АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/541/17 Справа № 711/3993/17 Головуючий по 1 інстанції Угорчук В. В.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, приватного підприємця, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір у розмірі 320,00 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2017 року ОСОБА_3 20.05.2017 року приблизно 01 год. 05 хв. в м. Черкаси по вул. Гагаріна, 95 керував автомобілем «Сітроен», д. н. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2017 року, скасувати її та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо пропуску строку апеляційного оскарження постанови вказує, що не був повідомлений про розгляд справи 21.06.2017 р., у зв'язку з чим не був присутнім в судовому засідання. Копію постанови отримав 31.08.2017 р.

По суті апеляційних вимог указує, що постанова суду є незаконною й необґрунтованою, ухваленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, а судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушеннями, а саме працівники поліції зупинили його за відсутність освітлення номерного знака, при цьому постанову про притягнення за це адміністративне правопорушення не склали.

Зазначає, що від проходження огляду у встановленому законом порядку не відмовлявся, лише відмовився дихнути поліцейському в обличчя. Був готовий їхати до медичного закладу для проходження перевірки на стан алкогольного сп'яніння, проте цього йому запропоновано не було. Крім того, поліцейський взагалі не роз'яснив йому порядок проходження огляду на стан сп'яніння, діючи всупереч вимогам ст. 266 КУпАП. Пояснення свідків про його відмову від проходження огляду написані самим поліцейським (одним почерком), а не свідками.

Також звертає увагу на допущену судом першої інстанції у змісті оскаржуваної постанови істотну процесуальну помилку, а саме, в резолютивній частині постанови не визначено питання щодо визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, адже саме висновок про винуватість чи невинуватість особи, яка притягується до відповідальності, і є основним результатом розгляду судом справи про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Пояснив, що інспектор пропонував пройти йому огляд на місці, однак не пропонував їхати до диспансеру. Він відмовився від огляду на місці, оскільки йому не пред'явили сертифікату відповідності на прилад, яким мав проводитися огляд.

Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не був присутнім у суді під час розгляду справи відносно нього. Враховуючи, що копію постанови від 21.06.2017 р. він отримав 31.08.2017 року згідно з наявною в матеріалах справи розпискою від 31.08.2017 р. про отримання копії постанови (а.с. 18), а апеляційна скарга подана ним 04.09.2017 р., вважаю справедливим визнати названі апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду поважними, й вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано визнано доведеним факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду нас стан сп'яніння. З рапорту поліцейського Котуха М. В. встановлено, що у водія ОСОБА_3 було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, він не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, але відмовився пройти в установленому порядку огляд на стан сп'яніння (а.с. 3). Із письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_3 відмовився пройти в установленому законом порядку огляд на стан сп'яніння (а.с. 2).

Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення підставою огляду на стан сп'яніння ОСОБА_3 стало те, що поліцейський виявив у нього ознаки сп'яніння, крім того сам ОСОБА_3 факту вживання алкогольних напоїв не заперечував.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння. Власне, це він указав і в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції у змісті оскаржуваної постанови допустив істотну процесуальну помилку, не визначивши у резолютивній частині рішення питання щодо винуватості ОСОБА_3, адже саме висновок про винуватість чи невинуватість особи, яка притягується до відповідальності, і є основним результатом розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, де розглядається публічне обвинувачення. На це слушно звертає увагу апелянт в апеляційній скарзі.

За таких обставин оскаржувана постанова не може залишатися чинною і підлягає безумовному скасуванню, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції має ухвалити нову постанову, в якій необхідно визначитися з питанням винуватості особи.

Однак, скасувавши оскаржувану постанову, апеляційний суд, прийшовши до висновку про належне підтвердження винуватості ОСОБА_3, не може застосувати до нього передбачене законом адміністративне стягнення, адже на час розгляду справи апеляційним судом минув строк можливого накладення такого стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП.

Тому, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2017 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закривши провадження у справі на підставі положень ст. 38 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко