Номер провадження: 33/785/1086/17
Номер справи місцевого суду: 494/495/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 07.06.2017 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., та стягнуто судовий збір у сумі 320 грн. 00 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26.05.2017 року, о 11:00 год., знаходився біля торгівельного центру «Тріумф», розташованого по вул. Грушевського в м. Березівка Одеської області, де здійснював перевезення громадян, тобто здійснював підприємницьку діяльність без відповідних документів на автомобілі НОМЕР_1, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді районного суду та провадження по справі закрити. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність доказів, які підтверджують наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Розгляд справи проведено без участі ОСОБА_3, який в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність обєктивних і субєктивних ознак, тобто обєкта, обєктивної сторони, субєкта та субєктивної сторони.

Однак, суддя районного суду в порушення вищевказаних норм дійшов хибного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Так, ч.1 ст.164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як субєкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Субєктом відповідальності в даному випадку є субєкт господарювання.

Відповідно до ч.2 ГК України субєктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст.3 ГК України розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст.14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Натомість, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП серії АА №757708 від 26.05.2017 року, ОСОБА_3 є водієм транспортного засобу «ВАЗ-2107» д/н НОМЕР_2, який здійснював перевезення пасажирів. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем матеріалах справи не містять.

Більше того, до загальних ознак господарської діяльність закон відносить в тому числі систематичність, однак в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП складеного відносно ОСОБА_3, не встановлено даної систематичності та докази на підтвердження цього факту матеріалах справи не містять.

Згідно пояснень ОСОБА_3, наведених в його апеляційній скарзі, він заперечував факт зайняття незаконної підприємницької діяльності. Мотивуючи обставини визнання своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, апелянт послався на те, що був змушений визнати свою вину під тиском працівників поліції, які погрожували забрати його автомобіль на штрафний майданчик.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4 - заступника міського голови м. Березівка Одеської області, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, 26.05.2017 року, він, отримавши анонімний дзвінок по телефону про незаконну підприємницьку діяльність ОСОБА_3 (приватне перевезення пасажирів без державної реєстрації), повідомив про це за телефоном «102» чергову частину Березівського РВ ГУНП в Одеській області (а.с. 6).

Тобто, свідок ОСОБА_4 не є фактично свідком вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, а данні щодо нібито існуючого факту правопорушення йому стали відомі з невстановлених джерел, зокрема з анонімного телефонного дзвінку.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є передчасним та таким, що зроблено без дослідження всіх обставин справи, оскільки останній не є субєктом господарювання, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення серії АА №757708 від 26.05.2017 року, складений відносно ОСОБА_3, а також пояснення ОСОБА_3 надані працівникам поліції від яких він в подальшому відмовився та стверджував, що вони були дані під психологічним тиском працівників правоохоронного органу, з погрозою вилучення автомобіля, не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_3, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

В свою чергу, що стосується протоколу про адміністративне правопорушення, то з його змісту неможливо встановити обєктивну сторону правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015р. №222, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи субєктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Разом з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яких саме дозвільних документів не було у ОСОБА_3, а міститься лише посилання на те, що в нього не було дозвільних документів на автомобіль, що спростовується самим протоколом в якому зазначені відомості про реєстрацію транспортного засобу.

Оскільки норма ч.1 ст.164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути вказано назву документа та посилання на спеціальний закон - спеціальну норму статті закону, якщо одержання цього документа ним передбачено.

В описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не зазначено, яка саме спеціальна норма була порушена останнім, не викладено фактичних обставин правопорушення, не вказано яким чином правопорушник здійснював господарську діяльність, на якому маршруті надавав послуги по перевезенню пасажирів, кому надавав такі послуги, чи існувала регулярність надання таких послуг.

Однак таких даних в протоколі не зазначено, що фактично позбавило ОСОБА_3 можливості захищатися в районному суді від інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Отже, при розгляді справи суддею районного суду були залишенні поза увагою обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, тому постанова суду підлягає скасуванню.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних про те, що ОСОБА_3 здійснював самостійну, ініціативну, систематичну діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів, а тому суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_3 є субєктом господарювання та може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, яка регулює суспільні відносини саме у сфері господарської діяльності.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 не є субєктом відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 07.06.2017 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови невідкладно надіслати ОСОБА_3

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2