Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/426/2017
Категорія: ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 березня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Крім цього з ОСОБА_2 стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп..

Як встановлено постановою судді, 11 жовтня 2016 року близько 03 год. 10 хв. на вул. Полярній в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 11 жовтня 2016 року близько 03 год. 10 хв. на вул. Полярній в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольорів із звуковою сигналізацією, не зупинився, та був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі марки «Тойота Пріус», д.н.з. НОМЕР_2, на вул. Бережанській, 12 в м. Києві, шляхом створення штучного затору, чим порушив п. 2.4, п. 3.2 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року, а провадження у справі щодо нього закрити на у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на подання апеляційної скарги на вказану вище постанову судді.

В обґрунтування вимог поданої скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зокрема, як вважає скаржник, відомості, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, а саме про те, що він начебто керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та нібито не відреагував на світлові та звукові сигнали машини патрульної поліції, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, оскільки ґрунтуються на припущеннях працівників поліції, які здійснили його, ОСОБА_2, затримання без жодних підстав та не у встановленому законом поряду.

Крім цього, як зазначається в апеляційній скарзі, він, ОСОБА_2, не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, однак працівники поліції не скористались жодним мобільним пристроєм, оскільки чомусь вирішили, що він знаходиться у стані наркотичного сп'яніння. Коли його доставили до медичного закладу та запропонували здати аналіз сечі, він, ОСОБА_2, повідомив працівникам поліції про те, що з дитинства страждає парурезом, тобто страхом сечовипускання при сторонніх людях, а згодом передзвонив за номером «102», де йому повідомили, що він має право пройти тест іншим способом, проте на місці працівники поліції сприйняли його відмову від аналізу сечі, як відмову від проходження тесту на наркотичне сп'яніння та склали протокол, який не може бути визнаний належним доказом, оскільки, в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом № 1452/735 від 09.11.2015, працівники поліції не надали йому змоги пройти тест на сп'яніння прийнятним для нього шляхом.

Враховуючи ці та інші, наведені у скарзі обставини, скаржник, посилаючись на неналежне з'ясування судом обставин, передбачених ст. 280 КУпАП, звертає також увагу на презумпцію невинуватості особи, закріплену Конституцією України та міжнародними актами, а також на відсутність у справі прямих доказів його вини.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, скаржник посилається на те, що 25 листопада 2016 року йому не було проголошено оскаржувану постанову, а суддя повідомив йому про те, що він зможе отримати копію вказаної постанови через 5 днів. Через п'ять днів, 30 листопада, він, ОСОБА_2, звернувся до канцелярії суду з проханням видати йому повний текст постанови, однак йому повідомили, що справа знаходиться у судді, а копію постанови він зможе отримати 02 грудня 2016 року. Саме в цей день він отримав копію оскаржуваної постанови, про що є відмітка в матеріалах справи, а тому скаржник вважає, що має право на подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови, оскільки цей строк було пропущено з поважних причин.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу на її підтримку; пояснення допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_3; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання ОСОБА_2 про поновлення йому строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, оскільки обставини, наведені в його клопотанні дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

Що ж стосується самої апеляційної скарги, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Зокрема, всупереч доводам апеляційної скарги свої висновки про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП суддя обґрунтував не тільки дослідженими під час розгляду справи відповідними протоколами про адміністративні правопорушення (а.с. 1, 2), а й письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 3), в присутності яких ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Більш того, факт відмови ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, а саме у лікаря-нарколога був підтверджений поясненнями допитаного судом апеляційної інстанції свідка ОСОБА_3, а твердження скаржника про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я спростовується крім того, відповіддю на запит апеляційного суду з Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», з якої вбачається, що згідно записів у Журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції гр. ОСОБА_2, 11 жовтня 2016 року оглядів на стан сп'яніння у відділенні медичних оглядів та стан алкогольного та наркотичного сп'яніння КМНКЛ «Соціотерапія» не проходив.

Таким чином, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких даних, які б дозволили зробити висновок про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 відсутні докази, які б підтверджували його вину, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на ці та інші обставини та порушення норм процесуального права, слід визнати безпідставним, оскільки воно спростовується наявними в матеріалах справи доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_4 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване ним судове рішення повинно бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 рокущодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_2до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Зубець Ю.Г.