Суддя 1-ої інстанції: Кузнецов Д.В.
Суддя доповідач: Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Куракова В.В., за участю прокурора Циря О.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 липня 2017 року, якою

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Бердянське Першотравневого району Донецької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зараховано суддею до штату Першотравневого районного суду Донецької області з 03.08.1998 року згідно наказу начальника управління юстиції в Донецькій області № 163 і відповідно до п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», він є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Відповідно до ст.ст. 54, 55, 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з часу призначення суддею, на ОСОБА_2 поширюються вимоги про обмеження, пов'язані з набуттям статусу судді, зобов'язання дотримуватися правил подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статут суддів» (в редакції закону від 07.07.2010 року № 2453-VI) та п. 7 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1402-VIII) суддя зобов'язаний подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Крім цього, пунктом 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10.06.2016 р. «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 р. за № 958/29088 та із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016 р., яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 р. за № 1153/29283 і набрало чинності з 23.08.2016 р., Національне агентство з питань запобігання корупції (за текстом - НАЗК) встановлено, що декларація (повідомлення) подається згідно із Законом шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У зв'язку з поданням заяви про відставку і відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України Верховна Рада України звільнила з посади судді Першотравневого районного суду Донецької області Трегубенка С.В. згідно Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 р. № 1600-УІІІ «Про звільнення суддів», яка набрала чинності у день прийняття.

На підставі постанови та наказу від 03.10.2016 року № 2-к «Про відрахування зі штату Першотравневого районного суду Донецької області ОСОБА_2», відповідно до Постанови та ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_2 звільнено з посади судді та відраховано зі штату Першотравневого районного суду Донецької області 03.10.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку, з чим він ознайомився 03.10.2016 року.

Встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, щорічна декларація особи, яка припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування була подана ОСОБА_2 за 2016 рік лише 21.04.2017 о 10 год. 34 хв., якій присвоєно унікальний ідентифікатор «356fb601-е6b7-43bf-b6с0-8а991886е8с8». Відповідно до листа НАЗК від 02.03.2017 р. № 93-05/48886/17 дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання суб'єктами декларування документів до реєстру.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно п.п. 3 п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 11.08.2016 р. «Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» декларація суб'єкта декларування, який припинив діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» в разі припинення здійснення діяльності термін подання декларації не визначено. Вказує, що 10.03.2017 р. його було прооперовано і йому потрібен був час для реабілітації. Просить скасувати постанову районного суду і закрити справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вважаю, що скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати за таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Між тим, судом при розгляді справи ці вимоги закону не було виконано, свій висновок, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд зробив лише з даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, фактично не перевіривши їх, а тому висновки суду в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

У випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Крім того, беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, слід зазначити, що судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, тощо.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши всі докази у їх сукупності, прихожу до висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у вчиненні якого визнано винуватим ОСОБА_2

За таких обставин, постанову районного суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 липня 2017 року задовольнити.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 липня 2017 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: