А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06.06.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 11 / 45, Волинської області, гр. України, українець, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,00 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 12 березня 2017 року приблизно о 18-й годині 40 хвилин ОСОБА_1 по вул. Духновича в с. Поляна Свалявського району, керував автомобілем марки Citroen, реєстраційний номерний знак GNC412, у стані алкогольного спяніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною і такою, що винесена із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що твердження про те, що він керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, не відповідає дійсності, ґрунтується на припущеннях і суперечить фактичним обставинам справи, у тому числі його поясненням та поясненням свідків, які були на місці події. При цьому, вказує на те, що його автомобіль не рухався, а стояв на узбіччі, тобто працівник поліції не зупиняв автомобіль із приводу порушення правил дорожнього руху, що може підтвердити його товариш, який також знаходився в автомобілі. Крім того, вказує на те, що суд не дав оцінки протоколу, який складений із порушеннями, а також не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявні розбіжності щодо ймовірного місця вчинення правопорушення, оскільки згідно протоколу це вул. Духновича в с. Поляна, а згідно його пояснень між населеними пунктами с. Солочин с. Поляна, що у свою чергу свідчить про неналежне зясування судом всіх обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення. Також посилається на те, що, розглянувши справу без його участі, не повідомивши його про час та місце її розгляду, суд позбавив його можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права, зокрема, дати пояснення, подати докази, заявити клопотання про допит свідків. Крім того, вказує на те, що всупереч ст. 285 КУпАП копія постанови йому не надсилалась, а таку він отримав 28.04.2017 після ознайомлення з матеріалами справи в суді. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для скасування чи зміни постанови немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а відповідно до ст. 268 цього Кодексу, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ці вимоги закону суддею не додержано.

Так, з постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи, а в її матеріалах відсутні дані про те, що він належним чином повідомлений про час та місце її розгляду. З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не вбачається, що повістка про виклик до суду вручена ОСОБА_1 (а. с. 9-10). У матеріалах справи також відсутні дані про те, що відповідно до вимог КУпАП ОСОБА_1 вручена копія постанови судді. З матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 28 квітня 2017 року, що підтверджується його розпискою (а. с. 14).

Зазначені обставини перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, тому причини пропуску строку на внесення апеляційної скарги визнаються поважними, строк поновлюється, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною і такою, що винесена із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 12 березня 2017 року приблизно о 18-й годині 40 хвилин по вул. Духновича в с. Поляна Свалявського району, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Citroen, реєстраційний номерний знак GNC412, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР України. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обовязки йому розяснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані (а. с. 1).

З доданих до протоколу письмових пояснень, які ОСОБА_1 надав інспектору ГРПП Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_2, убачається, що ОСОБА_1 визнав зазначені в протоколі обставини, що підтвердив своїм підписом (а. с. 2).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 19 від 12.03.2017, який складений лікарем Свалявської ЦРЛ ОСОБА_3, убачається, що 12.03.2017 о 20-й годині 55 хвилин ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння. З указаного висновку також убачається, що з результатами огляду ОСОБА_1 ознайомлений, що підтвердив своїм підписом (а. с. 3).

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ГРПП Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_2, був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, у підтвердження таких даних до апеляційної скарги не додано яких-небудь належних доказів, такі в матеріалах справи відсутні й на такі не вказував ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом. При цьому, у справі немає й даних у зацікавленості інспектора у фальсифікації протоколу чи результатах розгляду справи.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що у лікаря ОСОБА_3, яка склала Висновок № 19 від 12.03.2017, були підстави для фальсифікації такого й, відповідно, для обмови останнього у вчиненні правопорушення, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказував ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані інспектор та лікар при виконанні своїх функціональних обовязків діяли у межах наданих їм повноважень.

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і винуватість останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що твердження про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, оскільки автомобіль не рухався, а стояв на узбіччі, тобто працівник поліції не зупиняв автомобіль із приводу порушення правил дорожнього руху ; що протокол щодо нього складений із порушеннями, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє як такі, що не підтверджені матеріалами справи, спростовані вищенаведеними доказами й спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявні розбіжності щодо ймовірного місця вчинення правопорушення, оскільки згідно протоколу це вул. Духновича в с. Поляна, а згідно його пояснень між населеними пунктами с. Солочин с. Поляна, що у свою чергу свідчить про неналежне зясування судом всіх обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення; що, розглянувши справу без його участі й, при цьому, належним чином, не повідомивши його про час та місце її розгляду, суд позбавив його можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права, зокрема, дати пояснення, подати докази, заявити клопотання про допит свідків, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного відхиляє як такі, що не спростовують факт керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці автомобілем у стані алкогольного спяніння й, відповідно, на висновок судді про порушення ним передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, й вважає такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права під час розгляду справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Щесюка І.В. обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; те, що учасники процесу не заявляли клопотань про приєднання або витребування доказів по справі, а також про виклик для допиту свідків, на яких є посилання в апеляційній скарзі; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

подане ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір в розмірі 320,00 грн., залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан