Справа № 219/7851/17
3/219/1878/2017

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнев О.А., розглянувши матеріали адміністративних справ про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Близнюки, Харківської області, громадянина України, військова частина польова пошта НОМЕР_1 , старший водій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20, ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
19 липня 2017року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 18 липня 2017 року військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , виконуючи завдання за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції в районі Донецької та Луганської областей, на якого було покладено спеціальні обов`язки по перевезенню та охороні боєприпасів під час руху на військовому автомобілі КАМАЗ 5320, військовий номер НОМЕР_2 , нехтуючи якими, всупереч встановленого порядку поводження зі зброєю, закріпленого наказом Міністерства оборони України від 29 червня 2005 року №359, і знаходячись у населеному пункті Ступки, Бахмутського району, Донецької області, під час особливого періоду близько 05 годині самовільно залишив військовий автомобіль Камаз 5320, військовий номер НОМЕР_2 (водієм якого він був призначений), в кузові якого знаходились ввірене йому майно Збройних Сил України, а саме боєприпаси та інші речовини і предмети, що становлять підвищену небезпеку для оточення, чим також порушив наказ від 17 червня 2016 року №318ог першого заступника керівника антитерористичного центру при службі безпеки України, який забороняє залишати автомобіль у громадському та інших місцях без нагляду. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-19 КУпАП.

19 липня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 18 липня 2017 року військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , виконуючи завдання за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції в районі Донецької та Луганської областей, на якого було покладено спеціальні обов`язки по перевезенню та охороні боєприпасів під час руху на військовому автомобілі КАМАЗ 5320, військовий номер НОМЕР_2 , нехтуючи якими, всупереч встановленого порядку поводження зі зброєю, закріпленого наказом Міністерства оборони України від 29 червня 2005 року №359, і знаходячись у населеному пункті Ступки, Бахмутського району, Донецької області, під час особливого періоду близько 05 годині самовільно залишив військовий автомобіль Камаз 5320, військовий номер НОМЕР_2 (водієм якого він був призначений), в кузові якого знаходились ввірене йому майно Збройних Сил України, а саме боєприпаси та інші речовини і предмети, що становлять підвищену небезпеку для оточення, чим також порушив наказ від 17 червня 2016 року №318ог першого заступника керівника антитерористичного центру при службі безпеки України, який забороняє залишати автомобіль у громадському та інших місцях без нагляду. Після чого солдат ОСОБА_1 будучи військовою службовою особою, в порушення встановленого порядку виконання завдань за призначенням, знаходячись у населеному пункті Ступки, Бахмутського району, Донецької області, проводив час на власний розсуд, вживаючи при цьому алкогольні напої разом з військовослужбовцем ОСОБА_2 , порушуючи при цьому військову дисципліну, статутний порядок, що призвело до негативних наслідків,у вигляді залишення військової техніки з боєприпасами та іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення без нагляду та можливих більш тяжких наслідків для життя і здоров`я цивільного населення. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

18 липня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 18 липня 2017 року військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , близько 14 години знаходячись біля військового об`єкту розташованого у населеному пункті Ступки Бахмутського району Донецької області на відстані близько 500 м від вул. Зарічна виконував обов`язки військової служби перебуваючи при цьому в алкогольному сп`янінні в умовах особливого періоду. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні з викладеним у усіх трьох протоколах погодився повністю, також зазначив суду, що дійсно мало таке місце, належні для себе висновки він зробив, просить суворо його не карати.

Частиною 5 статті 15 КУпАП передбачено, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Особливий період вказаний у пункті 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, і настає: - з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), яке може міститися тільки в Указі Президента України чи Законі;

- доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації (у секретній формі), про що суду даних не надано і суд в зв`язку з секретністю таких дій не має можливості про це дізнатися, так як не має допуску до державної таємниці, а зобов`язаний діяти на принципі гласності здійснення правосуддя;

- воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, якого не має, оскільки він спеціально проголошується;

- охоплює час мобілізації;

- воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Таке ж саме поняття особливого періоду вказано і в статті 1 Закону України «Про оборону України».

Указом Президента України від 25 березня 2016 року №115/2016 з березня по квітень 2016 року призначено провести звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації призваних відповідно до Указу Президенту України від 21 липня 2014 року №607 «Про часткову мобілізацію» і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року №328 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 «Про часткову мобілізацію»; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію». Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних зі звільненням у запас військовослужбовців, зазначених у статті 1 цього Указу, у тому числі з їх перевезенням до місця проживання (перебування). Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування.

Тобто необхідність в мобілізації скасована і не поновлена новим законодавчим актом.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори України", ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, обставини справи, оцінивши у сукупності усі доводи, письмові докази, які є в матеріалах справи, окрім усіх інших письмових доказів і довідку №602 від 18 липня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 18 липня 2017 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, і тому на підставі вищевикладеного, дотримуючись у тому числі і вимог статті 62 Конституції України, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-15, ч.1 ст. 172-19, ч.1 ст. 172-20 КУпАП доводиться, і тому слід перекваліфікувати його дії з частини 2 статті 172-15 КУпАП на частину 1 статті 172-15 КУпАП, з ч.2 ст. 172-19 КУпАП на ч.1 ст. 172-19 КУпАП, з ч. 3 ст. 172-20 КУпАП на ч.1 ст. 172-20 КУпАП, оскільки у усіх цих адміністративних правопорушень не має кваліфікуючої ознаки як «в умовах особливого періоду».

Вирішуючи питання про вид і міру адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , враховую обставини справи, особу винного, характер вчинених правопорушень, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, і вважає, що до нього слід застосувати стягнення, з урахуванням статті 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 40-1 КупАП та ст. 4 ч. 2 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст. 33, ч. 2 ст. 36, ст.40-1, ч.1 ст. 172-20, ч. 1 ст. 172-15, ч.1 ст. 172-19, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-20, ч. 1 ст. 172-15, ч. 1 ст. 172-19 КУпАП, та підвергнути адміністративному стягненню у вигляді:

за ч.1 ст. 172-20 КУпАП - ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
за ч.1 ст. 172-15 КУпАП - ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
за ч.1 ст. 172-19 КУпАП - ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно визначити стягнення в межах санкції статті за найбільш серйозне правопорушення та призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) покарання у вигляді штрафу у розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати у розмірі 320 (триста двадцять) грн.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. А.Брежнев