Справа № 219/8760/17
Провадження № 3/219/2088/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від в.о. заступника начальника управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, фізичної особи-підприємця, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-3 КУпАП стосовно ОСОБА_1, відповідно до якого 07 серпня 2017 року о 17 годині 45 хвилин громадянин ОСОБА_1 на автомобілі «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_2, незаконно перевозив бувші у використанні автомобільні запчастини, дві нові шини та каву розчинну сублімовану в кількості 50 кг. Всього перевозив товарів на загальну суму 24736 гривень, які він отримав (придбав) на «Новій пошті» в місті Бахмут, відділення № 1. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.п. 3, 7 Наказу Міністерства з питань тимчасово-окупованих територій та внутрішнього переміщення осіб України від 24 березня 2017 року № 39, п.п. 9, 3, 1 Порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року № 99.

Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорта громадянина України серії ВА 812613, виданого Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області 29 липня 1997 року, йому розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, підтвердив в повному обсязі, винним себе визнав, просив суд його суворо не карати, оскільки речі, які він перевозив у належному йому автомобілі, йому фактично не належать, зокрема, автомобільні запчастини фактично придбавала через мережу Інтернет його знайома, проте як отримувача в поштових відправленнях зазначили саме його, тому що його знайома знаходиться на не підконтрольній території України у місті Донецьку з трьома дітьми та, відповідно, не може виїхати до міста Бахмут задля того, щоб отримати поштове відправлення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року за № 99 затверджено «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», і у пункті 9 вищевказаного порядку зазначено, що фізичні особи здійснюють переміщення товарів у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі автомобільним транспортом за переліком та обсягами (вартість, вага, кількість), що затверджуються МТОТ.

Пунктом 4 наказу Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39 встановлено такі обсяги товарів (крім особистих речей та підакцизних товарів), що переміщуються фізичними особами: через лінію зіткнення з неконтрольованої території на контрольовану територію та у зворотному напрямку товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 75 кг на одну особу.

Відповідно до частини 1 статті 204-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

Так, санкція ч. 1 ст. 204-3 КУпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів.

Статтею 29 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у вигляді конфіскації предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України. Таким чином, законодавство допускає конфіскацію лише конкретного майна: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення, і грошей, одержаних у результаті вчинення такого правопорушення. Це означає, що суд у постанові, приймаючи рішення про конфіскацію, має вказати, який саме предмет чи предмети конфіскується, їх кількість, родові та індивідуальні ознаки, вартість.

Так, протокол про адміністративне правопорушення № 0364 від 07 серпня 2017 року (а.с. 2) та додаток до адміністративного протоколу від 07 серпня 2017 року «Опис майна, що вилучено у громадянина ОСОБА_1 на КПВВ «Майорське» (а.с. 3) не містять точний опис предметів, вилучених у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з зазначенням їх кількісних, якісних, родових, індивідуальних ознак, точної вартості, інших індивідуалізуючих ознак, які дозволяють відрізнити предмет від подібних йому. Додані до протоколу про адміністративної відповідальності копії експрес-накладних мають лише інформацію про оголошену вартість отриманих на поштовому відділенні ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей, а особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, також при визначенні вартості товарно-матеріальних цінностей враховано і розмір комісійної винагороди за пересилання поштового відправлення.

При цьому необхідно зауважити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1, 3, 8, 9 Конституції України Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тобто в даному випадку через невідповідність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових доказів вимогам статті 256 КУпАП, суд позбавлений можливості достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зіставивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які б підтверджували наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП. Інших обставин в протоколі та матеріалах справи не відображено, у звязку з чим відсутні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 204-3 КУпАП, про які вказано в протоколі.

При цьому, статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 204-3 КпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 не можливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, так само, як і не можливо визнати і опис речей, в якому не зазначено точного опису предметів, вилучених у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з зазначенням їх кількісних, якісних, родових, індивідуальних ознак, точної вартості, інших індивідуалізуючих ознак, які дозволяють відрізнити предмет від подібних йому, і дає підстави з дотриманням норм діючого законодавства України для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-3 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки достатніх доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді не здобуто, а докази, надані особою, якою складався протокол про адміністративне правопорушення, в якості підтвердження вчинення правопорушення суд не приймає до уваги при вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності з наведених вище обставин.

Відповідно до статті 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких першим пунктом визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. С.Конопленко