Справа № 159/2954/17 Провадження №33/773/936/17 Суддя в 1 інстанції: Восковська О. А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді МОСТИКА Андрій Ярославович, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.06.2017 о 23.10 годині в м.Ковелі по вул.П.Могили, 2, керував автомобілем «Мерседес-Бенц», державний номер «LKS 00790», з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей) та на вимогу працівників поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп'яніння категорично відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

У поданих 31.10.2017 апеляційній скарзі та заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він не брав участі у розгляді справи і копію оскаржуваної постанови судді отримав лише 25.10.2017. Також просить скасувати постанову судді та прийняти нову, якою закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що він випадково дізнався про ухвалену постанову судді щодо нього. Просить звернути увагу на те, що він навчається у вузі, де планує здобути спеціальність лікаря, а тому як майбутній лікар ніколи не дозволив би собі сісти за кермо автомобіля у стані алкогольного спяніння, таким чином, створюючи собі чи іншим особам небезпеку для життя та здоровя. Також стверджує, що він взагалі не вчиняв правопорушення, хто скористався його документами при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення він не знає. Також він не отримував будь-яких судових повісток про час та місце розгляду справи, що унеможливило пояснити дані обставини в судовому засіданні, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, чим порушено його право на захист.

В суді апеляційної інстанції захисник змінив апеляційні вимоги і просив визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та закрити провадження у справі у звязку із спливом строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримував апеляційну скаргу і просив поновити строк апеляційного оскарження та закрити провадження у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови слід задовольнити, оскільки ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справи та копію оскаржуваної постанови судді отримав 25.10.2017, що стверджується матеріалами справи. Тому, на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження пропущений ОСОБА_2 із поважних причин.

Разом з тим, не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було зясовано дані про його особу, не перевірено відповідних документів, що стало підставою для безпідставного притягнення його до відповідальності.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, особа, якій ставилось у провину порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, працівниками поліції встановлювалась на підставі посвідчення водія №ААВ № 377540 від 26.05.2012.

Будь-яких даних про те, що посвідчення водія ОСОБА_2 було втрачено чи викрадено напередодні 24.06.2017 у матеріалах справи немає.

Згідно з змісту даного документу, цією особою є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Такі свої анкетні дані, ОСОБА_2 зазначив також працівникам поліції після зупинки транспортного засобу, яким він керував, що стверджується відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, який міститься у матеріалах справи.

Відповідно до вказаного відеозапису риси обличчя водія, який був зупинений працівниками поліції 24.06.2017, також збігаються із рисами обличчя фотокартки копії паспорта громадянина України ОСОБА_2, яку останній долучив до своєї апеляційної скарги.

Крім того, ідентичними є підписи особи в протоколі про адміністративне правопорушення, а також у розписці про те, що не буде більше керувати автомобілем, із підписом ОСОБА_2, який зазначений у його апеляційній скарзі.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що його анкетними даними скористалась інша особа при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 191293 від 24.06.2017, складеного у присутності ОСОБА_2, останній у даному протоколі вказав, що «не погоджуюсь із протоколом». Крім того, ОСОБА_2 поставив два власноручні підписи у протоколі. Перший - що ОСОБА_2 ознайомлений, що розгляд справи відбудеться у Ковельському міськрайонному суді, а час розгляду буде вказано у повістці, а також , що він ознайомлений з змістом протоколу та отримав його копію.

Вирішуючи питання про розгляд справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції правильно врахував наступні обставини.

ОСОБА_2 було достовірно відомо про наявність в провадженні Ковельського міськрайонного суду справи про адміністративне правопорушення відносно нього.

Однак, ОСОБА_2 не бажав одержувати адресовану йому поштову кореспонденцію ні за місцем своєї реєстрації (с.Вербка вул.Ватутіна, 110в/24), яка стала відома суду згідно з відповіді підрозділу УДМС України у Волинській області від 21.08.2017 року, ні за місцем свого проживання (м.Ковель вул.Айвазовського, 13), яке ОСОБА_2 вказав у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, судом першої інстанції вжито усіх заходів для повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_2, однак останній, не виявив бажання отримувати кореспонденцію суду, яка надсилалась на його адресу проживання та реєстрації, не вживав будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

За таких обставин, суд першої інстанції не порушив вимоги законодавства та правильно розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні даного правопорушення повністю доводиться зібраними по справі письмовими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №191293 від 24.06.2017 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з яких убачається, що ОСОБА_2 24.06.2017 року у їх присутності відмовився пройти медичний огляд на факт вживання алкоголю в установленому порядку, про свідчать їх підписи у наданих поясненнях.

Крім цього, факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння також підтверджується і відеозаписом, який здійснювався інспектором від моменту зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 і до складання відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_2 пройти медичний огляд на стан спяніння, так і те, що на момент зупинки транспортного засобу останній не заперечував факту вживання алкогольних напоїв (2 бокали алкогольного пива).

Доказів, які б спростовували наведені вище письмові докази у справі, суду не надано.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції в повному обсязі дотримався дані вимоги закону та обґрунтовано призначив ОСОБА_2 безальтернативне адміністративне стягнення, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, з мотивів наведених в його скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року щодо нього без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_5