Номер провадження: 33/785/848/17
Номер справи місцевого суду: 500/1427/17
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Чемоширянова О.В. на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2017 року про закриття провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою суду було закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення, пов'язаних з корупцією, передбачених частинами 1 та 2 ст.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_3, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На вказану постанову прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Чемоширянов О.В. подав апеляційну скаргу, в якій він ставить питання про скасування постанови в зв'язку з її незаконністю та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги прокурора вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст.294 КУпАП (зі змінами, внесеними на підставі Закону України №1952-VIII від 16.03.2017) встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, положеннями ст.294 КУпАП прокурор не наділений правом подавати апеляційну скаргу на постанову судді суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення, в зв'язку з чим апеляційна скарга прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Чемоширянова О.В. не може бути прийнята до апеляційного розгляду.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що відповідно до ч.1 ст. 250 КУпАП, прокурор наділений правом вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, у даному випадку є недоречним, оскільки у відповідності вимог ч.1 ст.287 КУпАП, передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Частиною 5 ст.7 КУпАП визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Санкцією ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП не передбачено застосування заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Таким чином, діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення взагалі не передбачена можливість оскарження прокурором постанов по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, а ч.2 ст.250 КУпАП лише встановлюється обов'язковість участі прокурора при розгляді таких справ.

Також є недоречним посилання прокурора в апеляційній скарзі на пп.2 п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» про те, що право прокурора на апеляційне оскарження постанови місцевого суду може бути реалізовано під час участі у провадженнях про адміністративні корупційні правопорушення (статті 172-4- 172-9 КУпАП), оскільки вказана норма містить у собі вказівку на те, що право прокурора на апеляційне оскарження може бути реалізовано лише під час здійснення нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Між тим, згідно з пунктом 8 узагальнення практики щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією ВССУ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. В інших випадках, виходячи зі змісту ч.2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору, як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Відповідно до пункту 1 узагальнення практики щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією ВССУ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, вирішуючи справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью Йорк, 31.10.2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27.01.1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15.05.2003 року), Законом України «Про боротьбу з корупцією» № 1700-VІІ від 14.10.2014 року, Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи положення Конституції України та ст.294 КУпАП, приходжу до висновку, що прокурор не є особою, яка наділена правом подавати апеляційну скаргу на постанову судді суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст.172-7 КУпАП, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути повернута особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Чемоширянова О.В. на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2017 року, якою було закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_4, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко