ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Меркуловій Я.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2017 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №899228 від 16 січня 2017 року вбачається, що 16 січня 2017 року о 12:35 годині ОСОБА_2 на 165 км. а/ш Словянськ-Донецьк-Маріуполь керував автомобілем ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, однак на вимогу працівників поліції від проходження огляду для визначення стану спяніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також від проходження медичного огляду в закладі охорони здоровя на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає зазначене судове рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст.245 КУпАП. Суд однобічно та неповно дослідив докази у справі та надав їм неправильну оцінку, через що прийшов до хибного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вказує, що від проходження від огляду з застосуванням технічних засобів (алкотестеру) та в медичному закладі на місці він дійсно відмовився, однак права йому не були розяснені. В протоколі про адміністративне правопорушення вказані два свідки, однак фактично при його складані був присутній лише один свідок. Також зазначає, що при складанні протоколу його не було відсторонено від керування транспортним засобом, та не позбавлено посвідчення водія.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не виконані в повному обсязі.

З постанови місцевого суду вбачається, що суддя взагалі не встановив факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, а лише послався на обставини його вчинення, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто фактично не виконав свою функцію, задля чого власне й проводиться судовий розгляд. До того ж, не зазначено яку саме норму, передбачену Правилами дорожнього руху України чи іншими нормативними актами в сфері безпеки дорожнього руху, порушив ОСОБА_2, так як сама ст.130 КУпАП є нормою бланкетною та передбачає відповідальність лише за вчинення (не вчинення) певних дій, правомірність яких визначається лише спеціальною нормою.

З судового рішення вбачається, що суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №899228 від 16 січня 2017 року, матеріалу відеофіксації правопорушення, письмових пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності… . При розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків...

Як свідчать матеріали справи, під час судового розгляду ОСОБА_2 з приводу обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначав, що є неграмотним, на вимогу працівників поліції, які не розяснили йому його права та правові наслідки, надав необхідні свідчення та підписав протокол з метою скорішого залишення блокпосту, так як в автомобілі знаходилися члени його сімї, в тому числі малолітні діти, а його залишали там більш ніж 3 години. Під час складання протоколу був лише один свідок, після виконання усіх вимог його відпустили та він продовжив рух, транспортний засіб та водійське посвідчення в нього не вилучали. Зазначені обставини він підтвердив під час апеляційного розгляду.

В матеріалах справи містяться пояснення свідка ОСОБА_4, які виконані вже на заздалегідь заготовленому печатному бланку, куди лише вносяться дані про особу свідка кульковою ручкою, та пояснення свідка ОСОБА_6, написані працівником поліції. Однак як вбачається, пояснення вищевказаних свідків завірено та підписано однаковим почерком, тому викликають обґрунтовані сумніви щодо свободи надання таких пояснень, та взагалі правильності, правдивості зазначених у них відомостей, а також існування самого факту надання таких свідчень. Однак суд надав таким доказам перевагу, не перевіривши їх легітимність шляхом безпосереднього допиту зазначених свідків, так як зазначені суперечності є надто наявними та нелогічними, а самі обставини, зазначені в цих поясненнях лише констатують сам факт, викладений фактично в одному реченні. Щодо пояснень свідка ОСОБА_7, допитаної в судовому засіданні, яка була присутня на місці події та свідчила на користь ОСОБА_2, то суд взагалі не надав їм будь-якої оцінки.

З метою перевірки вищевказаних пояснень свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викликались до апеляційного суду, однак, поштові повідомлення повернулись на адресу суду з посиланням, що один адресат не проживає, а щодо іншого по закінченню терміну зберігання, спроби виклику цих свідків телефонограмою також не дали результатів, що дає обґрунтовані підстави для визнання зазначених доказів неналежними, а доводи ОСОБА_2 про це слід визнати слушними.

Відповідно п.11 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стаття 40 Закону України «Про національну поліцію України» передбачає застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, для забезпечення публічної безпеки і порядку. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Поліцейський, оснащений нагрудною камерою (відеофіксатором) зобовязаний попередити особу про застосування такого превентивного поліцейського заходу, як відеофіксація (ч. 2 ст. 31, ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення та розяснення такого права ОСОБА_2, що є істотним порушенням «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції». Не містять таких відомостей й матеріали відеозапису фіксації правопорушення, більш того, цей відеозапис підтверджує наявність лише одного свідка, який заглядає у вікно автомобіля, в якому знаходиться ОСОБА_2, при цьому встановити, що ця особа є саме тим свідком, про якого є відомості в протоколі, неможливо, а сам відеозапис триває фактично менш ніж хвилина, що унеможливлює перевірити вільне волевиявлення ОСОБА_2 та самі обставини складання протоколу.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_2 є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Згідно ст.ст.9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Процедура та порядок огляду на стан спяніння регламентуються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Відповідно до зазначених правових норм такий огляд відбувається спочатку на місці зупинки працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, а у разі відмови або незгоди з результатами водій направляється для відповідного огляду до найближчого закладу охорони здоровя, який входить до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоровя України (АРК, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій).

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що такий порядок було дотримано. Даних про надання можливості пройти медичний огляд ОСОБА_2 на місці скоєння адміністративного правопорушення та/або у закладі охорони здоровя матеріали справи взагалі не містять.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості, щодо застосування відносно ОСОБА_2 будь-яких заходів забезпечення провадження, передбачених ст.ст.265-1, 265-2, 266 КУпАП, застосування яких з боку працівників поліції в даному випадку є обовязковим., що підтверджує доводи апелянта з цього приводу та викликають обґрунтований сумнів щодо доведеності обставин, зазначених в протоколі, та з якими погодився місцевий суд.

За таких обставин той огляд, який було проведено працівниками поліції, відповідно до ст.266 КУпАП, слід вважати недійсним.

Однак суддя місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_2 даним порушенням закону та фактичним обставинам не надав належної уваги, через що прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості останнього та наявність складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б обєктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, усі сумніви повинні бути оцінені на користь ОСОБА_2, а тому доводи останнього в апеляційній скарзі про це є цілком слушними.

За таких обставин, постанову місцевого суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року, якою ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1