АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи яка притягується до адміністративної

відповідальності − ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2017, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1 200 (тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2017скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуальних норм. Зокрема апелянт вважає, що суд безпідставно застосував до нього ч.4 ст.130 КУпАП. Також в апеляції зазначається, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження вживання ОСОБА_2 алкоголю, а саме відсутня задокументована згода з результатами освідчення алкотестером щодо його стану сп'яніння та відсутній висновок лікаря про це. До того ж, як зазначає ОСОБА_2, працівник поліції не пропонували йому пройти освідчення на стан сп'яніння в присутності свідків за допомогою ані спеціальних технічних засобів, ані огляду на стан сп'яніння у медичному закладі.

Окремо в апеляційній скарзі зазначається, що в постанові суду, схемі ДТП та протоколах вказано адресу, яка не відповідає тій, за якою знаходиться гаражний кооператив.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.01.2017 о 01:00 год. ОСОБА_2 по вул.. Ж.Жабаєва, 7Д у м.Киві, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив п.2.3. б), 2.10. а), б), в), є) ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого скоїв зіткнення із перешкодою (шлагбаумом) на заїзді в гаражний кооператив, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, після чого залишив місце ДТП. Крім того, після скоєння ДТП ОСОБА_2 вживав алкоголь. Від проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка притягується до відповідальності та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, заслухавши пояснення свідка та його відповіді на питання, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з'ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано не було, поза як матеріали справи не досліджено повно, всебічно та об'єктивно, як того вимагає закон, а відтак висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складів адміністративних проступків, передбачених ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні від 28.04.2017 ОСОБА_2 пояснив суду, що він себе не визнає винним. При цьому він наголосив, що ОСОБА_4 не бачив як під'їзджає його автомобіль, бо в тому місці в якому ОСОБА_2 заїзджав до гаражу ворота потрібно відчинити самостійно. Охоронці лише підіймають шлагбаум. Шлагбаум не відчиняється до кінця, є ще інтервал, через який ОСОБА_2 і проїхав до свого паркувального місця. До нього ніхто не підходив. Чому охоронець вирішив, що пошкоджено шлагбаум, ОСОБА_2 не знає. Серед ночі йому зателефонував охоронець ОСОБА_4 і сказав забрати автомобіль, бо його забере евакуатор. Коли ОСОБА_2 вийшов на вулицю, то його зустріли працівники поліції, які запитали чи це його автомобіль і сказали дати пояснення. Огляд на стан сп'яніння ОСОБА_2 пройти не пропонували, свідків не було.

В судовому засіданні від 09.06.2017 допитано свідка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, працюючого охоронцем автокооперативу «Троянда», який пояснив суду, що подія мала місце, коли в нього була зміна. Ворота в заїзд в кооператив були зачинені. Коли виходив перевіряти територію, побачив, що ворота відчинені і шлагбаум припіднятий. Натиснувши на кнопку, аби закрити шлагбаум, виявив, що він не опускається. Виявивши, що останнім заїзджав ОСОБА_2, ОСОБА_4 викликав поліцію і вказав, що ОСОБА_2 зламав шлагбаум. Однак, як потім виявилось, шлагбаум був цілий і не пошкоджений.

На запитання суду свідок пояснив суду, що він не бачив, як заїзджав ОСОБА_2 Він вже виявив відчинений шлагбаум.

На запитання захисника свідок пояснив, що він має підозру, що в протоколах про адміністративні правопорушення та в поясненнях про відмову від проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп'яніння − підписи не його. В поясненнях про пошкодження шлагбаума - його підпис і написані вони ним власноручно.

На запитання суду щодо зміни показів свідок пояснив, що він вже не пам'ятає, що він писав безпосередньо після інциденту. Пройшло вже багато часу. В поліцію після цього він не звертався, бо як виявилось, шлагбаум знаходиться в робочому стані.

Отже, вина ОСОБА_2 у порушенні п.2.3. б) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №137710 від 04.01.2017 (а.с. 3), схемою місця ДТП (а.с. 4), первинними пояснення свідка ОСОБА_4 (а.с. 7), рапортом інспектора поліції (а.с. 8).

Пояснення ОСОБА_2 в частині відсутності події пошкодження ним шлагбаума, надані в суді першої інстанції та відображені в постанові від 06.02.2017 − співвідносяться з первинними поясненнями ОСОБА_4

Між тим, суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_4, наданих в суді 09.06.2017 відносно того, що він не бачив як ОСОБА_2 пошкодив шлагбаум, оскільки вони суперечать його первинним поясненням, наданих безпосередньо після події правопорушення.

Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає висновок суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_2 п.2.3. б) ПДР України, чим останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, вірним та таким, який відповідає фактичним обставинам справи.

Натомість, що стосується визнання ОСОБА_2 винним за ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає рішення місцевого суду в цій частині незаконним та необґрунтованим, виходячи з такого.

Так, ст.122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

За ч.4 ст.130 КУпАП водієм транспортного засобу притягується до адміністративної відповідальності у разі вживання ним після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Отже, на законодавчому рівні передбачено відповідальність за залишення водієм місця ДТП, а також за вживання водієм після ДТП за його участі алкоголю, наркотичних чи лікарських засобів.

В той же час, у відповідності до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Натомість, єдиним доказом, який вказує на винуватість ОСОБА_2 в порушенні ним вимог ч.4 ст.130 КУпАП є протокол про адміністративні правопорушення серії БР №137709 від 04.01.2017 та БР №137711 від 04.01.2017.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Також суд звертає увагу, що пояснення свідків про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння відібрані після того, як було складено протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 за ч.4 ст.130 КУпАП. При цьому, зважаючи на наявність сумнівів у ОСОБА_4 щодо достовірності його підпису в поясненнях про відмову ОСОБА_2 від огляду на стан сп'яніння, суд не може вважати такий доказ допустимим.

Доводи захисника ОСОБА_3 щодо відмінностей в протоколах про адміністративні правопорушення за ст.122-4, 124 відносно ОСОБА_2 з їх копіями, підтверджуються матеріалами справи, однак, на переконання суду вони не вказують на неналежність чи на недопустимість зазначених доказів.

Таким чином, враховуючи, що інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 за ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП матеріали справи не містять, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 зазначених складів адміністративних правопорушень таким, що не відповідає положенням ст.62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, з огляду на вищенаведений конституційний припис, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що в діях ОСОБА_2 відсутні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП. В свою чергу, наведені в оскаржуваній постанові суду обставини щодо визнання ОСОБА_2 винним в порушенні п.2.10. а), б), в), є) ПДР України є необґрунтованими та такими, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вина останнього не встановлена і не доведена, у зв'язку з чим така постанова підлягає скасуванню в цій частині, а провадження в справі - закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

При визначенні адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП, з огляду на вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, які не застосовуються за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, враховуючи, що воно вже було накладено у строк передбачений КУпАП , суд вважає за необхідне вважати накладеним на останнього адміністративного стягнення у межах санкції ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, як те передбачено ч.1 ст.33 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2017, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, − змінити в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП і вважати накладеним адміністративне стягнення за цією статтею у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорока) грн.

В частині визнання ОСОБА_2 винним за ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП − постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2017 скасувати та закрити провадження по справі відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/737/2017

Категорія: ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Рибак М.А.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.