Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1426/2017
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Косьміна Д.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 320 гривень.

Як встановлено постановою судді, 24.02.2017 року о 04:00 год. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Києві по пр. Оболонському, 9-А, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння, за згодою водія, проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

ОСОБА_2 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме не надання судом належної оцінки фактичним обставинам справи, не сприяння об'єктивному та неупередженому її розгляду у зв'язку з чим, постанова суду, яка не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Скаржник у своїй скарзі, зазначає про те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу існування у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та повністю спростовуються фактичними обставинами справи.

На думку скаржника, усі твердження суду першої інстанції про нібито вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення ґрунтуються виключно на припущеннях працівників поліції та поясненнях свідка ОСОБА_4, який пояснював суду, що він не був свідком події та не може стверджувати про існування факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, оскільки на пропозицію працівників поліції був залучений виключно в якості свідка його огляду на стан сп'яніння, а інший свідок його огляду - ОСОБА_5, а також працівник поліції, яких суд викликав для надання пояснень за його клопотанням, в судове засідання не з'явились та не надали своїх пояснень у зв'язку з чим вважає, що суд першої інстанції допустив неповне, не всебічне та необ'єктивне дослідження усіх обставин справи, чим порушив вимоги процесуального закону, зокрема вимоги ст.ст. 245, 251 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 просить звернути увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що надані суду матеріали, а саме протокол про адміністративне правопорушення серія БР № 113633 від 24.02.2017, інші письмові документи, не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 256 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксовані не в автоматичному режимі» та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а саме те, що матеріали справи не містять жодного доказу керування ним транспортним засобом, оскільки під час спілкування з працівником поліції він не міг бути визначений, як водій в розумінні положень чинного законодавства у зв'язку з чим не існувало жодних підстав для проведення огляду на стан сп'яніння, крім того наданий суду протокол про адміністративне правопорушення від 24.02.2017 не містить відмітки про ознайомлення його з правами та обов'язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 256 КУпАП.

Також, як зазначив скаржник, до матеріалів справи долучений чек Drager (а.с. 2), якого він не бачив після проходження огляду і його наявність не вказана а ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в Акті огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та з якого неможливо визначити необхідні дані, зокрема результат тестування, дату останнього калібрування і його підпис, крім того до Протоколу про адміністративне правопорушення серія БР № 113633 від 04.02.2017 не був доданий відповідний рапорт працівника поліції, що є порушенням пункту 9 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення».

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення співробітника патрульної поліції ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо нього містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_2, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_4, роздруківкою результату тесту, який було проведено за допомогою приладу «Драгер», який показав вміст алкоголю в крові ОСОБА_2 0,39 проміле та актом його огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних заходів.

З огляду на вищенаведене, доводи, на які посилається у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Всупереч твердженням апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення від 24.02.2017 року, який було складено щодо ОСОБА_2, прямо вказано про порушення останнім вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також зазначені інші відомості, передбачені ст. 256 КУпАП, в тому числі відомості про те, що до протоколу додаються: тест № 441 (а.с. 2), акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), пояснення свідків (а.с. 4).

Більш того, твердження ОСОБА_2 у скарзі про те, що висновки суду першої інстанції про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються виключно на припущеннях працівників поліції та поясненнях свідка ОСОБА_4, є надуманими, оскільки, як прямо передбачено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків та іншими, наведеними в законі даними або документами.

Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються не на припущеннях, як безпідставно зазначається в апеляційній скарзі, а на сукупності доказів, яким суд надав належну правову оцінку та вирішив справу у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, апеляційна ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_2- без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Жежера О.В.