Справа № 195/670/17
Провадження № 3/192/192/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" липня 2017 р. в смт Солоне суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Щербина Н.О., за участю секретаря судового засідання Савчукової В. В., прокурора Гаспаряна С. С., притягуваної до адміністративної відповідальності особи ОСОБА_1, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ПЕТРОВЧИА, який народився 1951 року липня місяця 14 числа, уродженця м. марганець Дніпропетровської області, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ 975615, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суддя у відставці, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов складений оперуповноваженим відділу правління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_2 адміністративний протокол №238 від 21 квітня 2017 року про вчинення адміністративного корупційного правопорушення відносно ОСОБА_1, згідно якого останній 08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України був звільнений з посади судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування згідно п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» припинивши свою діяльність на посаді судді, тобто таку, що повязана з виканням функцій держави, не подав в строк до 24:00 годин 16 вересня 2016 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, що не охоплений раніше поданими деклараціями.

Так, ОСОБА_1 згідно наказу в.о. голови Томаківського районного суду Дніпропетровської області № 35/к від 16 вересня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року «Про звільнення суддів» № 1514-VІІІ був відрахований зі штату Томаківського районного суду Дніпропетровської області та 16 вересня 2016 року отримав трудову книжку.

Відповідно до пп.2 п.5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10 червня 2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України за №959/29089 від 17 липня 2016 року, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконям функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Днем припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до п. 2 Порядку перевірки факту подання субєктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, який затверджений Рішенням Національного агента з питань запобігання корупції № 19 від 06 вересня 2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України від 15 листопада 2016 року за №1479/29609, є день видачі трудової книжки субєкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.

Тому, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 зобовязаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до 00:00 16 вересня 2016 року за період не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме з 01 січня 2016 року по 15 вересня 2016 року включно, але подав декларацію лише 24 березня 016 року, тобто невчасно, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Датою виявлення правопорушення є 21 квітня 2017 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у скоєнні правопорушення не визнав та пояснив, що згідно ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» декларацію за період з 01 січня по 16 вересня 2016 року необхідно подавати в наступному році, що він і зробив 23 березня 2017 року. Посилався на те, що не є субєктом адміністративного правопорушення. Передбаченого ч. 1 ст. 17206 КУпАП, оскільки припинив свої повноваження на підставі ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Прокурор вважав, що дослідженими в судовому засіданні доказами знайшла своє підтвердження винуватість правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки правопорушнику було достовірно відомі вимоги закону щодо своєчасного подання декларації, але він своєчасно її не подав. Просив накласти на правопорушника покарання у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян згідно санкції ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення притягуваної до адміністративної відповідальності особи, прокурора, дослідивши надані у справі докази, приходжу до наступного висновку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд враховує обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Зазначимо, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Посилання в протоколі на Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10 червня 2016 року та № 19 від 06 вересня 2016 року щодо строків подання декларації у разі припинення повноважень не можуть бути прийняти судом, оскільки такі Рішення не є законодавчими актами та не усувають недоліки, які містяться в Законі України «Про запобігання корупції» щодо відсутності терміну подачі декларації в разі припинення повноважень, а вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно постанови Верховної Ради України №1514-VІІ від 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 на підставі п.2 та 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України був звільнений з посади судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.31-32).

Стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Іншої вказівки щодо строку подання декларації у разі припинення повноважень вказаний закон не містить.

Беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які припиняють свої повноваження та звільняються з підстав, визначених ч.ч. 5,6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути субєктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області та не подав декларацію в строк до 16 вересня 2016 року, а Законом України «Про запобігання корупції» не встановлено чіткого строку для подання декларацій у випадку припинення повноважень, тому суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП.

Крім цього, згідно п. 5 розділу ІІ затвердженої наказом МВС № 1376 від 06 листопада 2015 року Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення (додаток 2), на якому проставлено відповідні серію та номер.

Разом з тим направлений до суду для розгляду протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією № 238 від 21 квітня 2017 року складений в порушення вищезазначеної норми не на бланку, а шляхом роздрукування на простих аркушах паперу (а.с. 1-10).

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Однак в протоколі не зазначено час вчинення правопорушення та направленості дій ОСОБА_1, а тому прийти до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не надається можливим і тому оцінка досліджених в судовому засіданні доказів не проводиться, оскільки відсутня конкретизація адміністративного правопорушення, яке на думку особи, що скала протокол вчинив ОСОБА_1

У звязку з чим, згідно ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 172- 6, 247, 256 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ПЕТРОВЧИА за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП закрити, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н. О. Щербина