П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 524/9399/16-п

провадження №

07.04.2017 року Автозаводський районний суд м.Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді Олейнікової Г.М.

при секретарі Маслові Є.В.

за участю захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчука адміністративний матеріал, який надійшов із Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ст..185 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 10.11.2016 року о 04 год. 55 хв. в м. Кременчуці по вул. Першотравневій, буд. 17/2 ОСОБА_2, чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні службових обовязків , а саме не предявив посвідчення водія на законну вимогу поліцейського.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у скоєному адміністративному правопорушенні не визнав і пояснив, що з його боку ніякої злісної непокори відносно вимоги поліцейських не було , він лише не надав документи на вимогу поліцейських. 10.11.2016 року до нього підійшли 2 співробітники патрульної поліції, він сидів в автомобілі, нікуди не рухався . Поліцейські почали вимагати у нього документи на автомобіль та посвідчення водія на підставі того, що він порушує Правила дорожнього руху України. Так як автомобіль стояв і він ним не керував, а просто сидів в ньому, то вважає не повинен був показувати документи на автомобіль так, як не вчиняв адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та сказав поліцейським, як щоб він порушив ПДР України то показав би всі належні документи. Потім поліцейські почали погрожувати йому , що заберуть його до районного відділення поліції, на що він погодився проїхати до відділення поліції , але в присутності його захисника. Весь час з працівниками поліції розмовляв з автомобіля, потім вийшов з автомобіля і стояв на вулиці . Поліцейські сказали йому, що він порушив ПДР України ,так як автомобіль стояв на тротуарі в районі дії знаку «Стоянка зоборонена». Він поїхав з працівниками патрульної поліції в районне відділення, де на нього склали протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 185 КУпАП. Поліцейських він не штовхав , опору не чинив.

Суд вислухавши особу , яка притягається до адміністративної відповідальності , ОСОБА_2 свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків :

Відповідно до ст.. 185 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів " передбачено , що згідно зі ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи

розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Дане положення знайшло своє відображення у п. 5 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 5 частини першої статті 11 Закону України "Про міліцію" від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011 Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України ( 254к/96-ВР ) виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями. Кодекс ( 80731-10, 80732-10 ) передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції,члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця (стаття 185) ( 80731-10 ). Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 ( v0008700-92 ) "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів").

Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

У судовому засіданні було встановлено , що ОСОБА_2 10.11.2016 року о 4 год. 55 хв. не керував транспортним засобом , а тільки знаходився в салоні автомобіля, на місці водія , але транспортний засіб в якому він знаходився нікуди не рухався , що у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 , не вірити показанням яких суд не находить підстав. Також свідок ОСОБА_4 акцентував увагу суду на тому , що вони з інспектором поліції ОСОБА_5 транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 не зупиняли , коли вони під,їхали до місця пригоди , то автомобіль стояв на тротуарі , а в салоні автомобіля знаходився , на місці водія , ОСОБА_2, який потім вийшов з автомобіля , і на вулиці інспектор поліції ОСОБА_5 неодноразово вимагав ОСОБА_2 показати посвідчення водія ,оскільки останній порушив Правила дорожнього руху України , так як автомобіль ОСОБА_2 стояв на тротуарі, в дії знаку «Стоянка заборонена», що він вважає було законною вимогою поліцейського , а останній відмовився пред,явити їм посвідчення водія, що підтверджується відтвореним у судовому засіданні відеозаписом, який суд відповідно до вимог ст.. 251 КУпАП вважає доказом по справі.

Але у пункті 1.10 ПДР України визначено поняття водія - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті "зазначено , що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно по.2.4 «а»Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:пред,явити для перевірки документи , зазначені в п.2.1.

У п.2.1 «а» Правил дорожнього руху зазначено , що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

Таким чином, законодавцем чітко визначено, коли саме водій , а не інша особа повинна передати для перевірки поліцейському документи і які саме документи.

Поняття водія визначено , як вище вказував суд п.1.10 ПДР України , це особа яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія , але ОСОБА_6 , як убачається із відтвореного судом відеозапису не керує транспортним засобом , а при пред,явленні вимоги інспектором поліції ОСОБА_5 передати йому посвідчення водія взагалі знаходиться на вулиці , неподалік від автомобіля , тобто особа,яка притягається до адміністративної відповідальності на той час в розумінні законодавця не є водієм транспортного засобу , а тому вимога поліцейського ОСОБА_5 про пред,явлення йому посвідчення водія ОСОБА_6 не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Протокол про вчинення адміністративного правопорушення є найважливішим джерелом доказів, а тому КУпАП детально регламентує питання, пов'язані зі складанням протоколу про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_6 не пред,явив співробітникам поліції посвідчення водія , але в той самий час не зрозуміло, які ж самі законні вимоги або розпорядження були висунуті співробітниками поліції , в чому саме полягає злісна непокора та у відношенні кого із співробітників поліції ї вона була спрямована ( а.с. 1).

Статтею 32 Закону України»Про Національну поліцію» визначені шість підстав , коли поліцейський має право вимагати в особи пред,явлення нею документів , що посвідчують особу та /або документів , що підтверджують відповідне право особи, але не одна із підстав не була зазначена свідком ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2.В., ні в протоколі , ні в судовому засіданні , свідок при дачі пояснень у судовому засіданні посилався тільки на пункти Правил дорожнього руху України, які нічибто порушив ОСОБА_6 , чому він і інспектор поліції ОСОБА_5 вимагали у особи ,яка притягається до адміністративної відповідальності пред,явити ним посвідчення водія.

Судом також встановлений той факт , що час вчинення адміністративного правопорушення, який зазначений інспектором поліції ОСОБА_4 у протоколі про адміністративне правопорушення , складеного відносно ОСОБА_6. за ст.. 185 КАУпАП , а саме це 04 год. 55хв. не збігається з часом , який зафіксований на бодікамеру поліцейських , де час коли інспектор Дейнега В.П. пред,являє вимогу ОСОБА_2.В пред,явити документи це 04:36:51 год, а 04:41:42 год. поліцейські застосовують фізичне насильство відносно ОСОБА_6 і затримують його, тому ОСОБА_6 ніяких чином о 4 год. 55 хв. не міг здійснювати злісну непокору розпорядженням( вимогам) поліцейських .

Аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності суд приходить до висновку , що винуватість ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 185 КУпАП не доведена. Докази , досліджені судом ,не підтверджують факт злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліці ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного , суд вважає , що в діях ОСОБА_2 відсутня обєктивна сторона адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки він всі законні вимоги працівника поліції виконав, тому суд приходить до висновку , що в діях ОСОБА_7 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у зв'язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.185 , 247 ч.1п.1, 283, 284 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.. 185 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, його законним представником, адвокатом, потерпілим, його представником або прокурором в апеляційний суд Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: