Справа № 462/1488/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 33/783/833/17 Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року апеляційний суд Львівської області в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року, -

з участю представника правопорушника

ОСОБА_2 - адвоката Гарасиміва Б.І.,

правопорушника ОСОБА_2,

встановив:

цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також постановлено стягнути 320,00 грн. судового збору.

Згідно постанови судді 27 березня 2017 року, о 21 год. 45 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_1, по вул. В.Великого, м. Львів - Рудно, у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням технічного засобу Drager ALCOTEST 6820, тест № 186, показник - 1,09 %, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.

В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_2 покликається на те, що вищезазначена постанова підлягає скасуванню, оскільки суд, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП не з'ясував всіх обставин справи і спотворив його пояснення про заперечення події вчиненого правопорушення. Зазначає, що він не говорив в місцевому суді про створення ним аварійної ситуації та конфлікт з водієм транспортного засобу, який викликав патрульну поліцію, а тому такі його спотворені пояснення не можуть бути доказом вини.

Звертає увагу на те, що суд в постанові невірно зазначив пояснення патрульного Кіндзерського І.О., який нібито підтвердив, що він - ОСОБА_2 викинув ключі від авто через паркан, оскільки патрульний таких пояснень в суді не давав, бо приїхав на місце події значно пізніше. Також незгідний з тим, що суд критично оцінив покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Акцентує, що суд, як доказ його вини взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення від 27 березня 2017 року та акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Але під час судових засідань було встановленого, що вказані документи були складені вже після приїзду на місце стоянки автомобіля працівників поліції і після того, як він вийшов з дому приблизно через 40-45 хв.

Покликається на те, що суд взяв до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та відеоматеріали місця події, представлені поліцейким, але суд не викликав зазначених свідків в судове засідання, а тому вважає, що їх письмові пояснення не можуть бути доказом його вини, як і відоматеріали з місця події, оскільки поліцейські не бачили хто саме керував автомобілем і в якому стані.

Стверджує, що судом не здобуто доказів того, що він 27 березня 2017 року в 21 год. 45 хв. керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження в справі.

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_2 та виступ його представника - адвоката Гарасиміва Б.І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №462/1488/17, зокрема, даними перевірки на стан алкогольного сп'яніння з допомогою приладу «Drager» за результатом якої, вміст алкоголю в організмі ОСОБА_2 становить 1,09% (а.с.1), протоколом серії БР №168091 про адміністративне правопорушення від 27 березня 2017 року (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.6,7), відеоматеріалами події, поясненнями працівника поліції Кіндзерського І.О. в місцевому суді та іншими наявними у матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку, зазначивши це в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правопорушника ОСОБА_2 та його пояснення в суді апеляційної інстанції про невинуватість у порушенні п.2.9«а» ПДР України є безпідставні, суперечать наведеним у постанові суду доказам і не впливають на законність прийнятого судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддя районного суду підставно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, обравши стягнення в межах санкції даної статті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

у кримінальних справах Галапац І.І.

апеляційного суду

Львівської області