Категорія: ст. 130 ч. 1, 124, 122-4 КУпАП Суддя 1-ої інстанції Дзюба М.В.
Суддя доповідач Куракова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, за участю ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, мешкаючий за адресою: с. Мелекіне, Мангушський район, пров. Рибацький, 2а,-

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, 16 квітня 2017 року, о 22 год. 50 хвил., ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Mercedes Benz" з державним реєстраційним номером АН 8873 ІТ, рухаючись по вул. Лавицького в Приморському районі м. Маріуполя, поблизу будинку № 23, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, при початку руху заднім ходом не переконався у безпеці для інших учасників дорожнього руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом "Daewoo" з державним реєстраційним номером АН 5363 ІЕ, який рухався позаду нього, чим порушив п.2.9а, 10.9 Правил дорожнього руху. Після цього ОСОБА_2 в порушення вимог п.2.10а Правил дорожнього руху України залишив місце події. Огляд для визначення стану спяніння проводився за допомогою "Alcotest Drager", за результатом якого встановлено 1,74 проміле.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судове рішення є неправомірним та винесене без належного з'ясування судом усіх фактичних обставин справи та дослідження доказів. При цьому, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні ряду клопотань представника ОСОБА_3 про проведення експертиз, задля встановлення факту хто саме з учасників ДТП допустив зіткнення. Правопорушник зазначає, що інспектор Самарський Д.О., який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, не зупиняв транспортний засіб, яким він керував, і особисто побачив його лише о 01 годині 01 хвилин при складанні протоколу, і припустив, що останній міг в цей час перебувати в стані алкогольного сп'яніння та бути причетним до вчинення ДТП, проте дане припущення нічим не підтверджується. Внаслідок чого матеріали справи не містять жодного доказу керування транспортним засобом саме ОСОБА_2І, оскільки він не керував автомобілем. Звертає увагу ОСОБА_2 і на те, що будь-яких належних і допустимих доказів про вчинення ДТП саме ним, перебуваючи за кермом автомобіля "Mercedes Benz" матеріали справи не містять, окрім складеного протоколу БР № 117418. Враховуючи, що він не керував автомобілем тому і не має у його діях інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки обовязковою умовою для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП є встановлення факту керування транспортним засобом, якого встановлено не було. Крім того, правопорушник зазначає, що у протоколі серії БР № 116067 маються виправлення, а саме назви транспортних засобів та державний номер, що на думку останнього є недопустимим, та суперечить вимогам п. 7 Інструкції оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11. 2015 р. за № 1376. З урахування вищевикладеного, на думку ОСОБА_2 в своїй постанові суд першої інстанції необґрунтовано та не маючи для цього достатньо законних підстав, дійшов висновків про наявність його вини в порушенні ПДР на основі недопустимих та неналежних доказів по справі, оскільки підійшов формально, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним у матеріалах справи обставинам та доказам. Просить постанову суду скасувати.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2, його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, які в повному обсязі підтримали доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду - змінити за таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Судовий розгляд даної адміністративної справи судом першої інстанції відбувся з додержанням вказаних норм законодавства всебічно, повно і об'єктивно.

Факт адміністративних правопорушень та винність ОСОБА_2 в їх вчиненні підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, такими як показання свідків та інші. Всім доказам суд в постанові дав належну оцінку, правильно проаналізував та прийшов до правильного, обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а також про доведеність його вини у вчинені вказаних правопорушень, з яким погоджується апеляційний суд.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву та спростовують доводи апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що і було зроблено судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Разом з тим, при призначенні особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, суд першої інстанції допустив порушення вимог закону та призначив ОСОБА_2 найсуворіший вид адміністративного стягнення, не мотивувша при цьому такого рішення.

В порушення положень ст. 33 КУпАП суд не врахував, що ОСОБА_2 раніше до адміністративної відповідальності не притягався, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, в даній справі не встановлені.

З урахуванням наведеного, вважаю необхідним постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення змінити, накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. .

Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року відносно ОСОБА_2 - змінити.

Призначити ОСОБА_2 за ст. 130 ч. 1, ст.ст. 124, 122-4 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 (десять тисяч двісті) грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Врешті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова