АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1807/2017 Постанова винесена суддею Рибаком М.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня

2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Крім того, стягнуто судовий збір.

Як встановив суд, ОСОБА_2 13 травня 2017 року о 22 год. 05 хв., в м. Києві по вул. М. Безручка, 27/3, керував автомобілем марки «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду, фактичним обставинам провадження, просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суддею не було всебічно, повно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, чим порушено вимоги ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, безпідставно не взято до уваги його пояснення, що у лютому 2017 року його дружина з двома неповнолітніми дітьми потрапила в аварію на території іншої країни, а тому такі ознаки як почервоніння очей могли бути внаслідок відсутності сну протягом декількох діб та перебування у стресовому стані.

При цьому, як зазначає апелянт, працівником поліції було зупинено його транспортний засіб в порушення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а після звинувачень в керуванні автомобілем в стані алкогольного сп'яніння не запропоновано проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, в той же час він не відмовлявся на проходження такого огляду в закладі охорони здоров'я, до того ж інспектором не було зазначено в протоколі про можливість проходження такого огляду в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення.

Крім того, стверджує, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли бути очевидцями його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки під час зупинки його транспортного засобу жодних свідків не було. В той же час, вказує, що працівники поліції не надали на його вимогу сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

За таких обставин вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), отже є недоведеним вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційні вимоги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази в провадженні, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 135228 від 13 травня 2017 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків; інші відомості, необхідні для вирішення справи, тобто всі необхідні відомості, які визначені законом.

При цьому протокол був підписаний двома свідками, містить прізвища та адреси їх проживання, а також він підписаний і ОСОБА_2, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, водночас будь-яких заперечень на дії патрульних поліцейських чи/або вимог щодо надання певних документів робочого засобу вимірювальної техніки, а також відсутність свідків події, він у протоколі не вказав, зазначивши лише в ньому власноручно - «згоден» (а.с. 1);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2. 13 травня 2017 року в м. Києві по вул. М. Безручка, 27/3 від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції в протоколі не вказали (а.с. 2).

Таким чином, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Що стосується доводів апелянта про незаконність зупинки його транспортного засобу, а відтак порушення працівниками поліції вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, то вони є надуманими, оскільки як слідує з пояснень самого ОСОБА_2, наданих безпосередньо в суді апеляційної інстанції, його автомобіль НОМЕР_2, було зупинено працівниками поліції 13 травня

2017 року о 22 год. 05 хв., бо в автомобілі не світилася одна із передніх фар, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Закону, поліцейському дозволяється зупинка транспортного засобу, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про недотримання поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції, оскільки вони спростовуються наданим з Управління поліції у м. Києві на вимогу суду відеозаписом з камери/відеореєстратора поліцейських, з якого вбачається, що зупинка водія та всі подальші дії поліцейських, пов'язані з необхідністю проведення огляду

ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, як і його відмова від проведення такого огляду на місці зупинки та у медичному закладі відбувалися з дотриманням положень

ст. 266 КУпАП та Інструкції, отже указаний доказ беззаперечно доводить винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та спростовує всі доводи апелянта про протилежне.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2., суддя Шевченківського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що апеляційним переглядом справи стосовно ОСОБА_2 не встановлено порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки судді місцевого суду в постанові від 29 червня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_2 законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування та закриття провадження в справі, про що йдеться в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П.Павленко