Справа № 490/2575/17 17.07.2017 17.07.2017 17.07.2017
Номер провадження: 33/784/282/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17 " липня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 червня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Котовськ Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1- визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови судді, 19.03.2017 р. о 23:40 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 21063", реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався в м. Миколаєві по вул. Архітектора Старова, в районі буд. № 2/6, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджено результатами тестування на приладі "Драгер" із показником 2,03% та медичним висновком № 363 від 19.03.2017 р., чим порушив п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України.

Під час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 висловлювався грубою нецензурною лайкою в бік поліцейських, виявив злісну непокору законному розпорядженню працівника поліції не підходити близько до працівника поліції та збив з інспектора поліції головний убір.

Закриваючи провадження за ст. 173 КУпАП, суддя зазначив, що конфлікт з поліцейськими було спровоковано неадекватною поведінкою ОСОБА_3, та ОСОБА_1 мусив втрутитися, захищаючи свою дружину. Отже, нецензурна лайка з боку ОСОБА_1 не були спрямовані на умисне порушення моральних принципів суспільства в цілому, а були направлені щодо конкретних поліцейських та пов'язані з застосуванням фізичного примусу щодо його дружини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову в частині його притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130 ч.1, 185 КУпАП, та провадження у справі закрити.

Стверджує, що не керував автомобілем у стані сп'яніння. 19.03.2017 р. посварився з дружиною, випив спиртного, але нікуди їхати не збирався. НЕ заперечував, що перебував в салоні автомобіля разом з дружиною, з якою сварився. Коли до нього підійшли працівники поліції та запропонували пройти медичний огляд, він пояснив, що вживав алкогольні напої, однак транспортним засобом не керував, погодився продути "Драгер". Надалі під'їхав ще один патрульний автомобіль та поліцейські з його екіпажу спровокували конфлікт з його дружиною, силоміць дістали її з салону автомобіля та надягли на неї кайданки. Він намагався зупинити незаконні дії інспекторів, однак на нього також надягли кайданки та обох відвезли до райвідділу. Потім його відвезли до медичного закладу, де він пройшов медичний огляд. Жодних копій протоколів йому не вручали та він навіть не знав, що такі складались.

Зазначає, що суддею досліджувався відеозапис з відео реєстратора автомобіля поліцейських, з якого видно, що він з дружиною знаходяться біля свого транспортного засобу, де відбувається конфлікт з поліцейськими. Факт його керування транспортним засобом на відео відсутній, свідки події також відсутні.

Посилається на те, що протоколи складені за відсутності правопорушника та не на місці, яке вказано в самому протоколі, що також підтвердив інспектор поліції ОСОБА_4, який пояснив, що протоколи складалися в Центральному райвідділі поліції. Тому, є сумніви в допустимості та достовірності визнання їх доказами в справі. Другі екземпляри протоколу за ст. 173 та за ст. 130 КУпАП знаходяться в матеріалах адміністративної справи, що підтверджує факт не дотримання поліцейськими вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

Вказує, що свідками складання протоколу зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак, до їх письмових пояснень слід віднестись критично, оскільки вони написані одним почерком та є аналогічними, що неможливо при наданні власних пояснень двома різними особами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив наступне.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а також у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є правильними.

Ці висновки судді ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 229140 від 19.03.2017 р., ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння.

Наведені в протоколі обставини також підтверджуються відомостями за результатами проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, здійсненого на місці зупинки транспортного засобу - в м. Миколаєві, вул. Архітектора Старова, в районі буд. № 2/6, з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alkotest», тест № 1609 від 19.03.2017 р., цифровий показник приладу становив 2,03 проміле (при дозволених не більше 0,2 проміле).

Вказаний огляд проводився у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що останні поставили свої підписи у протоколі про адміністративне правопорушення та надали письмові пояснення.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 за № 363 від 19.03.2017р., складеного лікарем-наркологом обласного наркологічного диспансеру, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував в автомобілі, спростовуються показаннями свідків - інспекторів патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які підтверджуються наданим відеозаписом з реєстратора, встановленого у патрульному автомобілі.

Так, в суді свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 пояснили, що здійснювали патрулювання, рухаючись в м. Миколаєві по пр. Героїв України, та помітили автомобіль марки "ВАЗ 21063", реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався у напрямку мкрн. Північний. Оскільки у вказаному транспортному засобі не працювала підсвітка реєстраційного номеру, що є порушенням ПДР України, то поліцейські попрямували за вказаним автомобілем. Зупинили автомобіль за адресою: м. Миколаїв по вул. Архітектора Старова в районі буд. № 2/6. За кермом перебував ОСОБА_1, окрім нього на передньому пасажирському місці сиділа жінка. Відчувши з салону вказаного автомобіля різкий запах алкоголю, поліцейські запропонували водієві вийти з автомобіля, надати документи та пройти тестування на приладі "Драгер". Огляд на місці зупинки транспортного засобу був проведений у присутності двох свідків.

Підстави вважати показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 неправдивими, як зазначає апелянт, у суду немає. Окрім того, доводи апелянта про неправомірність дій патрульних поліцейських є голослівними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, а також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 зі скаргами на їх дії не звертався.

За наведених обставин, суддя дійшов вірного висновку, визнавши ОСОБА_1 винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, чим порушені вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про недоведеність його вини за ст. 185 КУпАП, то апеляційний суд також вважає їх такими, що позбавлені підстав.

Рішення судді в цій частині є вмотивованим та підтверджується даними протоколу серії АА № 256416 від 20.03.2017 р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 висловлювався грубою нецензурною лайкою в бік поліцейських, виявив злісну непокору законному розпорядженню працівника поліції.

Зазначені у протоколі обставини підтверджуються поясненнями в суді свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які пояснили, що у зв'язку із проходженням огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 проявляв агресію у відношенні до працівників поліції, що проявлялось у штовханні інспекторів та чіплянні за формений одяг, не реагування на попередження працівників поліції про припинення вказаних дій, у зв'язку із чим до ОСОБА_1 та його дружини були застосовані прийоми рукопашного бою та спецзасоби - кайданки.

Як слідує зі змісту протоколу, ОСОБА_1 ознайомився із викладеними обставинами вчиненого правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, про що поставив свій підпис. Жодних заперечень або зауважень від останнього по суті протоколу не надходило.

Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 підтверджені даними відеозапису з реєстратора, встановленого у патрульному автомобілі.

Тому, апеляційний суд вважає правильними висновки судді щодо визнання ОСОБА_1 винним у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Призначаючи стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суддя дотримався вимог ст. ст. 33, 36 КУпАП та призначив стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення із числа вчинених.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 289, 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

.