Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/117/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області Ткаченко Л.Я., за участю прокурорів Панченко Л.І., Гуземи О.А., та особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, її захисника адвоката Пушкарьова Д.Є. розглянула апеляційну скаргу особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, приватного підприємця, депутата Олександрійської міської ради, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватою у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрито провадження у справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИЛА:

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_3 визнано винуватою у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За висновком суду першої інстанції, в діях ОСОБА_3 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, щодо вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, зокрема, особисто голосувала по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, відносно неї, прийняти нову постанову про закриття провадження у даній справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що суд не вказав, в чому саме вбачається реальний конфлікт інтересів її, як депутата Олександрійської міської ради та, як користувача вказаного нежитлового приміщення, по АДРЕСА_2 у м. Олександрія, якщо інших осіб, як фізичних, так і юридичних, які б виявили бажання отримати вказане приміщення у власність або у оплатне чи безоплатне користування немає і ніколи не було, а Олександрійська міська рада грошових коштів, необхідних на утримання даного приміщення в неаварійному стані немає. Більш того, як користувач даного приміщення на протязі більш ніж 15 останніх років, який за власні кошти привів приміщення у належний, неаварійний, стан, вона має право на першочерговий викуп.

Апелянт зазначає, що при розгляді даної справи суд вийшов за межі складу правопорушення, безпосередньо; вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення, що суперечить КУпАП. Так, згідно матеріалів даної справи по питанню приватизації об'єкту по АДРЕСА_2 у м. Олександрія мало місце три голосування, а саме: перше - за основу, друге - з питань аукціону. Якщо детально вивчити складений відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, у розділі «суть адміністративного порушення» мова йде виключно про голосування за рішення по об'єкту в цілому, а про інші два голосування (за основу та щодо аукціону) мова не йде. Тобто згідно протоколу про адміністративне правопорушення склад правопорушення в її діях під час першого та другого голосувань не вбачається, а відтак за ці голосування її притягувати до адміністративної відповідальності неможливо. Водночас, суд першої інстанції вийшов за межі складу та події правопорушення, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та визнав її винною в участі в голосуванні з питання включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації -(відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 загалом, тобто в усіх трьох голосуваннях.

Крім того, апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї складався без її присутності, без її участі та її відома. Готовий протокол їй для ознайомлення також не надавався, права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, їй ніким не роз'яснюватися, можливість надати свої пояснення не надавалася.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у матеріалах даної справи жодного документу, який би вказував на наявність повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно неї саме тим працівником СБУ, який це зробив (а не будь-ким з інших, які відбирали пояснення від свідків та вчиняли інші процесуальні дії), в той час як ч. 1 ст. 255 КУпАП передбачає можливість складення протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 172 КУпАП виключно уповноваженими на те посадовими особами Служби безпеки України.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції в порушення ст. 252 КУпАП невірно оцінив зібрані по справі докази, що призвело до помилкових висновків про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення та навіть події правопорушення взагалі.

Зокрема, суд першої інстанції безпідставно критично поставився та відкинув надані в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які розуміючи кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, чітко вказали в судовому засіданні, що ОСОБА_3 не брала участі у голосуванні з питання включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2.

Також, суд безпідставно обґрунтував свою думку про її винуватість тим фактом, що оригінал протоколу № 12 від 22.04.2016 р. дванадцятої сесії Олександрійської міської ради сьомого скликання для перевірки результатів її голосування до суду не надано. Тобто, замість того аби відкинути, як непідтверджений оригіналом наявний у справі витяг про результати голосування, суд поклав на неї провину за невиконання іншою особою процесуальних вимог суду, що суперечить КУпАП.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно, за відсутності відповідного висновку експертизи щодо належності голосу на аудіо записі певній особі, перейняв на себе не властиві суду повноваження, які безумовно вимагають спеціальних знань в галузі дослідження голосу та звуків, та дійшов необґрунтованого висновку щодо на наявного у матеріалах справи відеозапису сесійного засідання Олександрійської міської ради, і зокрема щодо того, що нібито на даному записі чутно, що саме вона, а не інша особа, промовляє певні слова та фрази під час голосування з питання включення до переліку об'єктів комунальної власності.

Стосовно даного відеозапису судом ставилося питання лише про проведення експертизи щодо автентичності відео, тобто щодо наявності ознак монтажу, однак питання, щодо проведення експертизи належності голосів на запису певним особам судом на обговорення не ставилося.

На думку апелянта, дані цього запису чітко узгоджуються з показанням вказаних вище свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які суд першої інстанції безпідставно відкинув.

Стосовно вказаного відеозапису сесійного засідання слід також відзначити і те, що до нього не додано жодної роздруківки із зазначенням конкретного тексту.

Крім того, суд першої інстанції перед початком розгляду справи 23.11.2016 р. не роз'яснив їй право відводу судді та секретарю судового засідання, що призвело до порушення гарантованого їй ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини права на розгляд справи неупереджено незалежним і безстороннім судом.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_3 та її захисника, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст.ст.245, 280 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є:всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом і орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 2, 3 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосередньо керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції". У даній статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Тобто, за змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особу, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об'єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

Диспозиція ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність спеціального суб'єкта адміністративних правовідносин у разі неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. При цьому, враховано п. 2 примітки даного Закону, у якій зазначено, що цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Визначення змісту поняття "конфлікт інтересів" має значення для правильного застосування положень ст. 14 Закону щодо урегулювання конфлікту інтересів.

Зміст цього поняття визначають такі дві обов'язкові ознаки:

1) конфлікт інтересів це суперечність між особистими інтересами та її службовими повноваженнями;

2) наявність такої суперечності може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

В судовому засіданні першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_3 вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, не визнала та пояснила, що вона дійсно є депутатом Олександрійської міської ради 7 скликання та 22 квітня 2016 року приймала участь у розгляді зазначеного питання, але не голосувала за нього.

Окрім того, в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що першою сесією сьомого скликання Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 04.12.2015 року, на підставі рішення Олександрійської міської ради №1 від 04.12.2015 року визнано повноваження тридцяти шести депутатів вказаного органу місцевого самоврядування, в тому числі і ОСОБА_3.

16.02.2016 року ОСОБА_3 подала до виконкому Олександрійської міської ради заяву про включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2.

22.04.2016 року відбулось пленарне засідання дванадцятої сесії сьомого скликання Олександрійської міської ради, на порядку денному якого розглядалося, зокрема, питання про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2.

Під час обговорення проекту рішення по зазначеному питанню голова Олександрійської міської ради заявив про надходження від депутата Олександрійської міської ради ОСОБА_3 заяви про наявність у неї реального конфлікту інтересів, у зв'язку з тим, що вона здійснює підприємницьку діяльність використовуючи одне з приміщень за вказаною адресою, та не буде приймати участі у голосуванні з вказаного приводу.

22.04.2016 року у роботі дванадцятої сесії сьомого скликання Олександрійської міської ради взяли учать 33 депутати, в тому числі депутат ОСОБА_3.

Відповідно до витягу протоколу №12 від 22.04.2016 року дванадцятої сесії сьомого скликання, за результатами голосування по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2» прийнято рішення:

- за прийняття проекту рішення за основу, депутат ОСОБА_3 не брала участі в голосуванні. Проголосували депутати «за» - 21, «проти» - 01, «утрималось» - 0;

- за пропозицію постійної комісії з питань комунальної власності: «Через аукціон», депутат ОСОБА_3 проголосувала «проти», інші депутати голосували «за» - 03, «проти» - 19, «утрималось» - 12;

- за проект рішення в цілому, депутат ОСОБА_3 проголосувала «за», інші депутати голосували «за» - 19, «проти» - 02, «утрималось» - 13.

Тобто, ОСОБА_3 будучи суб'єктом відповідальності відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", вчинила дії, а саме прийняла участь у голосуванні під час голосування по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2»

Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, в повному обсязі підтверджується зібраними по справі доказами, яким відповідно до ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції дав правильну належну оцінку, а саме:

-протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 43 від 10.08.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 за результатом голосування по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2», прийняла голосування;

-письмовими поясненнями наявними у матеріалах справи свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16;

-відеозаписом даного голосування зафіксованого на ДВД-Р диску, що міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, під час перегляду якого встановлено, що депутат ОСОБА_3 прийняла участь у голосуванні з питання «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2»;

Також під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції допитані свідки: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які суду надали покази, згідно яких під час сесії Олександрійської міської ради, депутат ОСОБА_3 прийняла участь у двох із трьох голосувань по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2».

На запит апеляційного суду, Олександрійська місцева рада надала належним чином завірену копію витягу з протоколу дванадцятої сесії сьомого скликання від 22 квітня 2016 року, з питання «Про включення до переліку комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2». З вказаного витягу вбачається, що депутат ОСОБА_3 прийняла участь у голосуванні з вищевказаного питання.

Апеляційний суд критично ставиться до пояснень свідків допитаних у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_9, ОСОБА_17, що ОСОБА_3 участі у голосуванні з вказаного питання не приймала, оскільки покази даних свідків суперечать даним наявних у матеріалах справи, а саме: протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, витягом з протоколу дванадцятої сесії сьомого скликання від 22 квітня 2016 року; відеозапису даного голосування зафіксованого на ДВД-Р диску, також аналогічним відеозаписом наданим прокурором до апеляційного суду та долученим до матеріалів справи, а також показам свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які вони надали апеляційному суду.

Висновок місцевого суду про наявність в діянні ОСОБА_3 складу пов'язаних з корупцією адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Під час розгляду справи місцевим судом було вжито належних заходів для встановлення фактичних обставин порушення ОСОБА_3 вимог Закону України "Про запобігання корупції" в зачині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Отже, висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_3 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є вірним, оскільки вона вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, тобто прийняла участь у голосуванні по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2».

А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції невірно оцінив зібрані по справі докази, що призвело до помилкових висновків про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення та навіть події правопорушення взагалі, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вказав, в чому саме вбачається реальний конфлікт інтересів ОСОБА_3, як депутата Олександрійської міської ради та як користувача вказаного нежитлового приміщення, по АДРЕСА_2 у м. Олександрія, якщо інших осіб, бажаючих отримати вказане приміщення у власність або у оплатне чи безоплатне користування немає і ніколи не було, слід зазначити наступне.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Тобто, ОСОБА_3 будучи депутатом Олександрійської міської ради та водночас особою, яка подала заяву про бажання приватизувати вищевказане приміщення, є зацікавленою особою у задоволенні її заяви. А тому, вказана обставина впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, що у свою чергу і є реальним конфліктом інтересів. Відсутність чи наявність інших осіб бажаючих отримати вказане приміщення у власність або у оплатне чи безоплатне користування, на наявність конфлікту інтересів у особи - не впливає. Також відсутність у мотивувальній частині постанови зазначення вказаної обставини, не є підставою для скасування постанови міськрайонного суду.

Як убачається з протоколу про адміністративні правопорушення № 43 від 10.08.2017 року, за результатами голосування по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2» 19 осіб, в тому числі і ОСОБА_3 проголосували «за». Результати голосування внесені до протоколу та розміщенні на офіційному сайті міської ради.

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, щодо вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, зокрема, особисто голосувала по питанню «Про включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2016 році, нежитлового приміщення по АДРЕСА_2». А тому посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі складу та події правопорушення, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, є надуманими та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім того, доводи апеляції про відсутність повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення працівником СБУ, який це зробив, є безпідставними, оскільки допитаний під час апеляційного розгляду старший уповноважений в ОВС сектору відділу БКОЗ УСБУ в Кіровоградській області, майор О.В. Шевченко пояснив, що начальником управління йому було доручено проводити перевірку, як уповноважений відділу СБУ на час складання протоколу стосовно ОСОБА_3 мав такі повноваження.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що обов'язкова наявність повноважень особи на складання протоколу не є обов'язковою, оскільки право уповноважених осіб встановлено ст.255 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно, за відсутності відповідного висновку експертизи щодо належності голосу на аудіо записі певній особі, перейняв на себе не властиві суду повноваження експерта, апеляційний суд зазначає, що під час розгляду у суді першої інстанції стороною захисту не заявлено клопотання про проведення експертизи на встановлення відповідності голосу ОСОБА_3, про що зазначено у постанові суду. Не надійшло такого клопотання і під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, вказаний відеозапис узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме протоколом, показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, письмовими доказами у справі.

Таким чином, місцевий суд, належним чином мотивувавши свої висновки, правильно встановив всі обставини, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП підлягають застосуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що розглянувши справу про пов'язане з корупцією адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відносно ОСОБА_3 і дотримавшись при цьому вимог ст.ст. 245, 279, 280 КУпАП, місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без зміни.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Керуючись ст. 294, Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2017 року, стосовно ОСОБА_3 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Л.Я. Ткаченко