АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05.01.2017, -

В С Т А Н О В И В

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05.01.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05.01.2017 скасувати та прийняти нову постанову, якою матеріали провадження в справі про адміністративне правопорушення повернути до Управління патрульної служби МВС України для усунення недоліків та проведення додаткової перевірки.

В обґрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_5 вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права. Зокрема, як зазначає апелянт, в порушення вимог закону ОСОБА_2 про судове засідання судом було повідомлено не своєчасно, тобто за три дні до розгляду справи, у зв'язку з чим вважає, що було порушено право на захист останнього. При цьому судом було проігноровано право ОСОБА_2 щодо ознайомлення з матеріалами справи. Більше того, права особі, яка притягується до відповідальності за адміністративне правопорушення взагалі не було роз'яснено, а засідання тривало п'ять хвилин.

Окремо захисник наголошує, що захід адміністративного стягнення до ОСОБА_2 був обраний із порушенням вимог закону, оскільки постанова в цій частині не є вмотивованою. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 протягом останнього року порушував ПДР України чи притягувався до адміністративної відповідальності. Навпаки, як стверджує захисник, ОСОБА_2 всіляко сприяв працівникам поліції, що в свою чергу є пом'якшуючими обставинами при обранні виду адміністративного стягнення.

Також на адресу суду від адвоката ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він наводить аналогічні доводи, що викладені в апеляційній скарзі просить апеляційної інстанції врахувати пом'якшуючі відповідальність ОСОБА_2 обставини, в саме те, що ОСОБА_2 є єдиною особою в сім'ї, яка має право керувати автомобілем; наявність малолітньої доньки, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку кожного дня потрібно відвозити до дитячого садочку, який знаходиться на значній відстані від дому; вагітність дружини, яка наразі перебуває на сьомому місяці вагітності та яку потрібно постійно возити на огляд до лікаря.

Інших самостійних доводів апеляційна скарга не містить.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №878150, 07.12.2016 о 20 год.30 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_3 по території парковки ТОВ «Епіцентр» по вул. Берковецькій, 6. При виїзді з паркувального ряду №11 не надав переваги в русі атомобілю марки «KIA Magentis» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по основній дорозі та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 його захисника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу в частині призначення ОСОБА_2 заходу адміністративного стягнення та просили суд її задовольнити в зазначених межах, а апеляційну скаргу в частині направлення матеріалів на до оформлення - не підтримали, заслухавши думку потерпілого ОСОБА_4 з цього приводу, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника в частині призначеного стягнення, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

В судове засідання захисник ОСОБА_5 не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою. Суд враховує думку учасників процесу, які наполягали на розгляді справи за відсутності захисника, а також зважає, що інтереси ОСОБА_2 в суді представлено іншим захисником - адвокатом ОСОБА_3

Що стосується безпосередніх доводів апеляційної скарги, то суд керується слідуючим.

Суд переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги. Враховуючи, що ОСОБА_2 та його захисник - адвокат ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу лише в частині призначеного місцевим судом заходу адміністративного стягнення, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, учасниками провадження не оспорюються, а тому апеляційною інстанцією відповідно до положень ст.294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду - не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП, в постанові зазначив, що врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан. Врахував відсутність обтяжуючих відповідальність обставин та встановив відсутність пом᾿якшуючих, і як наслідок обрав ОСОБА_2 захід адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується та вважає, що судом обрано ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення без достатніх законних на те підстав, поза як суд підійшов формально до призначення правопорушнику відповідальності, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним обставинам, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що по призвело до застосування необґрунтовано суворого адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2,3 ст.7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КпАП України, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як випливає зі змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Порушені судом першої інстанції і вимоги ч.2 ст.33 КпАП України, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Натомість, місцевий суд формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.33 КпАп України, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

В п.28 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України роз'яснив, що «…Судам необхідно враховувати, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Як випливає зі змісту постанови, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 35 КпАП України, судом встановлено не було. Обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем роботи чи проживання, притягувався раніше до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічно правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України чи вчиняв інші порушення, відповідальність за які передбачено законом, або ж інші фактичні дані чи обставини, що в сукупності надали б суду можливість обґрунтовано дійти висновків про особу порушника і обрання більш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КпАП України, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення - відсутні.

При цьому суд звертає увагу, ОСОБА_2 є єдиною особою в сім'ї, яка має право керувати автомобілем, бере до уваги наявність малолітньої доньки, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку ОСОБА_2 відвозить до садочку на транспортному засобі та вагітної дружини, яку останній возить на своєму автомобілі на огляд до лікаря. Зазначені обставини підтверджуються документально, наявними матеріалах справи доказами (а.с. 47-55). При цьому суд зважає на пояснення ОСОБА_2, який стверджує, що він всіляко допомагав працівникам поліції здійснювати заміри та фіксувати обставини події в схемі ДТП.

З огляду на наведене, судом першої інстанції не було враховано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КпАП України).

Санкцією ст.124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яка тягне за собою або ж накладання штрафу або ж позбавлення права керування транспортними засобами.

В той час, як випливає з положення ч.2 ст.30 КпАП України, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За таких обставин, судом першої інстанції не було враховано вказаного вище положення закону, оскільки ОСОБА_2, виходячи з обставин скоєння ДТП, не вчинив грубого порушення права керування транспортними засобами, що не дає правових підстав суду застосувати такий вид адміністративного стягнення.

Таким чином, судом першої інстанції у винесеній ним постанові, на підставі якої було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, безпідставно застосував суворіший вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців, що необґрунтовано жодними доказами та фактичними даними, які б надали суду правові підстави застосувати такий вид адміністративного стягнення, а тому в цій частині постанову суду необхідно змінити, застосувавши до порушника більш м'яке та менш суворе адміністративне стягнення за вчинення правопорушення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05.01.2017, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців, − змінити в частині накладення адміністративного стягнення, обравши інший, більш м'який вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст.124 КУпАП. Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у виді 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копія повного рішення по скарзі на постанову протягом трьох днів надсилається особі щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/507/2017

Категорія: ст.124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Скорін А.В.