Номер провадження 3/573/15/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

захисника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Суми, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого,

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

10 січня 2017 року до Білопільського районного суду Сумської області з Ковпаківського районного суду м. Суми за підсудністю надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №237236, складений 07 грудня 2016 року відносно ОСОБА_2

Як вбачається із протоколу, 07 грудня 2016 року о 02 годині 40 хвилин в м. Суми по проспекту Курському водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожини рота, млява мова, почервоніння обличчя. Від проходження у встановленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння ОСОБА_2 ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків.

Як зазначено у протоколі, своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання 07 березня 2017 року ОСОБА_2 не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи.

Але в судовому засіданні 01 лютого 2017 року ОСОБА_2 від дачі пояснень суду відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 6 зазначеної Інструкції огляд на стан спяніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що ввечері 06 грудня 2016 року спільно зі ОСОБА_2 та його подругою ОСОБА_4 відпочивали в нічному клубі "Більбоу" в м. Суми, куди приїхали на автомобілі НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 Останній та його подруга ОСОБА_4 пили алкогольне пиво, а він нічого не пив, оскільки вазгалі не вживає спиртного. Після 1-ї години вже 07 грудня 2016 року вони вирішили їхати додому. За кермо автомобіля спочатку сіла ОСОБА_4, а вони зі ОСОБА_2 сіли за заднє пасажирське сидіння. Але вона була недосвідченим водієм та теж вживала пиво, тому за кермо автомобіля вирішив сісти він. ОСОБА_4 зупинилась на автобусній зупинці і вони з нею помінялися місцями, тобто він сів за кермо автосмобіля, а вона на праве заднє пасажирське сидіння. В цей час до них під'їхав автомобіль з працівниками поліції, які стали пред'являти претензії ОСОБА_2, що він у нетверезому стані керує автомобілем, та запропонували пройти медичне освідування, на що той відмовився, оскільки не перебував за кермом.

Інспектор поліції ОСОБА_5, який складав протокол відносно ОСОБА_2, суду зазначив, що особисто не бачив, щоб за кермом автомобіля НОМЕР_1 07 грудня 2016 року був ОСОБА_2 Але даний факт ним був встановлений зі слів ОСОБА_4, яка вказувала, що автомобілем керував ОСОБА_2

Судом був переглянутий оптичний диск, на якому міститься інформація з нагрудної камери інспектора Сальника М.О.

Але інформація, яка міститься на зазначеному диску, не дає суду законні підстави прийти до висновку, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2 07 грудня 2016 року близько 02.40 год. перебував у стані алкогольного сп'яніння, на пропозицію інспектора поліції відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Але судом не встановлено, що ОСОБА_2 в цей час керував транспортним засобом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обовязок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Заслухавши захисника ОСОБА_1, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у звязку відсутністю в діях ОСОБА_2 складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 280, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя