Справа № 226/1470/16-п
Провадження № 3-в/226/1/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м.Мирноград

Суддя Димитровського міського суду Донецької області Редько Ж.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, про відстрочку виконання постанови суду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого зазначив, що за постановою Димитровського міського суду Донецької області від 07.11.2016 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) до штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою апеляційного суду Донецької області від 14.12.2016 року вказану постанову суду залишено без змін. У звязку з тим, що він не має достатнього доходу для сплати штрафу одним платежем, на його утриманні є діти, він просить суд відстрочити виконання постанови суду від 07.11.2016 року на 12 місяців.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні, не наполягаючи на задоволенні своєї заяви, пояснив суду, що він бажає, щоб з його доходу проводилося щомісячні відрахування частинами на погашення штрафу. Описуючи свій матеріальний стан, пояснив, що він має три джерела доходу, отримуючи пенсію у розмірі 1247 грн, регрес 2180 грн та заробітну плату за неповний робочий день в сумі 1100 грн. Також заявник вказав, що його єдиний син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, досяг повноліття і проживає окремо від нього. Він же мешкає удвох з працездатною дружиною, яка тимчасово не працює, на утриманні осіб не має, є інвалідом третьої групи у звязку з травмою на виробництві.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що за постановою Димитровського міського суду від 07.11.2016 року ОСОБА_1 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виглідя штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вказане рішення суду постановою апеляційного суду Донецької області від 14.12.2016 року залишено без змін.

Заявник ОСОБА_1 у звязку з трудовим каліцтвом є інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена на строк до 08.10.2017 року, працює продавцем продовольчих товарів у фізичної особи підприємця ОСОБА_3, про що свідчать запис № 16 від 07.09.2016 року у його трудовій книжці, довідка МСЕК від 08.10.2015 року.

Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області від 16.01.2017 року ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 1247 грн.

Окрім пенсії і заробітної плати заявник отримує соціальні виплати, що підтверджується відомостями з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України від 18.01.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням .

Розглянувши доводи заявника, вважаю, що такі не свідчать про наявність підстав для відстрочки виконання постанови суду, оскільки заявник, хоча і є інвалідом, але встановлена йому третя група інвалідності дозволяє йому працювати, у звязку з чим він отримує заробітну плату, пенсію, соціальні виплати, тобто має стабільні джерела доходу, не маючи на утриманні жодної особи.

Судом не встановлено обставин, які утруднюють виконання постанови суду або роблять його неможливим і підтверджують існування виняткового випадку, за наявності якого суд може відстрочити виконання постанови суду.

Статтею 308 КУпАП передбачено примусове виконання постанови про стягнення штрафу, а саме: у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП (п'ятнадцять днів), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, а за змістом ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою боржника для покриття у повному обсязі належних до стягнення сум передбачено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника у розмірі не більше як 20 % щомісячно.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2017 року судом до органу державної виконавчої служби було спрямована постанова від 07.11.2016 року про стягнення штрафу на користь держави зі ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП в сумі 10200 грн для виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у заяві про відстрочку виконання постанови суду від 07.11.2016 року необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.301, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про виконавче провадження», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу від 07 листопада 2016 року відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ж.Є.Редько