Справа № 357/5360/17 Головуючий у І інстанції Санін В. М.
Провадження № 33/780/624/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 147 17.07.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області ОСОБА_1,

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києвіматеріали провадження про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: вул. б-р. Комсомольський 15 кв.172, м. Біла Церква, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв.56,

м. Біла Церква, Київська область,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою вирішено питання щодо судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови, ОСОБА_2 09 травня 2017 року близько 22 годин 45 хвилин був затриманий інспектором СРПП Білоцерківського ВП під час керування автомобілем НОМЕР_1 по проспекту Князя Володимира в м. Біла Церква в стані алкогольного спяніння, від проходження медосвідування відмовився в присутності свідків, чим порушив п.2.5 «Правил Дорожнього руху України».

Не погоджуючись із постановоюБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.

В обґрунтування вимог скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не навів у постанові жодного доводу, на підставі якого обрав адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Зазначає, що в суді першої інстанції подавав письмові пояснення, в яких обґрунтував свою позицію, зокрема, що в протоколі не зазначено причину його зупинки, в суді першої інстанції також не встановлено правомірність зупинки. Крім того, апелянт відмовився дихати в алкотестер, наполягаючи на проведенні медичної експертизи, проте, суд першої інстанції зазначив про відмову від проходження медичного освідування в присутності свідків, не зазначивши яких самих, що не відповідає дійсності, оскільки є свідки, які можуть підтвердити зворотнє, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На думку апелянта, рішення суду не відповідає вимогам закону та постановлено без належного дослідження всіх обставин справи, у звязку із чим підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши її вимоги, та вивчивши матеріали провадження, приходжу до наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи. При цьому, мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції обмежився цитуванням санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, не вдаючись до аналізу вказаних матеріалів провадження.

Так, в матеріалах адміністративної справи містяться наступні докази:

протокол про адміністративне правопорушення серії БР №188187 від 09.05.2017;

пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 09.05.2017 про те, що вони були свідками відмови ОСОБА_2 від освідування на стан алкогольного спяніння, та що він був з явними ознаками алкогольного спяніння;

пояснення ОСОБА_2 від 29.05.2017 про те, що він мав бажання пройти обстеження в найближчому закладі охорони здоровя, проте поліція не надала змогу йому навіть зазначити про це в поясненнях до протоколу, свідками чого були пасажири в його автомобілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Потім поліцейський погрожував вилученням автомобіля на штраф майданчик, здійснюючи психологічний тиск.

Судом першої інстанції не була надана оцінка вказаним доказам та обґрунтування у зв'язку із чим було відкинуто пояснення ОСОБА_2, що свідчить про невмотивованість та неповноту судового розгляду. Крім того, не перевіривши належним чином вказані докази, суд прийшов до передчасного висновку про встановлення вини ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим суд не погоджується, враховуючи наступне.

Під час апеляційного розгляду апелянтом було надано копію протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 09 травня 2017 року, в якому в графі «свідки чи потерпілі» відсутні підписи ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які містяться в оригіналі проколу про адміністративне правопорушення. Вказане свідчить про порушення процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, і як наслідок, ставить під сумнів інформацію, зазначену в ньому, наявність свідків на момент зупинення ОСОБА_2 працівниками поліції для проведення освідування на стан алкогольного спяніння, та зміст пояснень цих свідків, і не можуть братись до уваги судом.

З урахуванням викладеного, належні та допустимі докази відмови ОСОБА_2 від медичного огляду на стан алкогольного спяніння, в матеріалах справи відсутні, під час апеляційного розгляду судом також не встановлено.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, не звернув свою увагу на вказане, та за відсутності будь-яких належних доказів, помилково прийшов до висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на те, що в суді не знайшло свого підтвердження факт того, що ОСОБА_2 відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп'яніння, постанова судді підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю події і складу адміністративно правопорушення.

Керючись ст.ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Суддя М.Г. Авраменко