Справа №461/4772/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року суддя Галицького районного суду м. Львова Волоско І.Р. з участю представника Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ,-

Piscovici Vadim ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_2, не працюючого, проживаючого за адресою: Jud. SV Mun. Suceava, str. Jean Bart nr.20 bl.3 sc.A ap.54, персональний номер 168,

за ст. 471 Митного Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В :

Piscovici Vadim 17.06.2017 року о 20.45 год. прямуючи з України в ОСОБА_3, в якості водія автомобіля марки «Chrysler Grand Voyager» д.н.з. KR1X226, через митний пост „Грушів Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю - «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов'язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

В ході митного контролю, шляхом усного опитування, громадянин ОСОБА_2 Piscovici Vadim заявив про наявність в нього та пред'явив до митного контролю у службовому приміщенні (павільйоні) 10 000 євро та 9 500 доларів США. У своїх письмових поясненнях громадянин вказав, що переміщував дану валюту в особистих потребах. Також громадянин вказав, що не має при собі жодних дозвільних документів на переміщення валютних цінностей, а також документів щодо письмового декларування вказаних коштів митному органу при ввезенні в Україну.

Таким чином, Piscovici Vadim переміщував через митний кордон України по смузі спрощеного митного контролю «Зелений коридор» грошові кошти в сумі 9 500 доларів США, які є обмеженими до переміщення у відповідності до Постанови Правління Національного банку України від 27.05.08 року №148 «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України» зі змінами та доповненнями.

В судовому засіданні, представник Piscovici Vadim адвокат ОСОБА_4 пояснила, що Piscovici Vadim 17.06.2017 року прямуючи з України в ОСОБА_3, переміщував дану валюту в особистих потребах.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засіданні, вважаю, що в діях Piscovici Vadim наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 471 МК України.

Факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 17.06.2017 року; письмовими поясненнями Piscovici Vadim від 17.06.2017 року; описом предметів, вилучених у Piscovici Vadim від 17.06.2017 року; доповідною запискою головного державного інспектора ВМО №3 м/п «Грушів» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 від 17.06.2017 року та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між союбою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Згідно ст.462 МК України, яка регулює основні та додаткові адміністративні стягнення, попередження та штраф можуть застосовуватися тільки як основні адміністративні стягнення за порушення митних правил.

Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у п.3 ст.461 МК України, може застосовуватися як основне і як додаткове адміністративне стягнення.

За одне і те саме порушення митних правил може накладатися тільки основне або основне і додаткове адміністративне стягнення. Якщо статтею, якою встановлюється адміністративна відповідальність за порушення митних правил, передбачається основне і додаткове адміністративне стягнення, застосування лише додаткового адміністративного стягнення без основного не допускається, крім випадку, передбаченого ч.3 ст. 467 МК України.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, згідно з ст.9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно з Статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу власності і, відповідно, має бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке вичинив правопорушник полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Згідно зст.471 МК України, за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.

Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, Європейський Суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов'язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь-яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз і вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Таким чином, у відповідності з рішенням ЄСПЛ, слід визнати що застосування конфіскації в даному випадку відповідатиме загальним інтересам.

Далі слід з'ясувати чи буде, в разі застосування конфіскації, досягнута розумна співрозмірність між засобами, використаними судом для забезпечення загального інтересу, і захистом права особи на повагу власності або, іншими словами, чи не буде покладено на нього індивідуальний надмірний тягар.

Правопорушник свою вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся.

Правопорушення полягало в недекларуванні митному органу коштів у готівковій формі, які він вивозив.

Слід зауважити, що вивезення готівкової іноземної валюти з України не є незаконним, згідно з діючим законодавством України.

Крім того, сума, яка може бути законно вивезена, чи фізично переміщена через український митний кордон, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10000 євро), яка може бути вивезена без письмового декларування.

Більш того, правопорушник є фізичною особою - нерезидентом та має право вивозити з України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі, тобто без наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установ), включно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро.

Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про те, що зазначені грошові кошти отримані незаконним шляхом, або призначені для використання в незаконній діяльності, ніщо не дозволяє припустити, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків.

Грошові кошти, які перевозив правопорушник, вивезення даної суми з України допускається, за умови її декларування митному органу.

Таким чином єдине протиправне діяння, яке вчинив правопорушник полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Далі ЄСПЛ зазначив, що для визнання втручання держави співрозмірним воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів, ухилення від сплати податків), яке фактично встановлене не було.

Сума, яка за рішенням суду має бути конфіскована, є для правопорушника значною, і має бути повернута.

З іншого боку, шкода, яка могла бути заподіяна державі Україна, була незначна, оскільки правопорушник не ухилявся від сплати мита чи інших зборів і не заподіяв іншої майнової шкоди державі.

Якби грошові кошти, що перевозив правопорушник не були виявлені, українська влада лише не отримала б інформацію про те, що ці грошові кошти були вивезені з України. Таким чином конфіскація, в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою, оскільки державі не завдано ніяких збитків в результаті недекларування грошових коштів.

За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ, приходжу до висновку про те, що застосування конфіскації, в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є неспіврозмірним, оскільки покладає на правопорушника «індивідуальний надмірний тягар».

Враховуючи обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, малозначимість та невисоку суспільну небезпеку, особу затриманого, незначний рівень завданої шкоди, переміщення особистих коштів, а тому вважаю можливим призначити адміністративне стягнення у виді штрафу, без призначення при цьому додаткового покарання - конфіскації, яке вказане в санкції ст. 471 МК України.

Керуючись ст.ст. 22, 38, 248, 249, 251, 283-285 КУпАП, ст.ст. 459, 461, 462, 487, 527, 528 МК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Piscovici Vadim визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.471 МК України та накласти стягнення - 1700.00 грн. штрафу в дохід держави.

Вилучені, згідно протоколу про порушення митних правил №2605/20900/17 від 17.06.2017 року, а саме: 9 500 доларів США купюри номіналом по 100 доларів США з номерами: №№ LF79232378H, LF79232372H, LF79232375H, LH59415022B, LH59415021B, LH59415020В, LH59415019B, LH59415018B, LH59415017B, LH59415030B, LH59415029В, LH59415028B, LH59415027В, LH59415026B, LH59415025В, LB56712291G, LB90323846K, LL38832713D, LU8832714D, LL38832715D, LL38832716D, LH59421838B, LH59421837В, LH59421836В, LH59421835В, LH59421845В, LH59421846В, LH59421847В, LH59421839В, LH59421840В, LH59421841B, LH59421842B, LH59421843В, LH59421844В, LL38832733D, LL38832734D, LL38832735D, LL38832736D, LL38832737D, LL38832738D, LL38832739D, LL38832740D, LL38832741D, LL38832702D, LL38832750D, LL38832749D, LL38832748D, LL38832747D, / LL38832746D, LL38832745D, LL38832744D, LL38832743D, LL38832742D, LH59421809В, LH59421810B, LH59421811B, LH59421813B, LH59421812B, LH59421814В, LH59421816В, LH59421815B, LH59421819B, LH59421826В, LH59421825В, LH59421824В, LH59421823В, LH05530967C, LF79232371H, LF79232370H, LF29713794H, LB35867189C, LB35867190C, LB35867193C, LB35867195C, LB98029879K, LB95687669D, LB19031418M, LB19031417M, LC39144055A, LC39144043A, LC39144011A, LC37473628A, LC37478617A, LD83346286C, LD83346287C, LD83346288C, LD83346285C, LD83346291C, LD83346292C, LD83346289C, LG01246683C, LG01246684C, LG01246685C, LG82743888B, LA37256763A повернути Piscovici Vadim.

Стягнути з Piscovici Vadim на користь Державної судової адміністрації України 320,00 грн. судового збору.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області.

Суддя І.Р.Волоско.