Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/87/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 Е. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2017 року. Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Новіцький Е.Й., за участю захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бобринецького районного суду м. Кіровограда від 28.12.2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Кірове) Бобринецького району Кіровоградської області

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бобринецького районного суду м. Кіровограда від 28.12.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він, 04.11.2016 року о 21 годині 15 хвилин в м.Бобринець по вул. Паркова (50 річчя Жовтня), керував транспортним засобом ВАЗ-2103, державний номерний знак 07-36 ХАЯ, в стані алкогольного спяніння. Згідно висновку медичного огляду від 04.11.2016 року №8 перебував у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження у справі про притягнення його адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування свої вимог апелянт вказує на те, шо 04.11.2016 року приблизно о 21 год. 15 хв. він не керував транспортним засобом ВАЗ-2103, державний номерний знак 07-36 ХАЯ в стані алкогольного спяніння.

Також, на переконання апелянта, працівниками поліції було грубо порушено процедуру проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка визначена у ст. 266 КУпАП, а саме те, що працівниками поліції на місці зупинки його автомобіля не було запропоновано йому пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, участь яких у даній справі є обовязковою, а такою не було зафіксовано відмову від проходження такого огляду чи незгоду із його результатами.

Крім того звертає увагу на те, що наданий працівниками поліції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.11.2016 року є недійсним, оскільки складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, вказуючи на те, що в судовому засіданні він не був присутній, оскільки не отримав судової повістки, а копію оскаржуваної постанови було отримано ним особисто лише 24.02.2017 року на підставі поданої до суду заяви про отримання вказаного рішення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не зявився, про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги його був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, якою визначено, що неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, не перешкоджає розгляду справи, а тому приходжу до висновку про можливість розгляду справи за відсутності апелянта.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити, дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляції в межах апеляційних вимог, вважаю, що клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та його апеляційна скарга підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення, наведені вимоги закону України про адміністративні правопорушення судом першої інстанції не дотримано.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу місяця проживання ОСОБА_3 засобами поштового звязку направлялась повістка про виклик до суду по справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, йому не вручена та була повернута до суду (а.с.9). Отже, справа розглянута судом першої інстанції без дотримання вимог ст. 268 КУпАП, так як ОСОБА_3 не був належно повідомлений про день і місце розгляду справи.

24.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про надання йому копії постанови від 28.12.2016 року (а.с. 18).

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову суду було подано до районного суду 01.03.2017 року, тобто в межах 10-ти денного строку з моменту отримання ним копії постанови суду (а.с. 22).

За наведених обставин слід вважати, що ОСОБА_3 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови Бобринецького районного суду м. Кіровограда від 28.12.2016 року з поважних на те причин, а тому строк на подання апеляційної скарги слід поновити.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що районним судом, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не зясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду є такими, що не ґрунтуються на законі.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого спяніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або що до вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_3 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції до суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 461619 від 04.11.2016 року, пояснення правопорушника та висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8 від 04.11.2016 року

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 461619 від 04.11.2016 року слідує, що 04.11.2016 року о 21 год. 15 хвилин в м.Бобринець по вул. Паркова (50 річчя Жовтня), ОСОБА_3 керував транспортним засобом ВАЗ-2103, державний номерний знак 07-36 ХАЯ, в стані алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з рота. Згідно висновку медичного огляду від 04.11.2016 року №8 перебував у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, у графі протоколу про адміністративне правопорушення - «свідки чи потерпілі», не зазначені дані, що вказує на відсутність свідків при складанні даного протоколу.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8 від 04.11.2016 року, ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного спяніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан спяніння заслуговують на увагу.

Так, відповідно до частин 2, 3, 4, 5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Дані вимоги щодо порядку проведення огляду у встановленому законом порядку закріплені також Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, (далі - Інструкція 1452/735).

Згідно з вимогами п.п. 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, огляд на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 6 Розділу 2 Інструкції 1452/735 встановлено, що огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Із аналізу наведених вимог закону слідує, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного спяніння має бути проведеним поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, виключно у присутності двох свідків, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоровя.

При цьому, п. 8 Розділу 1 Інструкції 1452/735 встановлено виключно один випадок, коли проведення огляду на стан спяніння є обовязковим у закладі охорони здоровя, а саме у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Таким чином, апеляційним переглядом встановлено не встановлено, що ОСОБА_3 на місці зупинки його транспортного засобу пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, участь яких у даній дії є обов'язковою. Також, як матеріали справи, так і протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містять даних про відмову ОСОБА_3 від проходження такого огляду чи незгоди із його результатами.

У звязку з наведеним вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення щодо наявності в діях ОСОБА_3 порушень вимог 2.5а ПДР України складений працівниками поліції з порушенням вимог Інструкції № 1452/735, а тому не може слугувати доказом вини останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки є неналежним доказом.

Окрім цього, наданий працівниками поліції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.11.2016 року також не може бути не бути доказом вини ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 18 Розділу 3 Інструкції 1452/735, усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма».

Всупереч наведеній нормі вище вказаний висновок складений із порушенням вимог Інструкції № 1452/735, а саме у п. 5 висновку не визначено імя та по батькові службової особи, яка доставила для огляду освідувану особу; у п. 8 висновку не зазначено імя та по батькові лікаря, який проводив огляд.

З огляду на викладені недоліки, які були допущені під час складання висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.11.2016 року, результати медичного огляду ОСОБА_3 на стан спяніння, слід визнати недійсними.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП передбачено, що на поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України покладено обов'язок по відстороненню від керування транспортним засобом осіб, які ними керують і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції України вимог коментованої норми закону при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, незважаючи на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення в вину останнього ставиться керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду по суті справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 на зазначені порушення допущені працівниками поліції не звернув уваги та за відсутності будь-яких належних доказів помилково прийшов до висновку про винність останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, оцінюючи викладене і доводи апеляції в сукупності, а також ураховуючи, що у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд прийшов до переконливого висновку, що в ході апеляційного розгляду справи не доведено, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, вчиненого за обставин, викладених в протоколі від 04.11.2016 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочато підлягає закриттю, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, вважаю необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Бобринецького районного суду м. Кіровограда від 28.12.2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Бобринецького районного суду м. Кіровограда від 28.12.2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2