Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/501/17 Головуючий в 1-й інстанції - Троценко Т.А.
Єдиний унікальний № 310/531/17 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, захисника - адвоката Багаурі О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого у виправній колонії, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності звільнено його від адміністративної відповідальності. Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП провадженням закрито.

Як зазначено в постанові, 03.01.2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_2 по автодорозі Енергодар - Василівка - Бердянськ на 165 км + 300 км керував автомобілем ЗАЗ VIDA, державний номерний знак НОМЕР_2, у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком КП «Приморська ЦРЛ» № 1 від 03.01.2017 pоку, та не впоравшись з керуванням виїхав в кювет, де допустив зіткнення з деревом, чим порушив п.2.9 А Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі апелянт вважає постанову незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає безумовній зміні, відповідно до приписів, які містяться у п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП з наступних підстав. Суддя послалась на свідчення інспектора поліції, Приморського ВП ОСОБА_4 Між тим, співробітник поліції ОСОБА_4 взагалі не зміг відповісти на питання його захисника - адвоката Хіжнякова І.В. з якої причини, при наявності медичного висновку від 03.01.2017 року про нібито знаходження його в стані алкогольного сп'яніння, протокол про адміністративне правопорушення було складено лише 11.01.2017 року, тобто із затримкою на 8 діб. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідками правопорушення 03.01.2017 року не були, а були лише свідками складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені свідки засвідчили не суть правопорушення та його поведінку під час його скоєння, а лише його відмову підписати цей протокол. Висновок відносно огляду його на стан алкогольного сп'яніння від 03.01.2017 року існував сам по собі, а протокол, з невідомих на те причин, було складено лише через 8 діб після проведення огляду і лише після спливу цього терміну, а саме 11.01.2017 року. На двох DVD-дисках, які надав суду співробітник Приморського ВП ОСОБА_4 не відображений факт вживання ним спиртних напоїв, як хибно зазначила суддя в своїй постанові і таке її твердження є лише припущенням. Суддя послалась на свідчення племінника його дружини, та сина загиблого ОСОБА_8 - ОСОБА_9, який свідчив в суді виключно зі слів тих осіб, які в судове засідання не викликались та в судовому засіданні не допитувались, а тому свідчення ОСОБА_9 не можуть бути визнані в якості допустимих доказів. Вважає, що з боку ОСОБА_9 наявне особисте неприязне відношення до нього саме з приводу загибелі в ДТП 03.01.2017 року його батька ОСОБА_8 Судом відмовлено в задоволенні його клопотань та його захисника - адвоката Хіжнякова І.В. про допит в суді лікаря Приморської ЦРБ ОСОБА_10 Огляд на стан сп'яніння проводився через 6 годин після виникнення підстав для медичного огляду, а не через 2 години. В Приморській ЦРБ, черговий лікар (але не нарколог) ОСОБА_10 надав йому алкотестер, який він продув і в нього не було виявлено стану алкогольного сп'яніння. Після цього, він надав сечу і через деякий час також був проведений аналіз, за результатами якого також стан алкогольного сп'яніння виявлено не було. Тим не менш, з урахуванням наявності вже 2-х проведених досліджень, йому було запропоновано пройти вже третє дослідження, та в нього був взятий аналіз крові. Перед тим як взяти у нього аналіз крові, медичний працівник надто тривалий час натирав йому руку спиртом, а після цього відібрав в нього кров із вени. Після цього, зразок біологічного середовища - кров була відібрана не у 2 місткості, а тільки в одну. Вважає, що саме з цього приводу, тобто з метою неможливості в подальшому здійснити наступну перевірку біологічного середовища (крові) і було заподіяно штучне затягування розгляду адміністративної справи. Це було зроблено для того, щоб минуло 90 днів, адже після спливу 90 днів вміст другої місткості перевірити вже неможливо.

На підставі вищенаведеного, просить постанову суду першої інстанції змінити, зазначивши інші підстави закриття адміністративної справи - визнати недоведеним факт вживання ОСОБА_2 спиртних напоїв 03.01.2017 року, а як наслідок - стан алкогольного сп'яніння при керуванні транспортним засобом у зв'язку із порушенням норм чинного законодавства при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 від 11.01.2017 року. Справу про скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв'язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, тобто за ознаками п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні особу, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_2 послався на протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 317754 від 11.01.2017 року, висновок КП «Приморська ЦРБ» № 1 від 03.01.2017 року, поясненнями у судовому засіданні свідка ОСОБА_11, поясненнями інспектора поліції ОСОБА_12, переглянутим у судовому засідання DVD-диском.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що ряд доказів, на які послався суд першої інстанції, не можна визнати допустимими, а інші не підтверджують вину ОСОБА_2

Так, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складений на бланку який вже є нечинним. Сам протокол був складений 11.01.2017 року, при тому, що обставини події сталися 03.01.2017 року і медичний висновок був датований тією ж датою - 03.01.2017 року. Судом не з'ясовані причини чому протокол про адміністративне правопорушення було складено через вісім днів після події, що відбулася. При цьому, вказаний протокол не був підписаний ОСОБА_2, про що було в ньому зазначено. Однак, причини відмови останнього судом також не були з'ясовані. Суд не перевірив чи роз'яснювались ОСОБА_2 його права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, як того вимагає положення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року. З пояснень свідків, які зазначені в протоколі (які, до речі є свідками відмови підписання ОСОБА_2 протоколу, а не свідками правопорушення) встановити цей факт (роз'яснення прав ОСОБА_2.) не можливо. Вказаних свідків суд не викликав і не допитував. Перелічені обставини свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, відтак його не можна визнати належним доказом.

Висновок КП «Приморська ЦРБ» № 1 від 03.01.2017 року, на який послався суд, також не можна визнати належним доказом з огляду на той факт, що його результати були отримані без дотримання вимог порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року.

Так, відповідно до вимог вказаного порядку, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав; проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов'язкове; огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ; у разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов'язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, з матеріалів справи випливає, що висновок на який посилається суд, було складено о 15-30 год. 03.01.2017 року, огляд ОСОБА_2 проводився о 07-00 год. 03.01.2017 року, тоді як подія трапилася о 01-00 год. 03.01.2017 року.

За твердженнями апелянта його огляд лікарем проводився трьома різними способами, за допомогою приладу «Драгер», шляхом здачі аналізу сечі і в третьому випадку здачі крові, що суперечить вимогам інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого спільним наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015 року, відповідно до якого, аналіз крові відбирається, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ (сечі). ОСОБА_2 стверджував, що саме через те, що під час перших двох способів встановити факт його перебування в стані алкогольного сп'яніння лікар не зміг, в нього відібрали кров. ОСОБА_2 також зазначав, що біологічні зразки, в порушення вимог вищевказаної інструкції, в нього відбиралися в одну ємність, а не в дві. Вказані доводи ОСОБА_2 суд належним чином не перевірив і не спростував, не викликав в судове засідання лікаря, який складав висновок.

Суд також послався на пояснення свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_12, однак вказані особи не є фахівцями, які можуть встановити перебування особи у стані алкогольного сп'яніння.

Із відеозапису, долученому до матеріалів справи, не можливо встановити, які саме напої вживав ОСОБА_2 (алкогольні чи ні) і чи вживав він їх взагалі (з огляду на той факт, що апелянт стверджував, що він тільки робив вигляд вживання напоїв).

Висновки суду, викладені в постанові про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому доводи ОСОБА_2 щодо відсутності доказів на підтвердження його причетності до вказаного правопорушення, є слушними.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом першої інстанції усім обставинам, які мають істотне значення оцінка не дана. Відтак визнати постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою не можна.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджена наявними доказами безсумнівно, відтак постанова місцевого суду підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності звільнено його від адміністративної відповідальності, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.А. Фомін