АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/306/17 Головуючий у першій інстанції: Озерянська Ж.М.
Категорія: ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Коваленко В.Д.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2017 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко В.Д., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю: ОСОБА_3 та її захисника-адвокат Полтавець Т.О.; прокурора Масалітіна Є.А., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Токовила В.Л. на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року та заперечення на неї в справі про адміністративне корупційне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянки України, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1, працюючої головним спеціалістом з діловодства, звітності та контролю Ювілейної селищної ради,-

провадження за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_3 провадження за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд вказав, що як видно з протоколу, ОСОБА_3, як Голова Ювілейної селищної виборчої комісії, будучи суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язане з корупцією, посадовою особою публічного права, відповідно до п. «а» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», всупереч вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією за наведених обставин. Згідно п. 11 ст. 28 Закону України «Про місцеві вибори» та п. 22, п. 23 Постанови КМУ № 687 від 08.09.2015 року членам виборчих комісій може бути нарахована та виплачена одноразова грошова винагорода лише один раз протягом виборчого процесу після встановлення підсумків голосування, за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної територіальної виборчої комісії, і виплачена тим членам комісії, що брали активну участь у її роботі, незалежно від того, на платній чи не на платній основі вони працюють у такій комісії. При цьому, одноразова грошова винагорода не є обов'язковою виплатою. Розмір такої грошової винагороди членам виборчої комісії визначається на її засіданні за поданням голови виборчої комісії залежно від особистого внеску кожного члена комісії в її діяльність і не може перевищувати розміру місячної заробітної плати, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року № 966 «Про умови оплати праці членів виборчих комісій, комісій всеукраїнського референдуму», за посадами, які вони займають у відповідних виборчих комісіях.

На виконання ст. 101 Закону України «Про місцеві вибори» Ювілейною селищною виборчою комісією було передано виборчу та іншу документацію до архівного відділу Дніпропетровської районної державної адміністрації для архівного зберігання. На момент отримання документів архівного відділу встановлено, що нарахування та виплата одноразової грошової винагороди членам виборчої комісії, в тому числі і голові комісії - ОСОБА_3 у розмірі 890,00 грн., за участь у проведенні виборів у жовтні 2015 року. На підставі протоколу №10 від 25 жовтня 2015 року з голосом ОСОБА_3 «За» відбулося преміювання неї самої згідно постанови № 109 від 25 жовтня 2015 року, за підписом ОСОБА_3 щодо виплати одноразової грошової винагороди собі та членам сільської виборчої комісії. Подання про преміювання було винесено нею особисто.

Вказаними діями ОСОБА_3, як було вказано в протоколі, вона вчинила правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, яке виразилось у прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Суд закриваючи провадження у справі вказав, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Суд вказав, що згідно положень Закону України «Про місцеві вибори» голова районної комісії не є безпосереднім керівником голови дільничної комісії, оскільки це прямо не передбачено даним Законом, як не передбачено Законом і право голови районної комісії надавати обов'язкові для виконання голові дільничної комісії вказівки та контролювати їх виконання.

За таких обставин, як вказав суд, ОСОБА_3 не була зобов'язана повідомляти голову Дніпропетровської районної виборчої комісії Дніпропетровської області про наявність у неї конфлікту інтересів, оскільки такий не є її безпосереднім керівником. Про неповідомлення ОСОБА_3 щодо наявності у неї конфлікту інтересів Національне агентство з питань запобігання корупції чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно, в протоколі від 30 січня 2017 року не зазначено та на підтвердження цього жодних доказів не надано. Тому ОСОБА_3, як прийшов до такого висновку суд, не може нести відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням судді, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Токовило В.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушень, пов'язаних з корупцією, передбачених ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що постанова суду є незаконною, оскільки судом не правильно було оцінено докази, які знаходяться в матеріалах справи.

На думку апелянта посилання суду про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення пов'язаного із корупцією, є необґрунтованим, оскільки приймаючи дане рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою факт участі особи у голосуванні про преміювання неї самої та підписання нею самою відповідного протоколу засідання комісії. Тобто вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того прокурором зазначено, що правопорушником не наведено жодних обставин та не надано доказів вчинення будь - яких дій, які були б направлені на зовнішнє чи внутрішнє врегулювання даного конфлікту інтересів.

Також як безпідставне твердження суду прокурор вважає посилання на відсутність підтверджень не повідомлення правопорушником ОСОБА_3 Національного агентства з питань запобігання корупції чи іншого визначеного законом органу або колегіального органу, однак в судовому засіданні правопорушником так само не надано доказів про повідомлення компетентних органів про наявність конфлікту інтересів.

Крім того прокурор вказав на те, що суд вислухавши сторони та дослідивши всі докази, в порушення вимог ст. 285 КУпАП України видалився до нарадчої кімнати, чого не мав права робити, оскільки постанова оголошується негайно.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, посилаючись на те, що районний суд не застосував до неї заходу примусового характеру, пов'язаного з обмеженням її особистої свободи. Вважає, що прокурор відповідно до вимог КУпАП, а також Закону України «Про прокуратуру» не наділений функцією нагляду і відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

Також ОСОБА_3 зазначає, що твердження прокурора щодо обов'язку голови територіальної виборчої комісії повідомити про наявність реального конфлікту інтересів вищестоящий орган, а саме - Дніпропетровську районну виборчу комісію, не стосуються даного провадження, адже неповідомлення особою у встановленому законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, є об'єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складено за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність за якою настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Тому вважає, що доводи прокурора не підлягають задоволенню.

Перевіривши наявні матеріали, заслухавши думку сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

В апеляційному суді ОСОБА_3 винною себе за ч.2 ст.172-7 КУпАП не визнала і пояснила, що у неї умислу на вчинення вказаного правопорушення не було, що вона, як учасник виборчої комісії, та інші члени цієї комісії заслуговували відповідно до законодавства про місцеві вибори грошову винагороду після закінчення виборчого процесу, та отримали її, а тому цілком вважала ці дії правомірними. Посилається, що протокол про голосування, вона підписала на підставі рішення комісії.

Статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» передбачено, що корупційне правопорушення - це є умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність; в свою чергу корупція - це використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей; та неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Ст. 28 Закону України «Про місцеві вибори» передбачено, що членам виборчих комісій може бути нарахована та виплачена одноразова грошова винагорода лише один раз протягом виборчого процесу після встановлення підсумків голосування, за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної територіальної виборчої комісії, і виплачена тим членам комісії, які брали активну участь у її роботі, незалежно від того, па платній чи не на платній основі вони працюють у такій комісії. До цього переліку відносяться і голова виборчої комісії, його заступник та секретар комісії. Тому законні підстави на одержання ними та членами виборчих комісії грошової винагороди після встановлення підсумків голосування, чітко визначені зазначеним законом.

ОСОБА_3 фактично діяла на підставі вимог Закону України «Про місцеві вибори», де передбачено її обов'язки, як голови комісії внести подання про преміювання. При цьому вона після затвердження затвердила рішення зібрання, як колегіального органу. Її особисте голосування не може бути розцінено, як конфлікт інтересів, остільки за своїм характером дій, в даному випадку така ознака є лише формальною. Адже за змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб. Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього. Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Відповідно до вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» умовою відповідальності за корупційне правопорушення, є умисний характер вини особи, яка його вчинила, тобто такий характер вини, при якому ця особа передбачає настання негативних наслідків та свідомо бажає їх настання.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у ОСОБА_3 не було умислу на вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, та її корисний мотив на одержання саме неправомірної винагороди не доведено, в зв'язку з цимсуд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність у ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, а тому обґрунтовано закрив провадження по справі. При цьому, своє рішення належно вмотивував.

Об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання членів комісії до голосування за рішення на користь ОСОБА_3 в матеріалах справи не має.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, порушенням вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів є вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В свою чергу, під реальним конфліктом інтересів, відповідно до примітки 2 ст. 172-7 КУпАП, слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним, передбачуваним.

Як вбачається із змісту протоколу про правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3, остання притягується за неповідомлення у письмовій формі безпосереднього керівника - голову районної виборчої комісії, про прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів під час здійснення повноважень голови виборчої комісії. Але ОСОБА_3 з цим не згодна, надавши, як вказано вище, відповідні пояснення.

Крім того ОСОБА_3 зазначила, що твердження прокурора щодо обов'язку голови територіальної виборчої комісії повідомити про наявність реального конфлікту інтересів вищестоящий орган, а саме - Дніпропетровську районну виборчу комісію, не стосуються даного провадження, адже неповідомлення особою у встановленому законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, є об'єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складено за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність за якою настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Тому вважає, що доводи прокурора є безпідставними.

З огляду на це, ОСОБА_3 не може нести відповідальності саме за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо заперечень ОСОБА_3 що прокурор не мав права подати апеляційну скаргу на вказану постанову, то вони є безпідставними, остільки ч. 2 ст. 250 КУпАП визначено, що участь прокурора у розгляді судом проваджень про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП - є обов'язковою, оскільки прокурор від імені держави є стороною проваджень про корупційні правопорушення та під час участі у них. Виходячи з системного аналізу норм КУпАП, прокурор є суб'єктом апеляційного оскарження постанов, винесених за результатами їх розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи прокурора про порушення порядку винесення ухвали, не підлягають задоволенню, остільки для винесення рішення по суті суддя зобов'язаний видалитися до нарадчої кімнати, та лише потім оголосити постанову.

Отже постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора - не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись п.7 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Токовила В.Л. - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, якою провадження відносно ОСОБА_3за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Коваленко В.Д.