18.08.2017 Справа № 756/8031/17
Ун.№756/8031/17
Пр.№3/756/4454/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1, 07.06.2017 року близько о 23 год. 40 хв., рухаючись по просп. Г.Сталінграда, 24, в м. Києві керував автомобілем «BMW», д/н НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил Дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, вказав, що у стані наркотичного сп'яніння не перебував. Пояснив суду, що працює тренером в спортивному клубі, в зв'язку зі специфікою своєї професії постійно має фізичні навантаження та веде активний спосіб життя, що є несумісним з вживанням наркотичних препаратів.

На спростування протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 надав до суду висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння № 005325, який проводив лікар Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», та, відповідно до якого, ознак наркотичного сп'яніння не виявлено.

Для з'ясування всіх обставин справи судом неодноразово здійснювались запити до Управління патрульної поліції в м. Києві щодо витребування відеозапису вказаного правопорушення, зафіксованого нагрудною камерою інспектора поліції, однак жодної відповіді до суду не надійшло.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає, зокрема, у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Статтею 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

В практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість, тобто коли внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов'язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Після проведення аналізу вказаних вище джерел права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст.62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМ України №1103 від 17.12.2008 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення , у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні положення зазначені в п. 7 Розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 та п.6 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.

В матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно яких в їх присутності 08.06.2017 ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи викладене, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, судом встановлено, що відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, в порушення вимог вище вказаних нормативно-правових актів, працівниками поліції не було зафіксовано у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, оскільки пояснення свідків не відтворюють обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння 07.06.2017. Вказане є суттєвим порушенням порядку, визначеного чинним законодавством щодо належного проведення огляду на стан сп'яніння, що викликає сумнів щодо винності особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаних норм права трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 247 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко