БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1101/17
Провадження № 3/497/348/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

при секретарі судового засідання Бекметовій Х.В.,

за участю: прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_1,

особи, що обвинувачується у скоєнні адміністративного правопорушення

- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Болград два протоколи про адміністративні правопорушення з доданими до них матеріалами, об'єднаними в одне провадження, що надійшли до суду 28.07.2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонера, місце проживання якого зареєстроване за місцем постійного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, особу якого встановлено за паспортом КЕ 712969, що був виданий 01.07.1997 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_1,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-7 ч.1,2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2017 року старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_3 було складено два протоколи про адміністративні правопорушення - №285, та №286, згідно яких ОСОБА_2, обіймаючи посаду директора Державного підприємства "Дослідне господарство ім.О.В.Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є.Таїрова", будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, скоїв ряд правопорушень, передбачених ст.172-7 ч.1,2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - а саме, скоїв навмисне порушення ст.28 ЗУ "Про запобігання корупції", - тобто, вчинив дії в умовах конфлікту інтересів, не повідомивши про наявність цього конфлікту відповідно вимог Закону.

Так, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та достовірно обізнаний, що мав у своєму прямому підпорядкуванню свого рідного брата ОСОБА_4, який обіймав посаду головного інженера цього ж підприємства, нікого не повідомив про наявність реального конфлікту інтересів під час підписання 04.03.2016р., 26.04.2016року, 30.05.2016р., 12.07.2016р., 10.08.2016р., 31.10.2016р., 22.12.2016р., 27.12.2016р., та 31.01.2017р. наказів про преміювання працівників підприємства, серед яких був і його рідний брат, не повідомивши свого безпосереднього керівника - директора Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є.Таїрова" ОСОБА_5 про наявність реального конфлікту інтересів.

У протоколі також зазначено, що ОСОБА_2 скоїв ці дії переслідуючи свій приватний інтерес та навмисно.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав, пояснивши, що погоджується з тим, що порушив вимогу закону України "Про запобігання корупції", проте не погоджується з тим, що мав намір це зробити, тим більш, - не переслідував жодного приватного інтересу.

Так, ОСОБА_2 у поясненнях суду стверджував, що його було призначено на цю посаду директора підприємства ще у 1988 році, - коли його брат ОСОБА_5 вже працював на посаді головного інженера - ще з 1980 року. На час набрання чинності Законом України "Про запобігання корупції", у 2014 році, вони - обидва брати, - продовжували обіймати ці ж самі посади.

Керівництву Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є.Таїрова", якому підпорядковується Державне підприємство "Дослідне господарство імені ОСОБА_6", - було відомо про те, що вони - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вже тривалий час працюють на підприємстві і є між собою близькими родичами, оскільки керівництво навідувалося до дослідного господарства з робочими питаннями, уся бухгалтерія і відділ кадрів ДП "Дослідне господарство ім.О.В.Суворова", - знаходиться в ОСОБА_6, в Національному науковому центрі "Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є.Таїрова", тобто, відомості про те, що він, ОСОБА_2, має у своєму підпорядкуванні свого брата ОСОБА_4, керівництво головного офісу мало у своєму розпорядженні.

З моменту набрання чинності Законом України "Про запобігання корупції", його, ОСОБА_2, ніхто не попередив, що згідно цього Закону може виникнути конфлікт інтересів, і як діяти, щоб запобігти цьому; ніяких роз'яснень, по цьому Закону він, як директор, не отримував, занять по цьому Закону ніким не проводилося, - тому він не знав про існування такої законодавчої норми і що він мав повідомити про це у письмовому виді, оскільки усно він повідомляв і не приховував цього факту.

Посада юриста на ДП "Дослідне господарство ім.О.В.Суворова" була відсутня, не передбачена штатним розписом, а він, як директор, був зайнятий виробництвом з ранку до ночі, і часу на докладне вивчення усіх нових законів в нього не було. Він піклувався підприємством і працівниками підприємства, а також мешканцями території, розташованої біля підприємства: за його, ОСОБА_2, ініціативи і сприяння було газифіковано два населених пункти, він, як директор завжди піклувався модернізацією підприємства і його безперебойною роботою, оскільки підприємство складне, різнобічне. Якщо б працівники підприємства не були задоволені його, ОСОБА_2 роботою як директора, то не обирали б його заново на цю посаду, яку він обіймав майже 30 років і лише у лютому цього року вийшов на пенсію і то, за станом здоров"я, хоча його просили не залишати посаду, адже він втримав на плаву підприємство і зробив його успішним.

Стосовно преміювання ОСОБА_2 пояснив, що преміювання відбувалося за списком усім однаково, як завжди, не залежно від родинних звязків лише від розміру окладу. У 2016 році підприємство отримало великий врожай, тому, з дозволу керівництва Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є.Таїрова" й були такі премії внутрішним наказом наукового центру за підсумками кварталів дозволено преміювати співробітників наукової установи в розмірі трьох, а наприкінці року в розмірі 20 окладів дозволялося преміювати для мотивації співробітників до ефективної праці за підсумками роботи за умови виплат усіх податків, роботи без травматизму, з добрим результатом. До цього три роки поспіль підприємство недотримувало врожай і ледве вистачало оплачувати заробітну плату тому премії не нараховувалися нікому, у тому числі не нараховувалися і його, ОСОБА_2 брату тому і не знайшлося підстав для обвинувачення його у скоєнні корупційних діянь за ці періоди роботи. Він, як керівник, навпаки, завжди до родича ставився з підвищеною увагою в розумінні того, що більш прискіпливо вимагав від нього більш кращих результатів роботи, ніж від інших.

Стосовно відповідальності щодо родинних звязків він, ОСОБА_2, запитував у вищого керівництва чи не буде це порушенням законодавства, на що отримав відповідь, що, оскільки брат не є матеріально відповідальною особою, то ні; якби він знав цю вимогу Закону щодо повідомлення про конфлікт інтересів, звісно, обовязково б дотримувався цього. Він, навіть, побачивши, що зявляється все більше новел у законодавстві, утворив штатну одиницю юриста, проте після того, як пішов на пенсію, її знову скоротили, з чим він не погоджується, але від нього вже нічого не залежить.

Виплатою премій держава не постраждала, оскільки підприємство, хоча й є державним, але з бюджету коштів не отримувало було на госпрозрахунку, на самоокупності. Коли він починав робити директором, підприємство мало 230га виноградників, а тепер 620га.

Він, звісно, субєктивно, погоджується з тим, що формально факт правопорушення є, оскільки відсутні докази повідомлення ним керівництва про конфлікт інтересів, - що вимагає Закон, але, обєктивно, стверджує, що він не мав намірів порушувати, і нічого фактично не порушив, оскільки усно звертався з цим питанням до вищестоящого керівництва за розясненнями, і наслідки в його діях (бездіяльності) у виді будь-яких збитків, або потерпілих відсутні.

Вислухавши у судовому засіданні ОСОБА_2, прокурора, який наполягав, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, суд, всебічно і об'єктивно дослідивши також у судовому засіданні представлені суду усі письмові матеріали, встановив наступне.

Стаття 28 ЗУ "Про запобігання корупції" регламентує дії щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме: " 1. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. 2. Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб... 5. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобовязана звернутися за розясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі, якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону. 6. Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо в діях, щодо яких вона зверталася за розясненням, пізніше було виявлено конфлікт інтересів. 7. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, повязаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють".

Відповідно до вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджених судом доказів, ОСОБА_2 обіймав посаду директора Державного підприємства "Дослідне господарство ім.О.В.Суворова та був суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення. станом до лютого 2017 року.

Статтею 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог антикорупційного законодавства, а саме, - вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів: за ч.1 ст. 172-7 КУпАП - за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність в неї реального конфлікту інтересів; за ч.2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до цієї статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об'єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому має бути чітко визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи; в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Конфлікт інтересів це конфлікт між публічно - правовими обовязками і приватними інтересами державної посадової особи, за якого її приватні інтереси котрі, випливають з її положення як приватної особи, здатні неправомірним чином вплинути на виконання цією державною посадовою особою її офіційних обовязків або функцій.

Іншими словами, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа, виконуючи свої обовязки, має приватний інтерес (особисту заінтересованість), які хоча і необовязково призведуть до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Відповідно до абз. 12 ч.1 ст. 1 Закону реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, для реального конфлікту інтересів, характерна наявність трьох обєктивних компонентів: приватний інтерес; службове повноваження, представницьке повноваження; протиріччя між ними, що впливає на обєктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Відповідно до абз. 11 ч.1 ст. 1 Закону приватний інтерес це будь-який майновий чи не майновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми, чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Майновий інтерес це інтерес щодо збереження або збільшення обсягу, якості нерухомого та рухомого майна особи чи близьких їй осіб.

Коло службових повноважень наводиться у посадових інструкціях, трудових договорах, які визначають лише безпосередні повноваження конкретного службовця, в тому числі, як законом або іншим нормативно-правовим актом, може додатково визначатись коло як безпосередніх, так і загально службових повноважень, які повинні братись до уваги при розгляді питання про наявність чи відсутність конфлікту інтересів.

Перелік представницьких повноважень розкривається, як правило, у відповідних законах, що визначають правовий статус наділених ним осіб. В контексті антикорупційного законодавства, це насамперед, стосується депутатів різних рівнів, голови сільської ради, керівників державних підприємств та законів, які розкривають їх правовий статус, визначають коло їх представницьких повноважень.

Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на обєктивність прийняття рішення, вчинення діяння особою.

Уважно вислухавши у судовому засіданні учасників судового засідання, вивчивши вимоги законодавчих норм, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 дійсно вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 ч.1,2 КУпАП, оскільки це підтверджується, крім його пояснень суду, також протоколами про адміністративне правопорушення №№285,286 від 26.07.2017 року, поясненнями до протоколів, рапортом ст.о/у УЗЕ в Одеській області ДЗЕ ГУ НП України капітаном поліції ОСОБА_3, іншими матеріалами справи, ретельно дослідженими судом.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відсутність збитків, що могли бути спричинені діями ОСОБА_2, а також потерпілих, - суд дійшов висновку, що правопорушення, скоєне ОСОБА_2 під час перебування його на посаді директора ДП «ДГ ім.О.В.Суворова», не представляє великої суспільної небезпеки, оскільки його діями (бездіяльністю) не заподіяно сутєвої шкоди будь-чиїм інтересам, у тому числі й державним.

Відповідно до ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, визнавши, що в діях (бездіяльності) особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є ознаки складу адміністративного правопорушення в невеликій мірі, без тяжких наслідків і з недоведеною наявністю намірів, направлених на скоєння умисно протиправних дій з корисливих мотивів, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Узагальненням судової практики визначено, що процеси гуманізації суспільства набирають обертів в Україні, про що свідчить прийняття відповідних законодавчих актів, активізація наукових досліджень у цьому напрямі та накопичення значного масиву судової практики у зазначеній сфері. Одним із прикладів реалізації гуманістичних проявів у правовому регулюванні суспільних відносин в Україні є можливість звільнення правопорушника від юридичної відповідальності на підставі визнання уповноваженими посадовими особами вчиненого ним протиправного діяння малозначним для суспільства. Про актуальність та необхідність дослідження механізму звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності через визнання діяння малозначним свідчить наявна статистика. Так, кількість осіб, звільнених судами від адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 22 КУпАП, за малозначністю правопорушення з усним зауваженням на адресу правопорушника, у 2003 р. становила 48260 осіб, у 2004 р. зросла і вже становила 48940 осіб, у 2005 р. кількість осіб, звільнених від адміністративної відповідальності за малозначністю протиправного діяння, склала 91737 осіб, у 2006 р. - 92525 осіб, у 2007 р. - 103168 осіб. У середньому кількість осіб, звільнених за підставою малозначності вчиненого протиправного діяння, складала 1,8 %-1,9 % від тих, щодо яких справи розглянуто з винесенням постанов. Проте незважаючи на значний прошарок адміністративних справ, при вирішенні яких суд застосовує ст. 22 КУпАП та звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення на підставі визнання його малозначним, вітчизняна правова наука не має прикладів комплексних досліджень у сфері адміністративного права щодо сутності інституту малозначності, його ознак, підстав застосування та механізму реалізації. Широке використання у судовій практиці інституту малозначності як підстави звільнення від адміністративної чи кримінальної відповідальності відображається у постановах Пленумів різних судів вищої ланки. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03.06.2005 р. «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» у п.17 зазначено, що згідно зі ст. 357 Митного кодексу України (далі - МК) провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до положень МК, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Тому суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. При цьому слід враховувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.90 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» радить судам брати до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріали справи містять достатньо обєктивних підстав для висновку, що правопорушення, скоєне колишнім директором ДП «ДГ ім.О.В.Суворова» ОСОБА_2, цілком може бути визнаним малозначним, незважаючи на значимість для держави такой категорії справ, оскільки суду не представлено доказів наявності в правопорушника намірів, направлених на скоєння протиправних дій з корисливих мотивів умисно, наслідків та наявність потерпілих, збитків, тому суд дійшов висновку, що правопорушника можливо звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, тобто застосувати відносно нього дію ст. 22 КУпАП, що є, в умовах активної боротьби держави Україна з корупційними проявами, - важким, але справедливим рішенням, враховуючи самовіддану та бездоганну 29-ти річну наукову та виробничу працю ОСОБА_2 на благо народу України, а також його позитивну характеристику що підтверджується його відомою позитивною репутацією та відсутність притягнень до будь-яких видів відповідальності протягом усього часу його роботи на підприємстві за серйозні порушення законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 9-11, 172-7ч.1,2, 221, 247, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.62 Конституції України, ЗУ "Про запобігання корупції", суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.172-7 ч.1 і ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - звільнити його від адміністративної відповідальності, оголосивши йому усне зауваження у судовому засіданні.

Провадження у справі закрити на підставі ст.284 КУпАП

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником або іншою зацікавленою особою протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В.Кравцова