АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Слоквенко Г.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю захисника ОСОБА_1, особи, щодо якої розглядається скарга - ОСОБА_2, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, приватного підприємця, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 17 листопада 2016 року о 10 год. 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, рухалася в районі будинку №26-б по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де стала учасником дорожньо-транспортної події, після чого залишила місце пригоди та не повідомила поліцію. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.2.10 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду незаконна та необгрунтована, винесена з порушенням норм процесуального права, а викладені в ній висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд не звернув уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення суперечить матеріалам справи та безпідставно прийняв його до уваги в якості доказу. Не з'ясував обставини дорожньо-транспортної пригоди та дії інших учасників ДТП, які можуть знаходитись в причинному зв'язку з настанням події ДТП. Посилання суду на те, що відео з камери відео реєстратора в автомобілі не може вважатися прямим доказом у справі, оскільки не містить самої події зіткнення між автомобілями. Також нічим не спростовано показання самої ОСОБА_2 Перелічені судом докази вказують на наслідки ДТП, а не на обставини його скоєння у частині руху автомобіля «ВАЗ». Суд не дав відповідь на клопотання захисника про закриття провадження в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за неможливістю її доведення, не розмежував поняття «аварійної ситуації» від «небезпеки для руху». З огляду на наведене, апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_2 не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то не може й бути суб'єктом адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП.

Вислухавши ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_1, які в судовому засіданні підтримали в повному обсязі доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак судом першої інстанції належним чином вказані вимоги закону не дотримані, не з'ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення і висновків суду, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд вказав лише на те, що ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, що не ґрунтуються безсумнівно на доказах, які містяться в матеріалах справи та суперечать їм.

З письмових пояснень ОСОБА_2 та її показів в судових засіданнях суду першої інстанції і апеляційної інстанції слідує, що вона, керуючи автомобілем Фольксваген д.н. НОМЕР_1, рухалася по вул. Набережній Перемоги. Під час руху їй створив перешкоду інший автомобіль, який їхав попереду, вона вирішила його об'їхати, перед тим, як здійснювати маневр, подивилася у дзеркала, впевнилася, що перешкод для її руху немає та почала перестроюватися на сусідню смугу руху, але в цей час почула позаду звук, характерний для гальмування та побачила автомобіль «ВАЗ», який кидало з боку в бік по дорозі, після чого він скоїв наїзд на автомобіль «Шевроле», який рухався по сусідній правій смузі. Після чого вона зупинилася, спитала у водіїв, які потрапили у ДТП, чине потрібна їм допомога, та поїхала далі.

Крім того, незважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_3 в своїх поясненнях від 17.11.2016 року вказував на те, що автомобілем, який його підрізав на шляху руху був автомобіль Фольксваген д.н. НОМЕР_1, пояснення ОСОБА_2 були відібрані працівниками поліції лише 21 листопада 2016 року. Крім того, коли ОСОБА_2, почувши та побачивши зіткнення автомобілів «Шевроле Лачетті» та «ВАЗ», зупинилася і запитала у водіїв, чи не потрібна їм допомога та чи нікому не спричинені тілесні ушкодження, жоден водій не повідомив їй про те, що саме вона і спричинила це ДТП, ніяких зауважень на її адресу вони не висловлювали, тому вона і поїхала далі, не усвідомлюючи наслідків своїх дій та перебуваючи у впевненості, що дорожньо-транспортну пригоду створив саме автомобіль ВАЗ, який рухався позаду неї по цій же смузі руху в повздовжньому напрямку.

Таким чином, зазначаючи в постанові, якими доказами підтверджується вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зробив посилання на всі без виключення докази, котрі знаходяться в матеріалах справи, жодним чином не давши доказам аналізу та належної правової оцінки в контексті того, що водій ОСОБА_2 не усвідомлювала особисто та не була повідомлена іншими учасниками ДТП про факт того, що саме її дії як водія транспортного засобу знаходилися у причинно-наслідковому зв'язку з тими подіями, що трапилися, а отже в оскаржуваній постанові судді належна оцінка в повному обсязі з врахуванням вказаного і інших обставин в їх сукупності не надана.

Таким чином, за вказаних обставин, з'ясувати і усунути наявні суперечності в апеляційній інстанції не надається можливим, що на підставі наявних доказів позбавляє апеляційний суд встановити наявність або відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували відповідність або навпаки невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України, та дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, відносно якої складено протокол.

За таких обставин, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 тлумачу на користь останньої, а відтак вважаю постанову місцевого суду необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що постанова судді першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП - закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2- задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. - скасувати.

Винести нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Г.П. Слоквенко