Справа № 296/3641/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" серпня 2017 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Скрипка О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, з 10 травня 1994 р. працює директором Житомирського центру творчості дітей і молоді Житомирської міської ради, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 04.05.2017 року, складеного керівником відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Житомирській області ОСОБА_2 за ч. 2 ст.212-3 КУпАП відносно ОСОБА_1, встановлено наступне.

31.01.2017 р. до Житомирської міської ради надійшов запит гр. ОСОБА_3 на отримання публічної інформації № 49-01/2017, у якому просив надати копії наказів щодо нарахування премій та допомог працівникам Житомирського центру творчості дітей і молоді за 2016 рік.

Листом від 03.02.2017 № 25/Б-224-9 25/45ІЗ за підписом заступника Житомирського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4 вказаний запит було направлено до Житомирського Центру творчості дітей і молоді Житомирської міської ради (далі - Центр), як належному розпоряднику інформації.

В цей же день запит надійшов до Центру та зареєстровано за вх. №22.

Листом від 10.02.2017 № 25 директором Центру ОСОБА_1 гр. ОСОБА_3 було надано копії відповідних наказів від 24.05.2016 №41-к, від 03.06.2016 №52-к, від 24.06.2016 №062-к, від 20.09.2016 №105-к/адм та від 30.12.2016 №144-к, з яких вилучено шляхом ретушування, прізвища, імена, по батькові працівників, яким виплачувалися премії та матеріальна допомога з посиланням на те, що Працівники не надавали дозвіл на поширення такої інформації стороннім юридичним і фізичним особам, а також на норму пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» з обґрунтуванням того, що потерпілий у запиті не зазначив з якою метою йому потрібна запитувана інформація.

Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до Інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, Інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Так, відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована: будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, під публічною інформацією розуміється вся інформація, якою володіє суб'єкт владних повноважень, інший розпорядник інформації та яка є відображеною та задокументованою будь-якими засобами та на будь-яких носіях.

Вказаним Законом визначено види інформації з обмеженим доступом та підстави, за якими розпорядник інформації може обмежити доступ до інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону кожна особа має право зокрема знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим відповідно до абзацу другого частини третьої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є зокрема конфіденційна інформація.

Так, частиною першою статті 7 Закону передбачено, що до конфіденційної інформації належить інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. При цьому не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Окрім цього відповідно до частини 5 статті 6 Закону не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Закон передбачає, що така інформація може бути віднесена до конфіденційної, але лише при дотриманні вимог щодо застосування трискладового тесту, передбаченого частиною другою статті 6 Закону.

Так, вказаним положенням Закону передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог (трискладовий тест):

1.виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2. розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3.шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

З огляду на вищевказане відмова у наданні інформації є обґрунтованою, у разі якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону.

При цьому, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов'язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст «трискладового тесту».

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв'язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини другої статті 6 Закону);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини другої статті 6 Закону).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав «трискладового тесту» означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Директором Центру ОСОБА_1Є у листі від 10.02.2017 № 25 не обґрунтовано наявність шкоди зазначеним вище інтересам, не вказано, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам та чи переважає вона суспільний інтерес до відповідної інформації.

Таким чином, надання доступу до документів про отримання бюджетних коштів, зокрема премій та допомог, прізвищ, імен, по-батькові фізичних осіб, які отримали бюджетні кошти, є обов'язковим і здійснюється відповідно до Закону.

Відтак, вилучення з копій наказів, наданих потерпілому, прізвищ, імен, по батькові працівників якім виплачено премії та матеріальні допомоги, суперечить вимогам частини п'ятої статті 6 Закону, та є неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме неправомірна відмова в наданні інформації.

Вказані матеріали адміністративної справи надійшли до Корольовського районного суду м.Житомира 10.05.2017 р.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні визнав, прохав суд закрити провадження у даній справу у звязку із спливом 3-х місячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення від 04.05.2017 року вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинено 10.02.2017 року.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього кодексу.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне справу за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 38, 247 п. 7 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрити, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором, особою, стосовно якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Cуддя О. В. Скрипка

.