Справа №592/1280/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 33/788/187/17 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 13 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки постанова була винесена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, суддя не повно з'ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого рішення судді є незаконним та необґрунтованим. При цьому зазначив, що суддя порушив строки розгляду справи, не надав правової оцінки підставі його зупинки працівниками поліції, він наполягав на тому, щоб пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки, натомість поліцейський направляв його до медичного закладу, в протоколі не зазначено жодної з ознак сп'яніння та його дій по ухиленню від проходження огляду, протокол був складений відносно нього за вчинення неіснуючого правопорушення, оскільки порядок встановлюється не законом, як це зазначено в протоколі, а підзаконним нормативно-правовим актом згідно ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, працівник поліції взагалі на мав права складати протокол та вимагати від нього проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки в протоколі зазначено, що він порушив Правила дорожнього руху, де вказано, що водій повинен виконувати вимоги працівника міліції, а не поліції. Також вказує, що під час розгляду справи не були допитані свідки та не з'ясовані інші обставини, зокрема той факт, що свідки підписували вже складений протокол і були відсутні під час його зупинки.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 13.04.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді ОСОБА_3 29.01.2017 близько 18-10 години по вул. 8 Березня в м. Суми керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вислухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_3 під час керування транспортним засобом п.2.5 ПДР України та вчинення відповідно ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягало у відмові від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції є необґрунтованими, належним чином не вмотивованими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України (в редакції постанови КМУ № 161 від 22.03.2017), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п.2.5 ПДР України, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853) і п.п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності 2-х свідків. Результати огляду зазначаються у відповідному в акті. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд осіб на стан алкогольного сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і проводиться в присутності поліцейського.

Як було встановлено в ході апеляційного розгляду даної справи про адміністративне правопорушення автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 спочатку був зупинений командиром 4-ї роти БПП м. Суми ОСОБА_4, який через деякий час зателефонував іншому екіпажу патрульної поліції (ОСОБА_5 і ОСОБА_6) та надав їм вказівку приїхати до місця зупинки вказаного транспортного засобу і скласти відносно водія протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, оскільки останній нібито відмовляється пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Зазначені обставини в судовому засіданні підтримали як особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, так й інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які безпосередньо займалися оформленням адміністративних матеріалів і які були допитані апеляційним судом в якості свідків.

Водій ОСОБА_3, будучи неодноразово допитаним в судовому засіданні, категорично заперечив факт вживання ним спиртних напоїв та керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. При цьому, останній пояснив, що не тільки не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, а й навпаки наполягав на проходженні такого огляду, але виключно поліцейськими на місці зупинки його автомобіля з використанням спеціального технічного засобу, оскільки поспішав у власних справах і не мав часу їхати до відповідного закладу охорони здоров'я. Крім того, вказав, що обґрунтовано відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у лікарні, так як поліцейські не поінформували його про конкретні причини зупинки, правил дорожнього руху він не порушував, у стані алкогольного сп'яніння не знаходився і ознак такого сп'яніння не виявляв, а тому останні і не мали достатніх підстав вважати, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Допитані апеляційним судом в якості свідків інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6 пояснили, що їх екіпаж не мав спеціального технічного засобу для огляду водія ОСОБА_3 на стан сп'яніння на місці зупинки його транспортного засобу, а тому останньому і було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння в наркологічному диспансері, оскільки він виявляв ознаки алкогольного сп'яніння, але ОСОБА_3 відмовився.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були присутні під час складання протоколу у відношенні ОСОБА_3 та які засвідчили його відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, неодноразово викликалися в установленому законом порядку до апеляційного суду для з'ясування фактичних обставини правопорушення, підтвердження чи спростування показань особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та показань поліцейських, але в судове засідання не з'явилися та не повідомили суд про поважність причин своєї неявки, внаслідок чого їх письмові пояснення не можуть бути узяті до уваги, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості їх перевірити в судовому засіданні під час розгляду справи.

При цьому, також слід керуватися і правовою позицією Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», внаслідок чого безпосередні показання ОСОБА_3 в судах першої та апеляційної інстанціях мають більше значення для визнання (чи невизнання) його винуватості у порушенні правил дорожнього руху ніж письмові показання вказаних вище свідків.

Відповідно до приписів ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного сп'яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Таким чином, виходячи з аналізу норм вищевказаного законодавства України, відмову водія ОСОБА_3 від безальтернативної пропозиції (вимоги) поліцейських щодо його огляду на стан алкогольного сп'яніння виключно у закладі охорони здоров'я в даному конкретному випадку, на думку апеляційного суду, не можна вважати відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, адміністративна відповідальність за яку передбачена диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 з вказаних вище підстав є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а рішення судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому, твердження ОСОБА_3 про те, що поліцейські не мали права зупиняти його транспортний засіб і вимагати від нього проходження огляду на стан сп'яніння у відповідності до п.2.5 ПДР не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки суперечать чинному законодавству України у сфері безпеки дорожнього руху та фактичним обставинам справи.

Є безпідставними доводи ОСОБА_3 і щодо порушення суддею строку розгляду справи, оскільки, незважаючи на визначений КУпАП строк, судовий розгляд справи повинен бути здійснений судом протягом розумного строку, який є оціночним поняттям і включає в себе строк, необхідний суду для правильного вирішення конкретної справи у передбаченій законом процесуальній формі, та не може бути чітко обмежений у часі через певні обставини.

Твердження ОСОБА_3 про те, що свідки не були присутніми під час зупинки і підписували вже складений протокол також не заслуговують на увагу, оскільки в даному конкретному випадку свідки потрібні були для засвідчення відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння, хоча і сам ОСОБА_3 не заперечив свою відмову від огляду.

Наявність чи відсутність ознак сп'яніння у ОСОБА_3 під час зупинки його транспортного засобу та в подальшому складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення на теперішній час встановити не можливо, оскільки такі ознаки є оціночними і за певних обставин можуть бути відсутніми візуально навіть у особи, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 в цій частині також є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з сталою практикою Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у п.43 рішення цього Суду від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На підставі викладеного, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а справа - закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 13 квітня 2017 року відносно ОСОБА_3 - скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норми матеріального права, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.