.65 05.01.2017 року (а.с.26), відповіддю Департаменту превентивної діяльності управління безпеки дорожнього руху Національної поліції України від 13.01.2017 року №20/10/04-8зі (а.с.36-37).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 130 КУпАП та необхідності накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами є законним.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону суддею, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

З огляду на вищезазначене постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає у зв'язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Представнику ОСОБА_3 поновити строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області В.О. Габрієль