А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19.08.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області Малицький С.І. (далі - прокурор),

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2017 року провадження в справі щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луганська, мешканця АДРЕСА_1, українця, гр. України, з вищою освітою, одруженого, судді у відставці, не судимого,

закрито в зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 37 від 02.06.2017, ОСОБА_2, обіймаючи з 12 травня 2015 по 13 грудня 2016 посаду судді Апеляційного суду Закарпатської області, будучи, відповідно до п. п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, всупереч вимог ч. 2 ст. 52 цього Закону, не повідомив Національне агенство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме після одноразового отримання (виплати) грошових коштів у сумі 89931,99 грн., у якості заробітної плати, вихідної допомги кінцевого розрахунку, розмір якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 1 січня 2017 року, що є суттєвою зміною у майновому стані, у десятиденний строк з моменту виплати (з 15 грудня до 26 грудня 2016 року), письмово не повідомив про це Національне агентсво з питань запобігання корупції, шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив на думку Управління захисту економіки в Закарпатській області ДЗЕ Національної поліції України адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з неправильним трактуванням та застосуванням норм КУпАП та антикорупційного законодавства. Посилається на те, що висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ст. 172-7 КУпАП адміністративного правопорушення є помилковим, оскільки, колишнім суддею ОСОБА_2. не дотримано вимог ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо інформування Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані. При цьому, вказує на те, що твердження суду про відсутність у ОСОБА_2 умислу на вчинення адміністративного правопорушення є безпідставним і суперечить вимогам чинного законодавства. Вважає, що інформаційний лист судової палати у кримінальних справах ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 не може бути використаний як джерело права в конкретному випадку, а посилання на нього в судовому рішенні, з урахуванням положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», є некоректним. Окрім того, в апеляційній скарзі прокурор посилається на ст. ст. 287, 250 КУпАП та внесені п. п. 2 п. 5 Прикінцевих положень до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 зміни, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою в справі. Просить постанову скасувати; прийняти нову, якою накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що така підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, у тому числі, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення.

Разом із цим, за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП (у редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст. 7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно із судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались.

Тобто, у даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно зі ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Крім того, згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року в справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». У разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як убачається з апеляційної скарги прокурор порушує питання про погіршення становища ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження в справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП, тобто позбавлений права оскаржувати рішення судів першої інстанції, постановлені за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, на що вказується й у п. 8інформаційного листа судової палати у кримінальних справах ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративне правопорушення. Відповідно до цієї ухвали усунення вказаних розбіжностей може бути вирішене лише в законодавчому порядку.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, ураховуючи, вищенаведене те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження судових рішень суду першої інстанції в справах про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію права та повернути апеляційну скаргу прокурору як особі, що її подала.

Керуючись ст. ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області Малицький С.І. на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2017 року, якою провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, - повернути прокурорувідділу прокуратури Закарпатської області Малицькому С.І., як особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис І.В. Стан

Згідно з оригіналом

Суддя І.В. Стан