Провадження № 33/792/79/17
Справа № 673/1750/16-п Головуюча в 1-й інстанції Ягодіна Т.В.
Категорія: ч.7 ст.212-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 на постанову Деражнянського районного суду від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Деражнянського районного суду від 24 січня 2017 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Городок Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого Деражнянським міським головою, не одруженого, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.212-3 КУпАП та провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.

Роз'яснено ОСОБА_2 право на звернення до суду з вимогами про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням в порядку цивільного судочинства.

За постановою суду, 15.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся із письмовим зверненням до Деражнянського міського голови ОСОБА_1 про надання інформації.

Листом за № 227 від 22.04.2016 року за підписом Деражнянського міського голови ОСОБА_1 було відмовлено у розгляді звернення ОСОБА_2 по суті, з підстав невідповідності такого вимогам до звернення, які передбачені ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», так як відсутні відомості про місце проживання заявника, а за адресою, яка значиться у зверненні - вул.Миру, 15, м. Деражня знаходяться відділення електрозв'язку та поштове відділення.

В силу ч.1 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», звернення оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Враховуючи те, що звернення ОСОБА_2 містило всі необхідні реквізити, в тому числі і адресу, яка була зазначена як місце проживання заявника, ОСОБА_1, всупереч вимогам вказаного положення Закону України «Про звернення громадян», допустив незаконну відмову у прийнятті та розгляді звернення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 212-3 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким до ОСОБА_1 застосувати передбачені ст.212-3 КУпАП санкції, вжити заходи щодо усунення причин та умов вчинення адміністративного правопорушення, зобов'язати ОСОБА_1 про вжиті заходи, протягом місяця з дня надходження висновків суду повідомити суд, який вніс пропозицію, та потерпілу особу. За рахунок ОСОБА_1 компенсувати понесені ним, документально підтверджені, витрати на приїзд з Києва, де він зареєстрований, в судове засідання та витрати на виготовлення заяви до суду. Вказує, що місцевий суд правомірно визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 212-3 КУпАП, та поспішно закрив провадження, у зв'язку із закінченням, на момент розгляду справи, строків, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки правопорушення є триваючим в часі. Крім того, суд незаконно вказав на необхідність звернення для відшкодування витрат в порядку цивільного судочинства, постанову оголосив не негайно, а на наступний день, не виконав при винесенні постанови вимог ст.33 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати та провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на те, що у суду не було підстав визнавати його винним у вчиненні, інкримінованого йому правопорушення, з огляду на те, що

ОСОБА_2 було правомірно відмовлено у розгляді його звернення

по суті, з підстав невідповідності, такого, вимогам до звернення, які передбачені ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», так як у ньому були відсутні відомості про місце проживання заявника, а суд незаконно, в порушення вимог чинного законодавства, одночасно із закриттям провадження в справі, ще й визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підтримання доводів, поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг вважаю, що вони до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідальність за ч.7 ст.212-3 КУпАП наступає за незаконну відмову у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України "Про звернення громадян".

В силу ч.1 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», звернення оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднання громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосується їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу частини сьомої згаданої статті Закону у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення, в діях

ОСОБА_1, доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.7 ст.212-3 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи. Підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку, тому твердження апелянта ОСОБА_1 про відсутність в його діях вказаного складу адміністративного правопорушення на увагу суду не заслуговують.

Такий висновок ґрунтується на даних протоколу про адміністративне правопорушення від 26.10.2016 року (а.с.1-4), згідно якого, повертаючи звернення потерпілого від 15.04.2016 року, з наданням відповідних роз'яснень, без розгляду по суті, Деражнянський міський голова ОСОБА_1, який є підписантом листа від 22.04.2016 р. №227, допустив порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», а саме частини першої статті 7 Закону України «Про звернення громадян». У діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме незаконна відмова в прийнятті та розгляді звернення.

Факт наявності прохання про надання інформації Деражнянським міським головою підтверджується копією заяви ОСОБА_2 про надання інформації, яка адресована голові Деражнянської міської ради

ОСОБА_1 від 15.04.2016 року та одержана міською радою, того ж дня, із реєстрацією за вхідним №125 (а.с.8-9) та витягом із журналу вхідної документації (а.с.10).

Незаконна відмова Деражнянського міського голови ОСОБА_1 у наданні, вказаної у заяві ОСОБА_2, інформації стверджується листом-відповіддю, за підписом голови від 22.04.2016 р. №227 (а.с.11).

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.7 ст.212-3 КУпАП.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про законність його відмови у наданні інформації за зверненням ОСОБА_2, з огляду на те, що у у зверненні було вказано адресу м.Деражня вул.Миру, 15, яка є адресою місця розташування будівлі відділення електрозв'язку, поштового відділення і, відповідно, не може бути місцем проживання заявника, на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Наведена ОСОБА_1 обставина не є підставою для відмови у наданні інформації за зверненням громадян, оскільки адреса заявником вказана була, а правопорушник фактично вдався до безпідставного оцінювання достовірності інформації про його місце проживання, що в подальшому призвело до необґрунтованого висновку про неналежне оформлення звернення та подальше його повернення заявнику на адресу, зазначену у зверненні останнього.

Не заслуговують на увагу суду й посилання ОСОБА_1 на одночасне, із закриттям провадження в справі, ще й визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім цього, вказані посилання не є для нього реабілітуючими обставинами.

Враховуючи, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення місцевим судом пройшли, передбачені ст.38 КУпАП строки накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.212-3 КУпАП, судом правомірно було закрито провадження в справі за вказаною підставою.

Відповідно до роз'яснень, зазначених у Листі Мінюсту від 01.12.2003 р. №22-34-1465, триваючими адміністративними проступками є проступки,

пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків,

передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта,

самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або

виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у їх

невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_1 правопорушення - незаконна відмова в прийнятті та розгляді звернення не є триваючим. Днем вчинення вказаного правопорушення є день надання відповіді заявнику, тобто 22 квітня 2017 року, а тому твердження апелянта ОСОБА_2 про зворотнє суд не приймає уваги.

Згідно з ч.1 ст.275 КУпАП потерпілим відшкодовуються, у встановленому порядку витрати, що їх вони зазнали у зв'язку з явкою в орган (до посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Відшкодування витрат, передбачених ч.1 цієї статті, здійснюється відповідно до Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №710 від 01.07.1996 року із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2012 року.

Відповідно до положень вказаної Інструкції потерпілим, якщо виконання їх процесуальних функцій пов'язане з перебуванням за межами населеного пункту постійного проживання, відшкодовуються, зокрема, вартість проїзду до місця виклику і назад.

Згідно з приписами ч.7 зазначеної Інструкції у кримінальних провадженнях і справах про адміністративні правопорушення виплати, зазначені в п.1 цієї Інструкції проводяться органом, який зробив виклик із коштів, що передбачаються кошторисом на зазначені цілі.

Відшкодування витрат за виготовлення заяви до суду вказаною Інструкцією не передбачено і відповідно до ч.3 ст.40 КУпАП питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладені обставини, посилання потерпілого ОСОБА_2 на необхідність стягнення апеляційним судом витрат на проїзд та за виготовлення заяви є безпідставними.

В процесі апеляційного розгляду справи встановлено, що судом першої інстанції було відмовлено ОСОБА_2 у стягненні майнової шкоди та роз'яснено, що він не позбавлений права на звернення до суду про стягнення такої в цивільному порядку.

Враховуючи положення зазначеної вище Інструкції, апелянт не позбавлений права на звернення із заявою до місцевого суду про відшкодування витрат, пов'язаних з викликом в судові засідання, в порядок і спосіб, передбачений зазначеною Інструкцією.

З огляду на викладене, постанова судді місцевого суду відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, на які є посилання в апеляційних скаргах, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

За таких обставин, підстав для задоволення поданих апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Деражнянського районного суду від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області Л.М. Кулеша