АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/713/17 Головуючий у І-й інстанції Нощенко І.С.
Справа № 205/1846/17-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ТОВ «Фортшрітт» адвоката ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, що мешкає за адресою: м. Дніпро: вул. Передова, 737/66,

провадження за ст. 124 КУпАП закрито, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 29 грудня 2016 року о 23 годині 20 хвилин в м. Дніпро на перехресті вул. Павлова та вул. Набережної Заводської водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїхала з другорядної дороги - вул. Павлова, на головну дорогу - вул. Набережну Заводську, де відбулося зіткнення автомобіля під її керуванням з автомобілем «Мерседес», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався по вул. Набережній Заводській зліва направо відносно напрямку руху автомобіля "Мазда".

Постановою суду було встановлено відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зважаючи на те, що згідно висновку експертного дослідження від 16.03.2017 р. у її діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які могли б знаходитись у причинному зв'язку з подією ДТП, не вбачається.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнити її від адміністративного стягнення через закінчення строків притягнення до відповідальності, провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт зазначає, що дану справу було розглянуто без участі представника потерпілого та в судове засідання він взагалі не викликався. Потерпілому про прийняте рішення стало відомо лише 06.07.2017 року зі слів працівника підприємства ОСОБА_3, про що свідчить відсутність у матеріалах справи сповіщення потерпілого про її розгляд або направлення на його адресу копію вказаної постанови.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд першої інстанції фактично вдався до спрощеного підходу до судового розгляду справи та ігнорування прав потерпілих, а обмежився лише вивченням матеріалів справи та прийняв рішення без виклику сторін. Вказує, що оскаржуване рішення базується на сумнівних висновках експертизи та не узгоджується з усіма іншими доказами, наявними в матеріалах справи, а тому вважає його необ'єктивним та прийнятим з суттєвими процесуальними порушеннями.

На думку апелянта, суд, приймаючи рішення, в порушення вимог чинного законодавства не надав оцінку жодному з доказів, а дійшов до висновку (про що зазначив у постанові), спираючись на експертне дослідження, яке надане самостійно правопорушницею, що позбавило потерпілого можливості задати експерту свої питання, прийняти участь у формуванні дійсно об'єктивних вихідних даних. Експерт під час проведення дослідження не попереджався про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок, чим і скористався, надавши висновок про відсутність порушень ПДР України в діях водія, який виїхав на перехрестя з другорядної дороги.

Цей факт залишився поза увагою суду та йому не дана відповідна оцінка, а також не прийняті до уваги і інші наявні в матеріалах провадження докази.

Вказує, що причиною даної ДТП стало порушення вимог Правил дорожнього руху України саме з боку водія ОСОБА_2, а тому в її діях безперечно вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2, зазначає, що дана апеляційна скарга подана в порушення строку на апеляційне оскарження постанови суду, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, крім того в самій заяві про поновлення строку зазначено постанову від 30.03.2017 року а в даному випадку постанова від 29.03.2017 року, а також вказує, що за наведених у заяві обставин належить відмовити апелянту у поновленні строку апеляційного оскарження.

Зазначає, що відносно водія ОСОБА_3 також був складений протокол серії АП2 № 424761, і 30 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, розглянувши його, постановив ОСОБА_3 визнати винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративну справу відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП провадженням закрити відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Зазначена постанова набрала законної сили і є такою, що діє, втім апелянт приховує цей факт. Обставини, встановлені у зазначеній постанові, мають преюдиціальне значення для даного розгляду справи.

Крім того вказує, що ОСОБА_2 не брала участь в огляді місця ДТП, так як отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована. Адвокат ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, даючи оцінку висновку експертного дослідження, ввів суд в оману щодо його неправдивості, аргументуючи свою позицію тим, що експертом на дослідження були прийняті дані, які відсутні в матеріалах справи та не відповідають дійсності, а проведена експертиза є повною та проведеною з урахуванням детальних обставин, наданих ОСОБА_2

Вказує, що висновок експерта ОСОБА_5 наявний в матеріалах провадження, є замовним документом, який складено на підставі недостовірних та сфальсифікованих вихідних даних.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, на її задоволені наполягав. ОСОБА_2 та захисник, що представляв її інтереси, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність і законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи останнього про те, що представник потерпілого до суду не викликався, а копія постанови була отримана за межами вказаного строку, не спростовуються матеріалами справи, а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не зясував фактичні обставини справи, що потягло їх невірну оцінку, яка не ґрунтується на досліджених доказах.

Так, відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, під наданням дороги належить розуміти вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 виїхала на перехрестя вул. Павлова та вул. Набережної Заводської у м. Дніпро з другорядної дороги, при цьому видимість транспортних засобів, що рухалися по головній дорозі, не була для неї будь-яким чином обмежена. Також враховується, що згідно схеми ДТП дорога, на яку вона виїжджала, має по три смуги для руху у кожному напрямку та загальну ширину близько 30 метрів, а рух транспортних засобів по ній о 23:30 годин, коли відбулася пригода, не міг бути інтенсивним. Крім того приймається до уваги, що у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначила, що перед настанням дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Мерседес» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався по вул. Набережній Заводській по смузі руху, яку мав перетнути автомобіль під її керуванням, вона не бачила.

Аналізуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при вказаній пригоді можливість запобігання зіткненню автомобілів визначалася односторонніми діями водія ОСОБА_2 в частині виконання нею вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху та виявлення достатньої обачності при виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги, а отже у її діях вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебуває у причинному зв'язку з настанням події ДТП.

З посиланням суду першої інстанції на висновокекспертного дослідження від 16.03.2017 р. № 7/10.1-3 як на достатній доказ невинуватості ОСОБА_2 не можна погодитись. Так, при його складанні експерт прийшов до висновку про відсутність у діях останньої порушень Правил дорожнього руху, що перебували б у причинному зв'язку з подією ДТП, оскільки, на його думку, виходячи з проведених розрахунків, при незмінному напрямку руху автомобіля "Мерседес" зіткнення автомобілів не відбулося б зважаючи на те, що автомобіль "Мазда" встиг би перетнути смугу його руху.

Разом з тим, при вирішенні цього питання експерт змоделював цілком конкретну ситуацію, врахувавши низку вихідних даних, в тому числі щодо швидкості руху обох автомобілів, кута, під яким автомобіль "Мазда" перетинав перехрестя, відстані між автомобілем "Мерседес" та місцем наступного зіткнення автомобілів у момент початку маневру автомобілем "Мазда", які оспорюються представником потерпілого та не можуть вважатися об'єктивно підтвердженими матеріалами справи. Таким чином, вказаний експертний висновок викликає грунтовні сумніви та не може бути підставою для визнання ОСОБА_2 невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням вищенаведеного не можна погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, у звязку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою ОСОБА_2 належить визнати винною у скоєнні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - за збігом строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Строк апеляційного оскарження - поновити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - за збігом строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Мазниця