Номер провадження: 33/785/489/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши її апеляційну скаргу на постанову Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючої, яка мешкає за адресою: вул. 25-ї Чапаївської Дивізії, 3/1 в м. Одесі,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду, 03.12.2016 р. о 01 год. 40 хв. ОСОБА_2 поПривокзальному провулку в м. Одесі керувала автомобілем «Mercedes-Benz E240» держ. знак НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння та здійснила проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. Огляд на стан алкогольного спяніння, зі згоди водія, проводився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- суд 1-ї інстанції не звернув уваги на той факт, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції не були залучені свідки, які б підтвердили факт знаходження її в стані алкогольного спяніння, тому вказаний протокол не можна вважати доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП;

- суд не звернув уваги, що в матеріалах справи міститься спірний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений лікарем ОСОБА_3, відповідно до якого, огляд ОСОБА_2 проводився в КУ «ООМЦПЗ» о 02.15 год., 03.12.2016 року та в якому вказано, що вона дійсно перебувала в стані алкогольного спяніння;

- також поза увагою суду залишився той факт, що в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не відповідають дійсності, в звязку з тим, що вказаних осіб працівники поліції запросили в якості свідків в медичну установу на вул. Воробйова, 9 в м. Одесі приблизно о 03.20 годині, де нібито ОСОБА_2 в їх присутності відмовилася від медичного огляду, хоча висновок лікаря ОСОБА_3 про підтвердження знаходження її в стані алкогольного спяніння був підписаний ще о 02.15 годині 03.12.2016 року;

- суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи є значні розбіжності в часі, на підставі чого можна зробити висновок про відсутність свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час медичного огляду, а заповнені пояснення вказаних свідків, що є в матеріалах справи, були зроблені лейтенантом поліції ОСОБА_6;

- суд 1-ї інстанції не дослідив письмові докази, які є в матеріалах справи, зокрема висновок КУ «ООМЦПЗ» від 03.12.2016 року, в якому не зазначено яка кількість алкоголю в проміле виявлена в крові ОСОБА_2;

- суд при винесені постанови порушив чинне законодавство, адже санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність у вигляді накладення стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на певний строк та інші альтернативні види стягнення. Суд наклав на ОСОБА_2 подвійне стягнення, яке за своєю суворістю не відповідає характеру вчиненого правопорушення;

- також суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 при проїзді перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора не завдала нікому матеріальної та моральної шкоди, в звязку з чим не може кваліфікуватися за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- крім того, ОСОБА_2 судових повісток про дату та час розгляду справи не отримувала, а тому не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, адже постійно знаходилася на стаціонарному лікуванні, про що до суду надавалася відповідна медична документація, яка є в матеріалах справи;

- також суд необґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 була сповіщена телефонограмою про час та місце судового розгляду справи, адже в матеріалах справи відсутні її персональні мобільні дані, а також сповіщення за допомогою телефонограми не є належним сповіщенням та суперечить нормам КУпАП.

У клопотанні про поновлення строку на подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 послалась на те, що вона не була присутньою при розгляді справи у суді першої інстанції, а копія постанови їй надіслана не була. Про те, що копію постанови отримала її представник вона не знала, оскільки на той час розірвала з нею угоду. Вона вважає, що строк на подачу апеляційної скарги пропущений нею з поважної причини, тому просить його поновити.

За таких обставин, ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, вважаю, що воно підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 не була присутньою у судовому засіданні під час розгляду справи.

У матеріалах справи відсутні відомості про направлення їй копії постанови судді, тому вважаю, що зазначені причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги можуть бути визнані поважними, тому він підлягає поновленню.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не зявилась, натомість надала письмові пояснення і клопотання про закриття провадження у справі, підтримавши, таким чином доводи апеляційної скарги.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд 1-ої інстанції мотивував наявними у справі і дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: письмовими показаннями свідків; протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №008848 від 03.12.2016 року, зі змісту якого видно, що ОСОБА_2 керувала автомобілем у стані алкогольного спяніння; висновком КУ «ООМЦПЗ», щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння, відповідно до якого, ОСОБА_2 знаходилась у стані алкогольного спяніння.

Окрім того, винуватість ОСОБА_2 доведена записами з відео-реєстраторів, які були витребувані з управління патрульної поліції м. Одеси, встановлених у інспекторів поліції по факту зупинення та складання адміністративних матеріалів відносно неї, дослідженими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, згідно з якими ОСОБА_2 керувала транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Обєктивно оцінивши докази у справі, суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Доводи ОСОБА_2 про те, що: при складенні зазначеного протоколу не були залучені свідки, які б підтвердили факт знаходження її в стані алкогольного спяніння, тому протокол не можна вважати доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП; висновок, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений лікарем ОСОБА_3, відповідно до якого, огляд ОСОБА_2 проводився в КУ «ООМЦПЗ» о 02.15 год., 03.12.2016 року та в якому вказано, що вона дійсно перебувала в стані алкогольного спяніння, є спірним; пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідають дійсності; в матеріалах справи є значні розбіжності в часі, на підставі чого можна зробити висновок про відсутність свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час медичного огляду; суд 1-ї інстанції не дослідив висновок КУ «ООМЦПЗ» від 03.12.2016 року, в якому не зазначено яка кількість алкоголю в проміле виявлена в її крові; суд при винесені постанови порушив чинне законодавство, адже санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає інші альтернативні види стягнення, а суд наклав на ОСОБА_2 подвійне стягнення, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, через їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Так, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, адже прізвища та адреси свідків і потерпілих, зазначаються у протоколі, якщо вони є.

Висновок, складений лікарем ОСОБА_3, щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не є спірним, оскільки у ньому зазначено, що він наданий на підставі акту №002114 медичного огляду особи, у даному випадку ОСОБА_2, складеному 03.12.2016 року о 02 год. 15 хв.

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосуються лише того, що ОСОБА_2 відмовилась здавати сечу на аналіз і цей факт не вплинув на результати медичного огляду.

Суд 1-ої інстанції дослідив висновок КУ «ООМЦПЗ» від 03.12.2016 року, адже це зазначено у постанові, а кількість алкоголю в проміле зазначається в акті, який зберігається у медичному закладі і до висновку не додається.

Окрім того, судом 1-ої інстанції правильно накладене адміністративне стягнення, адже санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає саме таке безальтернативне стягнення.

Отже, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП доведена доказами, які є належними та допустимими.

Відповідно до приписів ст.ст. 33-36 КУпАП, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд 1-ої інстанції належним чином мотивував застосування стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами характером, ступенем суспільної небезпеки та тяжкістю вчиненого правопорушення, відсутністю обставин, що помякшують відповідальність, а також особою правопорушника.

Щодо заявленого клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП, апеляційний суд вважає його необґрунтованим, оскільки постановою Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року, в діях ОСОБА_2встановлена наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено відповідне стягнення в межах строку передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Той факт, що зазначена постанова суду 1-ої інстанції до прийняття рішення судом апеляційної інстанції не набрала законної сили не дає підстави для закриття провадження по справі на підставі п.7. ч.1 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до приписів ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування судового рішення та закриття провадження у справі, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 33-36, 38, 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Клопотання ОСОБА_2 - задовольнити, та поновити їй процесуальний строк на оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року про накладення стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца