АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/614/2017 Постанова винесена суддею Декаленко В.С.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. КузедєєвоНовокузнецького району Кемеровської області (Росія), громадянина України, одруженого, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно до вимог ст. 36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 28 вересня 2016 року о 20 год. 45 хв. по вул. Сошенка, 14 в м. Києві ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2, під час об'їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем MAN, державний номерний знак НОМЕР_3, після чого автомобіль ВАЗ понесло та відбулось зіткнення з автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України. Під час оформлення даної дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_3 були явно виражені ознаки алкогольного сп'яніння (нечітка мова, почервоніння очей, запах з порожнини рота), у зв'язку з чим в присутності свідків, зі згоди водія, в установленому законом порядку було проведено його огляд на стан сп'яніння із застосуванням приладу "Драгер", результат якого 2, 82 ‰.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та такою, що винесена необ'єктивно, без урахування всіх обставин справи, просить її скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні цих адміністративних правопорушень.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що він не був повідомлений про день та час розгляду справи через направлення судом повісток на неналежну адресу, до якої він не має ніякого відношення та з незрозумілих причин вона була вказана працівниками поліції у протоколі, і справа була розглянута судом за його відсутності, внаслідок чого він був позбавлений всіх прав, наданих йому ст. 268 КУпАП, що є достатньою підставою для скасування судового рішення.

Щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, то не оспорюючи факту такої, вважає, що вона сталася з вини водіїв автомобілів МАН та Фольксваген, які припаркували свої автомобілі з порушенням вимог ПДР, оскільки, рухаючись автомобілем в крайній правій смузі, він був осліплений світлом фар автомобіля, що рухався назустріч, але перед цим встиг побачити темний силует, і, розуміючи, що ще може бути інший транспортний засіб, скерував авто ліворуч, проте зіткнення уникнути не вдалося. Після зіткнення, його автомобіль став некерованим, оскільки лопнуло праве переднє колесо і його автомобіль зіштовхнувся з автомобілем Фольксваген, який стояв у недозволеному місці (з порушенням п.п. 15.10 "а", 15.9 "г", 15.9 "ґ" Правил дорожнього руху), на відстані меншій ніж 10 метрів від пішохідного переходу та від перехрестя, без ввімкненої світлової сигналізації, але після зіткнення від'їхав від місця ДТП на 1-2 метри.

При цьому сам протокол про адміністративне правопорушення за обставинами дорожньо-транспортної пригоди щодо нього був складений працівниками поліції з порушеннями, оскільки більшість протоколу складалася за його відсутності, а він перебував у швидкій допомозі, працівниками якої не було виявлено перебування його в стані алкогольного сп'яніння; йому не були роз'яснені в повному обсязі права та обов'язки; протокол не був заповнений повністю на момент його підписання ним; його огляд на стан сп'яніння не проводився, хоча він наполягав на цьому; йому було відмовлено в зазначенні його пояснень в протоколі та не було вручено копію протоколу. При цьому працівниками поліції були написані його пояснення, яких він не надавав. Також і складена працівником поліції схема ДТП має ряд недоліків та не відображає дійсної ситуації, оскільки на ній не відображено те, що ДТП відбулося в межах перехрестя, не відображено кількість смуг для руху та невірно зазначено ширину проїзної частини, не відображено дорожню розмітку та відсутність освітлення, і підпис на схемі ДТП виконаний не ним, а іншою особою. Однак, всі ці обставини при розгляді справи в районному суді не досліджувалися, що призвело до ухвалення оскаржуваної постанови, замість повернення справи на доопрацювання.

Вказує, що і протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього був складений з порушеннями, оскільки в ньому невірно відображено час його складання (21-27 год. замість 22 год.), не зазначені його пояснення, відсутній його підпис щодо згоди з результатами огляду на стан сп'яніння, а наявні в даному протоколі його підписи проставлені іншою особою.

При цьому звертає увагу на те, що вже після складання протоколу за ст. 124 КУпАП, він спільно зі своїм товаришем вжив алкогольні напої для зняття нервового напруження та болю в тілі, а вже під час евакуації його транспортного засобу працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння. Однак, в протоколі зазначено час його складання о 21-27, а огляд проведено о 21-30, і за результатами його огляду на стан сп'яніння Акт огляду на стан сп'яніння працівниками поліції не складався, а в роздруківці із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу не його підпис, що, на думку апелянта,є істотними порушеннями.

Також апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду як пропущений з поважних причин.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що судом направлялись повістки на неналежну адресу, до якої він немає жодного відношення, внаслідок чого він не був повідомлений про прийняте судом рішення, а про наявність такого дізнався лише 17 січня 2017 року від іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2, та 20 січня 2017 року вже отримав копію постанови суду від 02.12.2016 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Будучи неодноразово належним чином сповіщеним про день та час слухання справи, ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не направив, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, який заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_3, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про недотримання ним під час керування 28 вересня 2016 року о 20 год. 45 хв. по вул. Сошенка, 14 в м. Києві автомобілем ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_2, та об'їзду перешкоди безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілями «MAN», державний номерний знак НОМЕР_3, та «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_4, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПта підписаний ОСОБА_3 без будь-яких зауважень; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на вул. Сошенка в м. Києві, а також дані щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 щодо обставин події, та у фотознімках, на яких зображено розташування автомобілів ВАЗ-2101 та «Фольксваген», а також їх пошкодження, після зіткнення.

Водночас, доводи ОСОБА_3 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водіїв автомобілів МАН та Фольксваген, які припаркували свої автомобілі з порушенням вимог ПДР, є надуманими, оскільки вони повністю спростовуються зібраними у справі доказами.

При цьому, сам ОСОБА_3 в апеляційній скарзі та поясненнях, наданих одразу після дорожньо-транспортної пригоди, не оспорює факту дорожньо-транспортної пригоди за його участю з припаркованими автомобілями, але вказує на засліплення його світлом фар зустрічного автомобіля, перед чим встиг побачити темний силует, і, розуміючи, що ще може бути інший транспортний засіб, скерував авто ліворуч, проте зіткнення уникнути не вдалося, його автомобіль став некерованим, оскільки лопнуло праве переднє колесо, і його автомобіль зіштовхнувся з автомобілем Фольксваген, який стояв у недозволеному місці, а за поясненнями водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зіткнення автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_3 сталося з автомобілем кожного з них в той час, коли вони були припарковані у дозволеному місці.

Також дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця розташування автомобілів «ВАЗ 2101», «MAN» та «Фольксваген»після їх зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що на момент зіткнення водій автомобіля «ВАЗ 2101», здійснюючи рух по проїзній частині, внаслідок неналежного врахування дорожньої обстановки та проявленої неуважності, не дотримався безпечного інтервалу до автомобіля «MAN», що був припаркований, та здійснив зіткнення із лівою задньою частиною цього автомобіля правою боковою частиною свого автомобіля, який після цього понесло та він здійснив зіткнення із лівою задньою частиною припаркованого автомобіля «Фольксваген», тобто беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_3 у недотриманні п. 13.1 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.

Згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну «безпечний інтервал», яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Тому твердження ОСОБА_3 про те, що зіткнення сталося внаслідок того, що автомобілі «MAN» та «Фольксваген» були припарковані з порушенням вимог ПДР, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини нічим не підтверджені, а до того ж такі дії водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, тому що остання зумовлена виключно одноосібними діями ОСОБА_3, котрий недотримався вимог Правил дорожнього руху, які зобов'язують його при здійсненні руху дотримуватись безпечного інтервалу.

До того ж вимоги Правил дорожнього руху зобов'язують водія у разі засліплення світлом фар ввімкнути аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смуги руху, зупинитися (п. 19.3 ПДР України), а натомість ОСОБА_3, незважаючи на такі, за його поясненнями, погіршення видимості у напрямку руху, таких заходів не вжив та продовжив рух, не забезпечивши таким чином безпеки дорожнього руху.

Отже, досліджені докази свідчать про те, що небезпечна ситуація є наслідком поведінки ОСОБА_3, який, під час руху по вул. Сошенка не врахував дорожню обстановку, не був уважним та не дотримався безпечного інтервалу, а тому її уникнення могло бути забезпечено виключно шляхом дотримання ним вимог цих пунктів Правил дорожнього руху.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_3 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, як і доводи про його невинуватість та про порушення водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Також і висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а твердження ОСОБА_3 про підписання протоколу іншою особою нічим не підтверджені; результатах тестування ОСОБА_3 спеціальним технічним засобом «Драгер», який проводився у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та показав результат 2,23 ‰; письмових поясненнях учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 про те, що після зіткнення ОСОБА_3 поводив себе неадекватно, хитався, ходив по проїзній частині і на його питання повідомив, що вживав алкогольні напої, що ОСОБА_2 також підтвердив і в апеляційному суді, вказавши, що у ОСОБА_3 була нестійка хода, незрозуміла мова, запах перегару і ОСОБА_3 ходив по проїзній частині, а він утримував його від цього, щоб той не потрапив під машину, і товариш ОСОБА_3, який прийшов на місце ДТП, спиртних напоїв не приносив та вони нічого не вживали.

Отже, сукупністю вищенаведених доказів підтверджується керування ОСОБА_3 автомобілем, на час дорожньо-транспортної пригоди, в стані алкогольного сп'яніння, наявність ознак якого у ОСОБА_3 безпосередньо було виявлено іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 одразу після зіткнення та підтверджено в подальшому на час оформлення матеріалів ДТП результатами огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер», а як встановлюють положення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

При цьому твердження ОСОБА_3 про те, що він вживав алкогольні напої вже після дорожньо-транспортної пригоди та складання щодо нього протоколу за ст. 124 КУпАП є голослівними і спростовуються поясненнями учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2, але при цьому слід вказати й на те, що вимогами Правил дорожнього руху категорично заборонено водієві, причетному до дорожньо-транспортної пригоди, до проведення медичного огляду вживати без призначення медичного працівника алкоголю (п. 2.10 «є» ПДР України), оскільки, за умови підтвердження цих обставин та з огляду на відсутність як такого в матеріалах справи відповідного лікарського призначення, це давало б працівникам поліції підстави для складання щодо ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Зазначений же в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП час його складання не містить значної різниці у часі із часом проведення огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер», та складає проміжок часу 3 хвилини, що, на думку суду, зумовлено помилкою працівників поліції під час визначення часу складання протоколу, що виникла внаслідок неврахування ними при цьому часу необхідного для забезпечення процедури проведення огляду (запрошення свідків, підготовки приладу для огляду та ін.), а тому не дає підстав вважати складений за цих обставин щодо ОСОБА_3 протокол недійсним.

Встановлений ж положеннями ст. 266 КУпАП порядок проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не вказує на необхідність складання працівниками поліції Акту огляду на стан сп'яніння, а відтак, зважаючи на те, що судом в даному випадку не встановлено порушення визначеного цією нормою порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, його відсутність в матеріалах справи не вказує на недійсність проведеного огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_3 і правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, і відповідає матеріалам справи та фактичним обставинам події.

При цьому, як вбачається з результатів тестування ОСОБА_3 спеціальним технічним засобом «Драгер», він показав результат саме 2,23 проміле алкоголю в крові, і таобставина, що в постанові суді зазначено про результати показань приладу «Драгер» 2,82 ‰ (проміле), то це є опискою, яка не впливає та не спростовує правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, і дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_3, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що в повній мірі відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, а також відповідає і меті виховання особи, що їх вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно до вимог ст. 36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.