Справа № 324/2175/16-п
Провадження № 3/324/5/2017
П О С Т А Н О В А

20 січня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.,

при секретарі Пилипенко Я.М.,

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи матеріали, що надійшли з ВДАІ по обслуговуванню Пологівського району ГУ НП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює керуючим ПП СП «Пологи-Агро», мешкає і зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2,

у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №316188, складеного 18 листопада 2016 року о 21 год. 36 хв. поліцейським роти ДПС ГУ НП в Запорізькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_2, водій ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП тим, що він 18 листопада 2016 року о 20 годині 40 хвилин у м.Пологи Запорізької області по вул.Магістральна (ОСОБА_3) - пров.Сєдова керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння очей. «Від проходження огляду за допомогою технічного засобу ALCOTEST 6810 «Drager» та медичного огляду в медичному закладі ухилився в присутності двох свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України».

У судовому засіданні ОСОБА_1, не визнаючи порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України і, як наслідок, провини у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, суду пояснив, що 18 листопада 2016 року він керував автомобілем НОМЕР_2, в салоні його автомобіля були його приятелі, чоловік і дружина, які попросили після святкування якоїсь події підвезти їх додому. Його приятелі до того, як сісти до нього в автомобіль, вживали спиртні напої, він спиртних напоїв не вживав, тому був тверезим. Він рухався містом Пологи, звернув на провулок Сєдова, коли побачив, що за його автомобілем їде легковий автомобіль. Він побачив, що це екіпаж ДПС. Його зупинили, він запитав, яка причина зупинки. Йому повідомили, що у нього не проглядається задній номерний знак. Він не погодився, вийшов з автомобіля, подивився, звернув увагу працівників ДПС, що номер проглядається, а тому у них не було підстав його зупиняти. Коли він вийшов з автомобіля, вже підїхав другий екіпаж роти ДПС. Всього було чотири працівника роти ДПС у форменому одязі. Ніхто з працівників поліції йому не представляв осіб, які б виступали свідками, цивільних осіб серед чотирьох чоловіків не було, всі були працівниками поліції. Його товариш спробував вийти з автомобіля, але він йому не дав цього зробити. Можливо, у звязку з тим, що його товариш був випивший, працівники ДПС вирішили, що він теж перебуває в стані алкогольного спяніння, і тому йому відразу запропонували пройти медобстеження в медичній установі. Він відмовився, бо він не вживав спиртного до того, як сісти за кермо автомобіля. Продути алкотест на місці йому ніхто не пропонував, тим більше, в присутності двох цивільних свідків, яких взагалі не було на місці зупинки його транспортного засобу. Оскільки це було порушенням його конституційного права, він відмовився їхати до медичного закладу, бо він був і є впевненим у своїй правоті, бо з його боку відмови від продуття алкотесту на місці зупинки не було, бо йому ніхто цього не пропонував. Коли він відходив від свого автомобіля метрів на 8-10, щоб зателефонувати, один із працівників роти ДПС його штовхнув у груди і наказав пройти на місце. У звязку з цим він сів до свого автомобіля і більше з нього не виходив. Він показав своє водійське посвідчення працівникам ДПС, не випускаючи його з рук. Якщо працівники поліції були так впевнені в тому, що він був з явними ознаками алкогольного спяніння, то чому ж вони не відсторонили його від керування транспортним засобом в такому разі. Це могли б зробити свідки. А не було зроблено цього тому, що ніяких свідків взагалі не було на місці зупинки, а писали вони свої пояснення і ставили свої підписи на протоколі вже тоді, коли і протокол був складений, і їм сказали, що і як писати. Він вважав, що протокол стосовно нього 18 листопада 2016 року складений був за те, що він перебував у стані алкогольного спяніння, а не за відмову від проходження медобстеження. Сам же протокол він прочитав, коли вперше явився на виклик до суду, бо ніхто протокол 18 листопада 2016 року на місці зупинки не складав, а тим більше не зачитував йому. Не було йому вручено другий примірник протоколу, не отримував він його і поштою. Просив суд визнати його не винуватим у скоєнні адмінправопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі закрити.

У судовому засіданні посадова особа, яка склала відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП, старший сержант поліції ОСОБА_2, який був допитаний судом як свідок, пояснив суду, що 18 листопада 2016 року ввечері він разом зі своїм колегою і автодружинником ОСОБА_4 патрулювали на службовому автомобілі Пологівський район. Під час патрулювання вул.К.Маркса у м.Пологи їх екіпаж помітив, як червоний автомобіль «Нива» звертає у провул.Сєдова, при цьому задній номерний знак на «Ниві» не проглядався в порушення Правил дорожнього руху України. У звязку з цим їх екіпаж зупинив автомобіль НОМЕР_2, яким, як потім було встановлено, керував ОСОБА_1 Оскільки в автомобілі ВАЗ були інші пасажири, він, ОСОБА_2, викликав ще один екіпаж, в якому було двоє атестованих працівників роти ДПС і автодружинник ОСОБА_5 Водію «Ниви» повідомили, чому його зупинили. Він вийшов з автомобіля, не погодився, що номер задній не проглядається, і тоді він, ОСОБА_2, звернув увагу на те, що водій ОСОБА_1 має явні ознаки алкогольного спяніння, а саме у нього різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння очей. У звязку з цим він запропонував ОСОБА_1 продути на місці зупинки алкотест, на що ОСОБА_1 відмовився мотивуючи тим, що при зупинці порушені були його права як громадянина і водія. Все це відбувалося в присутності працівників роти ДПС, а також свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які все відобразили в своїх письмових поясненнях. Все, що відбувалося, ОСОБА_4 фіксував на свій мобільний телефон. Нагрудні відеокамери у всіх членів екіпажів були відсутні, бо їх їм не видають. Наскільки йому відомо, адмінпротокол повинен бути спрямований до суду протягом 20 днів з дня його складання. Він особисто не спрямовує протокол до суду, не він формує справу. На місці зупинки ОСОБА_1 відмовився отримати примірник адмінпротоколу, у звязку з чим його другий примірник був надісланий ОСОБА_1 рекомендованою поштою на домашню адресу. Чому в матеріалах справи відсутні докази цьому, він не знає, тому що сам матеріал він не формує, в його обовязок не входить також надсилати другий примірник протоколу правопорушнику. Він не може сказати, чому до протоколу не доданий диск з фіксацією всього, що відбувалося. Особисто він перебуває у відпустці з 16 грудня 2016 року по теперішній час. Він не може пояснити суду, чому свідки не отримують судові виклики і не являються до суду.

З метою повного і всебічного розгляду справи судом неодноразово вживалися заходи щодо виклику в судове засідання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в присутності яких, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшов до суду 08 грудня 2016 року. ОСОБА_1 посадовою особою, яка склала протокол, був повідомлений про явку до суду на 08 грудня 2016 року з 9 до 17 години (а.с.3). У судове засідання 08 грудня 2016 року ОСОБА_1 не явився, у звязку з чим суд викликав його рекомендованою поштою на 19 грудня 2016 року. 12 грудня 2016 року ОСОБА_1, отримавши судовий виклик, явився до суду і заявив про невизнання ним своєї провини за ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку з чим суд здійснив виклик у судове засідання на 19 грудня 2016 року крім правопорушника старшого сержанта поліції ОСОБА_2 і свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, рекомендовані поштові відправлення на яких до суду повернулися без вручення адресатам з позначками «за зазначеною адресою нема довіреної особи» (ОСОБА_2М.), «за закінченням терміну зберігання» (ОСОБА_4 і ОСОБА_5В.), а.с.11-13. У звязку з зазначеним суд відклав розгляд справи на 20 січня 2017 року з повторним викликом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання.

Дані про отримання судового виклику на 20 січня 2017 року ОСОБА_2 повернулися до суду (а.с.16), рекомендоване поштове відправлення на ОСОБА_5 до суду повернулося без вручення адресату з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.17), поштове відправлення на імя ОСОБА_4 до суду не повернулося взагалі. В письмових поясненнях ОСОБА_4 його контактний телефон не зазначений, на телефонні виклики ОСОБА_5 за телефоном, зазначеним у поясненнях, не відповідає.

Таким чином, не зважаючи на неодноразово вжиті судом заходи щодо здобуття доказів під час розгляду справи в суді безпосередньо шляхом допиту в якості свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, суд позбавлений такої можливості з-за зазначених вище підстав.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою, яка скалала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, вислухав пояснення ОСОБА_1, свідка ОСОБА_2, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №316188 від 18 листопада 2016 року і додані до нього матеріали, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження в справі у звязку з відсутністю в діях особи ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як випливає із змісту ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Встановлення вини особи правопорушника на припущеннях неможливе згідно вимог ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247,280 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, він складений з грубим порушенням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України,водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за№ 1413/27858. Вказаними нормативними документами передбачено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану сп'яніння. Пунктами 3, 4, 6 Постанови та пунктами 1, 2, 3, 6, 7 ч.1 Інструкції передбачено, що огляд проводиться поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених для застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

В разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції України огляд на стан сп'яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Викладаючи фабулу вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, посадова особа, яка склала протокол, зазначила, що ОСОБА_1 «від проходження огляду за допомогою технічного засобу ALCOTEST 6810 «Drager» та медичного огляду в медичному закладі ухилився в присутності двох свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України». Тобто, в порушення вимог ст.ст.254,256 КУпАП посадова особа, яка зазначила (дослівно), в чому полягає порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, і, як наслідок, вчинення ним адмінправопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, не зазначив, від якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 та з якою метою передбачалося проведення огляду, що, на думку суду, зважаючи на диспозицію ч.1 ст.130 КУпАП, є грубим порушенням вимог ст.ст.254,256 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, у матеріалах справи відсутня розписка ОСОБА_1 з даного приводу.

З аналізу пояснень свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на а.с.4,5 вбачається, що факт відмови ОСОБА_1 від отримання ним другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення свідками не підтверджений, згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_1 лише «відмовився під підписів і пояснень у протоколі».

Отже, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений працівником роти ДПС з грубим порушенням вимог ст.ст.255, 256,266 КУпАП, «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За результатами розгляду справи судом встановлено, що твердження органу, який склав протокол про те, що ОСОБА_1 18 листопада 2016 року о 20.40 год. у м.Пологи Запорізької області відмовився від проходження медичного обстеження на стан перебування в стані алкогольного спяніння, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а ґрунтувалося на припущеннях та недопустимих доказах, що відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України тлумачиться на користь особи.

До такого висновку суд дійшов, крім зазначеного вище, виходячи з того, що, по-перше, свідки, дані яких зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, і пояснення яких додані до протоколу про адміністративне правопорушення, на судові виклики за адресами, зазначеними в матеріалах справи, двічі до суду не явилися. По-друге, як пояснив старший сержант поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні, він перебуває у відпустці, і тому не мав можливості в судове засідання 20 січня 2017 року надати суду відеозапис з фіксацією події від 18 листопада 2016 року за участю водія ОСОБА_1, оскільки цей запис був зроблений ОСОБА_4 на мобільний телефон. На даний час він, ОСОБА_2, не має можливості надати цей доказ суду.

В такому разі суду не зрозуміло, на підставі якого нормативно-правового акту відеозапис подій, які покладені в основу протоколу про адміністративне правопорушення, і про який ведеться мова в протоколі про адміністративне правопорушення як доказ, долучений до протоколу як «відео в архіві» (а.с.3), зберігається не в матеріалах справи або хоча б «в архіві», а в особи, яка хоч і є свідком у справі?

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.38,130 ч.1,245,251-252,254,256,266,268,280,287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Конституцією України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАп на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, щодо якої винесено постанову, до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: