Справа № 603/770/16-п
Провадження № 3/603/5/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши матеріали, що надійшли від сектору патрульної поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, водій ТОВ «ОСОБА_2 Експрес» м.Одеса,

- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2016 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 на 43 км автодороги Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль керуючи транспортним засобом марки VOLVO VNL державний номерний знак НОМЕР_1, будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою щоб відповідно реагувати на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував особливості вантажу, що перевозиться, допустив зіткнення з двома транспортними засобами, які знаходилися в нерухомому стані, а саме, з транспортним засобом марки «ЗИЛ-131» державний номерний знак НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_4 та з транспортним засобом марки ВАЗ-2108 державний номерний знак НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, житель ІНФОРМАЦІЯ_6, внаслідок чого вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою не визнав, з підстав зазначених в його поясненні від 26.12.2016 року, яке знаходиться при матеріалах справи, а тому просить звільнити його від адміністративної відповідальності так як він діяв в стані крайньої необхідності.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив факт вчинення ОСОБА_1 26.12.2016 року ДТП та надав пояснення які відповідають його письмовим поясненням, що знаходяться при матеріалах справи (а.с.5) та спростував пояснення ОСОБА_1 щодо існування в день вчинення ДТП туману, вказавши, що в той день туману не було, а також пояснив що дорога за поворотом була перекрита людьми, які повідомляли водіїв про перешкоди на дорозі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він приїхав на місце скоєння ДТП вже після його скоєння та вказав, що в той день туману не було проте обочина дороги була мокра.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП крайня необхідність не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Щодо клопотання про закриття провадження на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП, у звязку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності, суд зазначає наступне:

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана:1) протиправними діями людини; 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо.

Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках):

- небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій;

- при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб;

- шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена. Крайня необхідність через її правомірність та відсутність складу правопорушення виключає адміністративну, але не виключає цивільно-правову відповідальність.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо, дикі або домашні тварини, наприклад під час їхнього нападу на людину; джерела підвищеної небезпеки, наприклад несправна автомашина; людина, що заподіює або загрожує завдати шкоди охоронюваним законом інтересам.

Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається (у цьому, до речі, проявляється одне з істотних відмінностей крайньої необхідності від необхідної оборони). Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об'єктивний, так і суб'єктивний критерії, проте визначальним має бути об'єктивний критерій. У законі немає вказівки на те, щоб заподіювана шкода була найменшою з усіх можливих, ця шкода лише повинна бути менш значною порівняно із відверненою.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 на 43 км автодороги Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль керуючи транспортним засобом марки VOLVO VNL державний номерний знак НОМЕР_1 для уникнення зіткнення з транспортними засобами, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 - в кількості трьох - чотирьох автомобілів, допустив зіткнення з транспортними засобами ЗІЛ, який буксирував із кювета автомобіль ВАЗ 2108 застосувавши при цьому екстрене гальмування, проте його транспортний засіб з вантажем продовжував дальше рухатись.

Відповідно до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В звязку з вищенаведеним суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 не врахував дорожню обстановку (з пояснень ОСОБА_1 в той день був туман, що спростовується поясненнями свідків, які повідомили, що в той день туману не було, та накрапав дощ), особливості вантажу, що перевозиться (з пояснень ОСОБА_1В їхав з вантажем) в звязку з чим при застосуванні екстреного гальмування його транспортний засіб продовжував рухатись, що свідчить про не обрання ОСОБА_1 безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, а тому скоєне ним правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними та перевіреними у суді доказами, зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 №045456 від 26.12.2016 року, схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, яка сталася 26.12.2016 року о 16 год. 00 хв. (а.с.2), поясненнями свідків, іншими матеріалами справи.

Питання про встановлення обставин справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП суд також враховує наступне.

З диспозиції ст. 124 КУпАП випливає, що внаслідок порушення ПДР мають бути пошкоджені транспортні засоби учасників ДТП, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при здійсненні ДТП пошкодив не лише транспортний засіб, яким керував, а й транспортні засоби якими керували ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За даних обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Згідно зі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд, керуючись ст. 33 КУпАП, приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, застосування іншого виду стягнення передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП суд вважає за недоцільне та не застосовує в звязку з тим, що керування транспортним засобом для ОСОБА_1 є єдиним видом його доходу так як останній працює водієм ТОВ «ОСОБА_2 Експрес» м.Одеса.

Керуючись ст.ст. 33, 34 ст. 124, ст. ст. 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 310 (триста десять) грн.. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках передбачених КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_6