08.09.2017 Справа № 756/9554/17
Ун.№756/9554/17
Пр.№3/756/5202/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та який проживає за адресою: АДРЕСА_2,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №097608 від 31.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 09.07.2017 року о 20 год. 45 хв., рухаючись по проспекту Рокосовського, 3/4, в м. Києві, керував автомобілем «DAEWOO», д/н НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил Дорожнього руху.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснивши, що працівники поліції його зупинили безпідставно, будь-яких порушень, які б слугували підставою для зупинення його автомобіля та перевірки документів він не вчиняв. Зазначив, що наркотичні речовини він не вживав, та у нього були відсутні будь-які ознаки, які б свідчили про його перебування у стані наркотичного сп'яніння, що вказує на необґрунтованість вимоги працівника поліції. Спочатку він, ОСОБА_1, відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, оскільки поспішав на роботу, однак потім подзвонивши на роботу, відклав всі справи та погодився поїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння, однак працівник поліції сказав, що це вже непотрібно, хоча на той момент протокол не складено не було. Він ОСОБА_1 звертався до органів поліції та оскаржував дії працівників при складанні даного протоколу, однак це не призвело до будь-якого результату.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст..130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов'язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст..130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст..62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Аналогічні положення містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМ України №1103 від 17.12.2008 року.

За твердженням ОСОБА_1 працівники поліції не мали підстав, які б вказували на те, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння, він поспішав, а тому спочатку відмовився від проходження огляду в медичному закладі, однак пізніше погодився на його проведення, однак його прохання залишено поза увагою працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР України.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які виготовлені на завчасно виготовлених бланках, заповнені працівниками поліції з проставленням підписів свідками. Вказані пояснення суд оцінює критично, вважає, що вони не можуть вважатись доказом в даній справі, оскільки фактичні дані, що засвідчені ними викладені не свідками безпосередньо, а інспектором патрульної поліції, яким самостійно проведено заповнення всіх граф бланку цих пояснень, окрім підпису. Показання свідків щодо обставин справи суд вважає суттєвими для прийняття правильного рішення у справі, у зв'язку з чим було здійснено виклик вказаних осіб до суду.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що у ОСОБА_1 були відсутні зовнішні ознаки, які б могли свідчити про те, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння, про що його товариш ОСОБА_2 повідомив працівників поліції. ОСОБА_1 був у збудженому стані, однак на його (ОСОБА_3) думку це було пов'язано з самою ситуацією, що склалась. В його присутності ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що не бачить підстав для проходження ним огляду на стан сп'яніння. Крім того уточнив, що не чув як ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння. До складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп'яніння, однак працівник поліції повідомив, що в цьому вже немає необхідності і почав складати протокол про відмову від проходження медичного огляду, що було засвідчено ним (ОСОБА_3) своїми підписами. Вказує на те, що жодних документів не складав, не заповнював, а лише проставив підписи.

Свідок ОСОБА_2 до суду для дачі пояснень не з"явився.

Крім того, відповідно до «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» яку затверджено Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, передбачено:

п.3.3 Розділу ІІІ Інструкції - нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео зйомки при будь-якому контакту з особами, зокерма, але не виключно при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, при перевірці документів:

п.3.5 Розділу ІІІ Інструкції - після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Однак, в матеріалах справи не міститься безперервного відеозапису з нагрудної камери поліцейського з місця події, а тому суд позбавлений можливості перевірити обставини справи в частині надання згоди або відмови ОСОБА_1 на проходження медичного огляду до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженим представником органу державної влади.

Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 в цій частині, а саме те що він погодився пройти огляд до складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджуються пояснення свідка ОСОБА_3 наданих суду.

Згідно ст.265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, зокрема, передбачене ст.130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, про що робиться відповідний запис у протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, а саме автомобіль марки «DAEWOO», д/н НОМЕР_1, у ОСОБА_1 не вилучався та не затримувався, що вказує на те, що виявлені у нього ознаки наркотичного сп'яніння були не очевидними та сумнівними, якщо працівниками поліції дозволено подальше керування транспортним засобом ОСОБА_1 без негайного відсторонення особи від цього.

Таким чином, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_1 Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до ст..62 Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко