Справа № 472/253/17 16.06.2017 16.06.2017 16.06.2017
Номер провадження: 33/784/243/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 33/784/243/17 Суддя суду першої інстанції: Кучерявенко С.С.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Маркова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді - Маркової Т.О.

за участю секретаря -Кельїної А.Г.

за участю особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 на постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,

в с т а н о в и в :

Постановою судді встановлено, що 8 березня 2017 року о 17 год. 35 хв. інспектором 4 роти 4 батальйону УПП ОСОБА_3 був зупинений транспортний засіб ВАЗ2103, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2

З метою встановлення ознак стану сп'яніння інспектором було запропоновано водію ОСОБА_2 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинення транспортного засобу та в медичному закладі, від якого останній відмовився в присутності двох свідків, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області та закрити провадження у справі.

Вважає постанову суду незаконною та такою, що має бути скасована судом апеляційної інстанції у зв'язку з порушеннями норм закону, що мали місце під час розгляду даної справи, оскільки судом неповно з'ясовано усіх фактичних обставин справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що стало причиною безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Стверджує, що його автомобіль не зупиняли, а співробітники поліції прибули вже після того, як сталась дорожньо - транспортна пригода з технічних причин, за кермом автомобіля в той день він не перебував.

Звертає увагу на те, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не могли братись судом до уваги, оскільки вони були власноруч написані співробітником поліції ОСОБА_3, який діяв необ'єктивно.

Вказує, що свідків взагалі не було під час подій 8 березня 2017 року ні на місці пригоди, ні у райвідділі.

Зазначає, що ДТП сталася не в тому місці, яке зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо своїх слів та пояснень зазначає, що перебував у шоковому стані після пригоди, та у зв'язку з важкими життєвими обставинами, станом здоров'я, проблемами в особистому житті, проте за кермом того дня не перебував.

Стверджує, що ніяких доказів того, що він був за кермом, суду надано не було, окрім суперечливих письмових пояснень свідків, котрі були складені співробітниками поліції власноруч.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, серія БР № 143800, від 8 березня 2017 року, який, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 8 березня 2017 року о 17.35 год. в м. Миколаїв, Миколаївський р-н., автодорога Т 15-06 3-й кілометр водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння (млява мова, нечітка хода, поведінка не відповідає дійсності). Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку на місці зупинки ТЗ в присутності двох свідків відмовився, в медзаклад проїхати відмовився.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 296 КУпАП, а також «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_2 матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП положень вказаної інструкції судом апеляційної інстанції не виявлено.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, ОСОБА_2 обвинувачується у відмові від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння.

З пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що 8 березня 2017 року він був запрошений в якості свідка співробітниками поліції для проведення освідування водія на місці зупинки за адресою вул. Веселинівська біля буд. 1-а. В його присутності водій ОСОБА_2 проходити освідування за допомогою газоаналізатора відмовився. Відмовився проїхати і в медичний заклад.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що пив каву по вулиці Веселинівська, 1-А та побачив, як з траси автомобіль ВАЗ-2103 злітає в кювет, д.н. НОМЕР_1. Він підбіг, щоб дізнатись, як там водій. Водій в чорній куртці вийшов з автомобіля, лисуватий, середнього зросту, був у шоковому стані.

Також, свідок ОСОБА_5 пояснив, що на автодорозі Т-15-06, 3 км. був запрошений в якості свідка співробітниками поліції, того, що водій ОСОБА_2 керував т/з ВАЗ 2103, д/н НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння з вираженими ознаками (запах з порожнини рота, нестійка хода, поведінка не відповідає обстановці). Водію було запропоновано пройти медогляд на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, на що водій ОСОБА_2 відмовився, проїхати до медзакладу для проходження освідування теж відмовився.

Окрім цього, з переглянутого відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, що міститься в матеріалах даної справи, вбачається, що ОСОБА_2 пояснював працівникам поліції, що напередодні вживав алкогольні напої через сімейні проблеми, рухався на своєму автомобілі зі швидкістю близько 100 км/год, в автомобілі знаходився сам, через те, що відволікся на телефонний дзвінок, не впорався з керуванням та з'їхав в кювет.

Вказані докази підтверджують той факт, що на момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля перебував саме водій ОСОБА_2, та свідчать про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто місцевий суд дійшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта щодо безпідставності притягнення його до відповідальності є також такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються наведеними вище доказами.

Посилання апелянта щодо розбіжностей в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях свідків не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Твердження апелянта відносно того, що свідків взагалі не було під час подій 8 березня 2017 року ні на місці пригоди, ні у райвідділі, спростовуються матеріалами справи та переглянутим відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції.

Вказівка апелянта на необ'єктивність співробітника поліції ОСОБА_3, що виразилась в тому, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були власноруч написані співробітником поліції ОСОБА_3, є такою, що не заслуговує на увагу, оскільки під поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 містяться записи, які здійснені ними власноручно «З моїх слів записано вірно, мною прочитано», та засвідчені їх підписами.

Інші доводи апелянта також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.

Суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з'ясував обставини, що підлягали з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області Т.О. Маркова