Справа № 165/1207/17 Провадження №33/773/675/17 Суддя в 1 інстанції: Лизун Ю. В.
Категорія:ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Подолюк В.А., перевіривши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції Артиш Н.В. на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року, якою провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, Нововолинського міського голови, закрито по п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ставиться у провину те, що він, будучи Нововолинським міським головою, обіймаючи посаду, яка відноситься до 3 категорії посад, присвоєний 5 ранг посадової особи місцевого самоврядування, свідомо не повідомив депутатів Нововолинської міської ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення №2/7 від 12.11.2015 року «Про умови оплати праці міського голови та його заступників», чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», а в подальшому проголосував за прийняття органом місцевого самоврядування вказаного рішення, яким йому та його заступникам було затверджено видатки на оплату праці та умови оплати праці, тобто вчинив дії, спрямовані на прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив також вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону.

Такі його дії були кваліфіковані за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрите по п.1 ст.247 КУпАП- за відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати постанову судді та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою він притягається до відповідальності. Зазначає, що місцевим судом правильно встановлені фактичні обставини справи однак діям міського голови ОСОБА_2 дана неправильна юридична оцінка, що призвело до безпідставного закриття провадження у справі та уникнення останнім адміністративної відповідальності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.

Так, згідно із ч.2 ст.287 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Даний перелік осіб, які мають право оскаржувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року та зміною функцій прокуратури, які визначені ст.2 вказаного Закону, були внесені зміни до ст.7 КУпАП, яку було доповнено частиною п'ятою такого змісту: «Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян».

Крім того, прокурора, як суб'єкта оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, було виключено з відповідного переліку, передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП, саме на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП.

Згідно ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.5 ст.7, ч.1 ст.287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року) повністю узгоджуються з положенням Закону України "Про прокуратуру" (в редакції цього ж Закону України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року), згідно з якими, однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Повноваження ж прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Як вбачається із постанови судді Нововолинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Оскільки до ОСОБА_2 постановою судді не застосовувались заходи примусового характеру, пов'язаного з обмеженням його особистої свободи, то в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду й відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, а також висновок наведений в Ухвалі Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року N 49-у/2015 (справа N 2-43/2015) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку з положеннями частини п'ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу про те, що аналіз вказаних положень Кодексу дає підстави для висновку, що має місце неузгодженість положень частини п'ятої статті 7, статті 250, частини першої статті 287 та частини другої статті 294 Кодексу щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор взагалі та прокурор, який брав участь у розгляді справи у відповідності до положень закону, а саме ч.2 ст.294 КУпАП, не наділений правом оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, як прямо зазначено в ухвалі Конституційного Суду України, питання, з яким звернувся автор клопотання, може бути вирішене лише у законодавчому порядку. Усунення неузгодженостей у законах не належить до повноважень Конституційного Суду України.

З огляду на це, приходжу до висновку, що до врегулювання даного питання на законодавчому рівні, суди при розгляді справ такої категорії повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення «Щокін проти України»).

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга прокурора, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор не є суб'єктом, який, відповідно до вимог закону, наділений правом на оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення, в тому числі пов'язані з корупцією, а тому апеляційна скарга не підлягає розгляду і її слід повернути особі, яка її подала.

Посилання прокурора на вимоги ст.250 КУпАП, рішення Європейського суду з прав людини від 6.09.2005 року, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є власним аналізом законодавства та можливості застосування його до певних повноважень прокурора, обґрунтованість якого спростовується вищенаведеними судом вимогами законодавства. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не впливають на правильність висновків суду, з яких апеляційна скарга підлягає поверненню, оскільки стосуються прав та обов'язків прокурора при вирішення справ певної категорії, права особи на доступ до суду, та можливості застосування аналогії права.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції Артиш Н.В. на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, повернути апелянту.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.А.Подолюк