БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/985/17
Провадження № 3/497/321/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Болградський районний суд Одеської області, у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,

особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград адміністративні матеріали відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КК № 461430 виданий 06.04.2000 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 754295, складеного 14.06.2017 року інспектором поліції Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1, 06.06.2017 року о 18 годині 30 хвилин вчинила сварку з громадянином ОСОБА_3, виражалася на його адресу нецензурною лайкою, чим своїми діями вчинила психологічне насильство в сім'ї, а відтак притягується до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_4, яка заперечувала названі обставини, стверджуючи, що 06.06.2017 року о 18 годині 30 хвилин громадянин ОСОБА_3, будучи у нетверезому стані виражалася на її нецензурною лайкою.

Розглянувши надані матеріали, документи та докази, наявні в цих матеріалах, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 173-2 ч.1 КУпАП відповідальність настає за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст.251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Даний протокол складений без дотримання вимог Закону України N 2789-III «Про попередження насильства в сім'ї» від 15 листопада 2001 року.

Так, відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» насильство в сім'ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї стосовно іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що дослівно «ОСОБА_1 вчинила сварку з гр. ОСОБА_3 нецензурною лайкою висловлювалася на його адресу, своїми діями вчинила психологічне насильство в сімї», проте в чому виражалося вчинення насильства в сім'ї в протоколі не відображено.

Зазначений склад адміністративного правопорушення не відповідає фабулі статті 173-2 ч.1 КУпАП.

Вказані обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 нічим, аніж поясненнями ОСОБА_3 в межах розгляду заяви саме ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не впускає її до квартири, а тому є зацікавленою особою, не підтверджується.

Інших доказів матеріали адміністративного провадження не містять.

Відсутня навіть заява гр. ОСОБА_3 щодо вчинення відносно нього будь-ким будь-яких протиправних дій.

В даному випадку наявність самого по собі процесуального документу - протоколу про адміністративне правопорушення, складеного без врахування всієї сукупності доказів, не вказує на вчинення правопорушення з боку ОСОБА_1

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол повинен містити дані про свідків і потерпілих, що також не відображено в протоколі, а суд самостійно позбавлений можливості встановлювати та знаходити зазначених осіб.

У даній справі протокол, який є документом, що офіційно засвідчує факт неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, але з нього суті правопорушення зясувати неможливо, оскільки не вказано якими діями був спричинений психологічний розлад здоровя потерпілому, та в чому це полягало, і чи взагалі він є потерпілим, крім того необхідною умовою складу зазначеного правопорушення є наявність сімейних стосунків між особами, що в даному випадку посадовими особами поліції виконано не було.

Таким чином у протоколі про адміністративне правопорушення, склад якого передбачений ст. 173-2 ч.1 КпАП, обов'язково має бути зазначено, які саме дії правопорушника утворюють склад даного правопорушення та має бути обовязково зазначено які дії вчинені; також невідємною складовою вказаного складу є наявність родинних відносин (сімї).

Втім, як було встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_1 не виражала на адресу ОСОБА_3 нецензурною лайкою, не вчиняла і будь-яких інших дій …

Інспектором поліції, а ні в протоколі, а ні в судовому засіданні (взагалі не прибув) не доведено, неправомірних дій ОСОБА_5, які спричинили насилля в сімї.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «ОСОБА_3 де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Оскільки судом робиться висновок щодо невідповідності протоколу, в судовому засіданні особа, відносно якої складено протокол вказаних подій не підтвердила, встановити свідків та потерпілу особу цієї події суд самостійно позбавлений можливості, суду надані тільки копії пояснень (без наявності оригіналів, або будь-яких даних щодо місця їх знаходження), вказане є підставою для закриття провадження по справі.

Суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Таким чином, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

З урахування вищенаведеного, згідно ст.247 п.1 КУпАП, провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад та подія адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене вище, провадження по даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності належить закрити, в звязку з відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.173-2, 245, 247 п.1, 251, 252, 254, 256, 280, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП - закрити, в звязку з відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області, через Болградський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: ____________ С.В.Кодінцева