Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 337/4305/16-п Суддя в 1-й інстанції Бредун Д.С.
Провадж. №33/778/61/17 Суддя в 2-й інстанції Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, його захисника адвоката Рекункової А.В., справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, працюючого інженером ВАТ «Запоріжжяобленерго», одруженого, маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 визнано винуватим в тому, що він 6 листопада 2016 року, приблизно о 13:55 год., на 5 км а/д Запоріжжя-Біленьке керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, тремтіння пальців рук), проте від огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому закону порядку: на місці за допомогою алкотестеру «Драгер» або медичного огляду у медичному закладі - відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що постанова суду прийнята без врахування фактичних обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з їх перекручуванням.

Так, свідок ОСОБА_3 в суді першого разу вказав не на нього, а на іншого громадянина, який знаходився в залі судового засідання як вільний слухач. Зазначений свідок не вказав точне місце зупинки транспортного засобу, його підпис у паспорті відрізняється від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення тощо. Апелянт наполягає на тому, що свідка ОСОБА_3 не було на місці зупинки транспортного засобу. Таким чином, апелянт вказує на порушення поліцейським п.п. 4, 6 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, та ст. 266 КУпАП.

Крім того вказує, що він сприймав проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестеру, як платну послугу, у зв'язку з чим відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Просить апеляційний суд повторно допитати свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та допитати ОСОБА_6, на якого вказав ОСОБА_3, скасувати постанову суду та винести нову, якою провадження у відношенні нього закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №316182 від 6 листопада 2016 року (а.с. 3); викладеними ОСОБА_1 в протоколі поясненнями, відповідного до яких останній підтвердив факт вживання напередодні спиртного та відмовився від огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які підтвердили відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння як на місці, так і в медичному закладі (а.с. 4).

В судовому засіданні суду першої інстанції свідки - працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 за порушення п. 9.8 ПДР України. В подальшому у них виникла підозра, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп'яніння. На пропозицію пройти огляд у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відповів відмовою, що зафіксовано на відеозапису.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції підтвердили суду свої письмові пояснення щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Посилання апелянта на можливе порушення поліцейським п.п. 4, 6 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.211.2015р. № 1395 та ст. 266 КУпАП через відсутність свідка ОСОБА_11 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення на правильність висновків суду не впливає, оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, відомості, зазначені в протоколі, завірені підписами двох понятих, тим більше, апелянт сам не заперечує факт відмови від огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою технічного засобу та огляду у медичному закладі.

У зв'язку із зазначеним апеляційний суд відмовляє в задоволенні клопотання апелянта про допит ОСОБА_6, та повторний допит свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Посилання апелянта на те, що він відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу через те, що вважав цю послугу платною, а також відмовився від огляду в медичному закладі через наявність пасажирів, які перебували в його автомобілі, не слушними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частина 1 ст. 130 КУпАП встановлює відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку утворює окремий закінчений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це вірно і зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Законом не передбачені виключення з обов'язку водія щодо проходження огляду на стан сп'яніння, об'єктивних причин, які б перешкоджали ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп'яніння не встановлено, у зв'язку з чим зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Суд першої інстанції дав належну оцінку висновку ЗОКНД, визнавши його неналежним доказом, оскільки огляд ОСОБА_1 в порушення вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 р., проведений після спливу 2 годин з моменту виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп'яніння.

Що стосується окремо доводів апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції не з першого разу впізнав ОСОБА_7, як особу, яка в його присутності відмовилась від проходження медичного огляду, то ці доводи також слушними не є, оскільки вказаний свідок згідно його показань, викладених в постанові суду, підтвердив факт прийняття його участі під час складання протоколу, підтвердив, що своїм підписом завірив відомості, зазначені в протоколі. Крім того ця особа була викликана до суду для допиту в якості свідка, а не для впізнання, проведення якого має певні процесуальні відмінності та особливості на відміну від давання показань.

Доводи апеляційної скарги про те, що понятого ОСОБА_3 ніхто не бачив на місці складання протоколу є безпідставним, оскільки його присутність достовірно підтверджують не лише його підписи в протоколі та письмовому поясненні, автентичність яких він не спростовував в суді, а і зміст викладених в постанові суду показань працівників поліції, які свідчать про те, що під час складання протоколу були присутні два понятих, кожного з яких зупиняли окремо.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та наклав на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області В.Я. Рассуждай