провадження №3/389/946/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м.Знам'янка

Суддя Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області Проценко Олександр Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли від представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2,

перебуваючого на посаді заступника міського голови из питань діяльності виконавчих органів Знам'янської міської ради Кіровоградської області,

за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 04 жовтня 2017 року вбачається, що 15 листопада 2016 року, в м.Знам'янка Кіровоградської області, по вул.М.Грушевського,19, заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів Знам'янської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_2, неправомірно відмовив у наданні інформації, а саме не надав копію трудової книжки міського голови ОСОБА_3 з 1980 по 2006 роки та копії відомостей про роботу останнього, пославшись на те, що запитувана інформація належить до категорії з обмеженим доступом, тобто неправомірно відмовив у наданні інформації, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.212-3 КУпАП.

Частина друга ст.212-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформаці .

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який викликався за місцем його роботи, вказаним у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності, не зявився, вважається таким, що своєчасно сповіщений про місце та час розгляду справи, від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Надав суду письмові заперечення, відповідно до яких вину не визнає, вважаючи свої дії правильними, справу просить розглянути за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, наступне.

ОСОБА_4, 11 листопада 2016 року, звернулась до міського голови ОСОБА_3 із запитом, керуючись ст.ст.19,20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», в якому просила надати їй, без зазначення персональних даних, копії відомостей з особової справи міського голови ОСОБА_3, а саме: копію автобіографії ОСОБА_3, копію трудової книжки ОСОБА_3 з 1980 року по 2006 рік та копію відомостей про роботу ОСОБА_3

На вказаний запит, 15 листопада 2016 року, заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_5, його було частково задоволено (в частині запиту на отримання копії автобіографії ОСОБА_3, яка оприлюднена на сайті міської ради), а, в частині надання копій трудової книжки ОСОБА_3 з 1980 року по 2006 рік та відомостей про роботу ОСОБА_3 - відмовлено, з вказівкою на те, ЩО вказана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом, відповідно до ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», має гриф «Для службового користування», як інформація з особової справи працівника і належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст.32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини

Закон України "Про інформацію" регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Статтею 11 Закону України "Про інформацію" визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Даною нормою Закону передбачено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України "Про захист персональних даних", поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено: "Вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Парламентська ОСОБА_1 Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року N1165 (1998) (далі - Резолюція N 1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону (частина шоста статті 6 Закону N2939-VI); персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (частина третя статті 5 Закону України від 1 червня 2010 року N 2297-VI "Про захист персональних даних") (пункт 3.3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України). Тому суди повинні мати на увазі, що така інформація, зокрема, може міститися в наказах про відпустку чи відрядження, наказах про призначення чи звільнення особи. Такою також є інформація з особових справ, яка свідчить про дотримання особою, що займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлених кваліфікаційних чи інших обов'язкових для займання цієї посади вимог, інформація про притягнення до юридичної відповідальності за неналежне виконання посадових (службових) обов'язків. Таким чином, у разі, якщо до посади, пов'язаної з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлені кваліфікаційні чи інші обов'язкові для займання цієї посади вимоги, ІНФОРМАЦІЯ_1, досвід роботи, знання іноземної мови, відсутність судимості тощо, така інформація не є конфіденційною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 ставиться за провину неправомірна відмова у наданні інформації потерпілій, яка запитувала документи, які підтверджують трудовий стаж головної посадової особи відповідної територіальної громади, тобто інформацію, яка становить суспілький інтерес, разом з тим, не звернуто увагу на те, що згідно запиту, фактично потерпіла просила надати не інформацію, а надати копії відомостей з особової справи міського голови, а саме копію трудової книжки та копію відомостей про роботу.

В розрізі вказаного, ЗУ «Про інформацію», «Про захист персональних даних» та ч.1 ст.1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації" дії порушника в частині запитуваних даних, а саме копії трудової книжки міського голови, що не є інформацією, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, тож її надання не передбачено законом.

Поняття «копія відомостей про роботу» є занадто загальним і потребує уточнення для вирішення питання, чи є це публічною інформацією, що в рамках даної справи, з урахуванням наявних документів, є неможливим

Слід відзначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення, відносно конкретної особи. Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії. Суддя не вправі у своїй постанові за підсумками розгляду справи вказувати на ті ознаки правопорушення, в скоєнні яких особа не обвинувачується в протоколі, тобто які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції. Суд, у відповідності до вимог КУпАП, позбавлений повноважень самостійно збирати докази і давати їм оцінку.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, у відповідності зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в судовому засіданні не було доведено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, провадження відносно нього підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.38, 247, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП - закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена, протягом десяти днів з дня винесення, через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області, до апеляційного суду Кіровоградської області

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_6