Дата документу Справа № 336/941/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/941/17 Головуючий в 1 інст. Голубкова М.А.
Провадження №33/778/317/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Лопух Ю.О.,

за участю ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, військовослужбовця ВЧ-А2176, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 11 лютого 2017 року о 02 годині 15 хвилин, по вул.8 Березня в м.Запоріжжя, керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи з явними ознаками алкогольного спяніння (порушення мови, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обставинам). Від проходження медичного огляду на стан спяніння за допомогою технічного приладу відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, окрім вимог щодо скасування даної постанови, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови суду він не отримував, а про існування вказаної постанови суду йому стало відомо з ЄДРСР лише 06 квітня 2017 року.

Заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 копії постанови суду від 10 березня 2017 року.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд розглянув справу без його участі, тим самим порушив його право на захист, не допитав у судовому засіданні свідків та працівника поліції, не витребував запису з вебкамери поліцейського. Зазначає, що при оформленні працівниками поліції матеріалів справи допущені істотні порушення вимог КУпАП, що виключають провадження у справі. Крім того, на думку апелянта, поліцейським був порушений порядок направлення водіїв для проведення огляду на стан спяніння, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Також апелянт вказує, що свідки, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не були присутні під час зупинки транспортного засобу. Під час розгляду справи судом не враховані положення ст.35 КУпАП щодо повторності, у звязку з чим суд прийшов до помилкового висновку про наявність в його діях ознак повторності.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що коли ним було помічено автомобіль поліцейських, він після закінчення маневрування, а саме здійснення повороту, зупинився. Після чого, працівники поліції витягли його з автомобіля за застосовували спецзасоби, при цьому прибору відеофіксації не було. Опору він не чинив, поліцейські забрали у нього документи та телефон, їх дії обурювали його. Потім, проїхали на медичних огляд до лікарні, свідків не було. Зі скаргами на протиправні дії працівників поліції не звертався.

До наданих пояснень ОСОБА_2 суд ставиться критично, так як вони протирічать всім іншим доказам по справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №172043 від 11 лютого 2017 року (а.с.3), а також протоколом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11 лютого 2017 року (а.с.4); висновком медичного огляду на стан спяніння №630 від 11 лютого 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від медичного огляду у КУ «ЗОКНД» (а.с.7); поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом складеного відносно нього протоколу, йому розясненні ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, від підпису протоколу та отримання його копії останній відмовився (а.с.5).

Оцінюючи доводи апелянта про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП в частині порушення на захист суд виходить з наступного.

12 лютого 2017 року між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 адвокат зобовязаний надавати правову допомогу та здійснює захист в місцевих судах, а замовник ОСОБА_2 зобовязується надати інформацію необхідну для здійснення захисту (а.с. 11).

Згідно клопотання адвоката ОСОБА_6 він ознайомився з матеріалами справи в Шевченківському районному суду м.Запоріжжя 27 лютого 2017 року (а.с. 10).

Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення від 24.02.2017 року ОСОБА_2 особисто отримав судове повідомлення 02 березня 2017 року про необхідність явки в судове засідання 10 березня 2017 року (а.с. 14).

Ці обставини вказують на відсутність порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки як ОСОБА_2 так і його захисника було своєчасно повідомлено про розгляд справи, та від них не надходило заяв про відкладення розгляду справи.

Тому суд правомірно визнав причину їх неявки в судове засідання неповажною та розглянув справу в їх відсутність.

Твердження апелянта ОСОБА_2 про порушення працівниками поліції вимог п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженною наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2015 р. № 1452/735 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858), в частині відсутності свідків, суд апеляційної інстанції розцінює критично. Суд першої інстанції правомірно розцінює поведінку ОСОБА_2, як таку, що стала підставою для застосування спеціальних засобів і супроводження до медичного закладу.

Як, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи, доказів протиправної поведінки працівників поліції ні ОСОБА_2 ні його захисником надані не були.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи відносно ОСОБА_2, порушень при їх складанні не виявлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №172043 від 11 лютого 2017 року, складений належною особою, він містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року, яка передбачає складання протоколу в присутності двох свідків. Відповідно до ст. 259 КУпАП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обовязковим, порушника може бути доставлено в поліцію, що і було виконано працівниками поліції.

Оцінюючи доводи апеляції щодо неправомірного посилання в постанові суду на відеозапис події як доказ, є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи такий доказ відсутній.

Проте, апеляційний суд вважає, що в частині кваліфікації дій ОСОБА_2 та в частині накладення на нього стягнення за ч. 2 ст.130 КУпАП постанова районного суду підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до п. 5 розділу 7 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

З наявної в матеріалах справи довідки, складеної інспектором сектору впровадження автоматичної фіксації порушень Правил дорожнього руху УПД ГУНП в Запорізькій області майором поліції ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП протягом року притягався до адміністративної відповідальності: 08.08.2016 року за ч.1 ст. ст. 130 КУпАП, адміністративна справа закрита за ч. 7 ст. 247 КУпАП (а.с. 1)

Відповідно до ст. 35 КУпАП повторним правопорушенням вважається вчинення протягом року однорідного правопорушення, за яке особу вже піддано адміністративному стягненню.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КУпАП місцевий суд не звернув уваги на те, що постановою Ренійського районного суду Одеської області від 15.11.2016 року ОСОБА_2 не піддавався адміністративному стягненню, а тому не може вважатися таким, що притягувався до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що призначене ОСОБА_2 покарання слід змінити, задовольнивши частково апеляційну скаргу та перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 130КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, і з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, того що ОСОБА_2 має статус ветерана війни-учасника бойових дій, зменшити розмір адміністративного стягнення до розміру санкції передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2017 року відносно ОСОБА_2 змінити.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Змінити розмір призначеного штрафу ОСОБА_2 на 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Виключити із постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2017 року посилання на відеозапис події, як доказ при винесенні постанови.

У решті постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2017 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1