Номер провадження: 33/785/1763/17
Номер справи місцевого суду: 515/1524/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області - Кадегроб А.І., при секретарі судового засідання Стояновій Л.І., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2Є, прокурорів Юрко І.В., Войтова Р.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.10.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.10.2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, без офіційного місця працевлаштування, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього стягнення, із застосуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 320 гривень 60 коп.

Вищевказаною постановою ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він, будучи депутатом Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, являючись, згідно п.п.«б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, діючи з прямим умислом, свідомо, не вжив відповідних заходів щодо усунення конфлікту інтересів, а саме під час засідання сесії Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яке відбулося 30 травня 2017 року, де, серед інших питань, було розглянуто питання щодо підвищення ставки земельного податку з 204 грн. 60 коп. до 300 грн. за 1 га з метою наповнення бюджету сільської ради. При цьому, згідно довідки Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №158 від 14.09.2017 року, ОСОБА_2 має в наявності земельну ділянку площею 4,55 га, яку обробляє самостійно. Не зважаючи на це, 10 депутатів Баштанівської сільської ради, в тому числі й ОСОБА_2, проголосували проти підвищення ставки земельного податку, та залишили її на рівні 204,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказує, що вона була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та жодним чином не обґрунтував в судовому рішенні мотивів не прийняття доводів про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень.

Також, суд першої інстанції безпідставно відмовив в долучені до матеріалів справи заяви виборців Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області округу №12, депутатом якого є ОСОБА_2Є, в інтересах яких діяв апелянт, а не в особистих інтересах, як зазначає районний суд, що виключає наявність конфлікту інтересів ОСОБА_2

Крім цього, апелянт зазначає, що рішення про затвердження ставки земельного податку приймається колегіальним органом, тому прийняття ним участі у розгляді вказаного питання не може розцінюватися як «вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів».

Також, апелянт зазначає, що дії, які йому інкримінуються, не відносяться до корупційного правопорушення та не підпадають під диспозицію ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити, виступ прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили постанову залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративі правопорушення щодо ОСОБА_2 в суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, що призвело до прийняття судового рішення, яке вимогам закону не відповідає, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушень не відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме: за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до цієї статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1/ наявність в особи приватного інтересу; 2/ наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3/ наявність впливу цієї суперечності на об'єктивність або неупередженість рішення; 4/ наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому має бути чітко визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи; в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Між тим, ні в протоколі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2017 року, складеному старшим оперуповноваженим УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НПУ ОСОБА_3, ні в постанові судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року не зазначено й не розкрито зміст зазначених вище факторів, без яких реальний конфлікт інтересів відсутній.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Стаття 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачає, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»,

передбачено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано.

Згідно ст. 38 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 1 ст. 8, ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», передбачено, що депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради має право обирати і бути обраним до органів відповідної ради. Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» ч. 4 ст. 49 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат зобов'язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Тобто до інтересів представницьких повноважень відноситься голосування на сесіях ради, обирання та обрання до органів відповідної ради.

Крім цього, відповідно до п. п. 24, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також, виходячи з положень п. п. 24, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які регламентують питання, що вирішуються сільськими, селищними, міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях, тобто колегіальним органом, виходить, що факт голосування депутата Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_2, проти підвищення ставки земельного податку з 204 грн. 60 коп. до 300 грн. за 1 га з метою наповнення бюджету сільської ради, сам по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий звязок між його діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом. Голосування депутата за питання, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільських рад, є його обовязком, тобто участь у такому голосуванні є здійсненням депутатом його представницьких повноважень, а не проявом чи реалізацією приватного інтересу, незалежно від того, за яке питання голосує депутат. Волевиявлення депутата сільської ради з питань, які вирішуються сільськими радами виключно на їх пленарних засіданнях, не може бути підставою для встановлення наявності в його діях конфлікту інтересів.

Отже, голосування ОСОБА_2 як депутата сільської ради за затвердження ставки земельного податку (яке проводиться шляхом поіменного голосування), є волевиявленням депутата і не може бути підставою для встановлення наявності у нього реального конфлікту інтересів.

Крім цього, оскільки питання про затвердження ставки земельного податку затверджується шляхом поіменного голосування, більшістю голосів, тому була наявна ситуація альтернативного прийняття рішення, однак, результати голосування складали «за» залишення ставки земельного податку на 204, 60 грн., тобто 0, 5% - 10 голосів, «не голосували» - 1. При цьому, згідно списку поіменного голосування ОСОБА_2 знаходиться під №12, тобто останній в списку депутатів, які приймали рішення по вказаному питанню (а. с. 26-29), в звязку з чим, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність впливу приватного інтересу на об'єктивність та неупередженість прийняття такого рішення, а також відсутність реального конфлікту інтересів ОСОБА_2

Відповідно до протоколу дванадцятої сесії Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області сьомого скликання від 30 травня 2017 року, а саме відповідно до підсумків голосування з питання затвердження ставки земельного податку в розмірі 204, 60 грн. проголосувало 12 депутатів (а. с. 27), що не відповідає дійсності і результатам поіменного голосування, згідно яких зареєстровано було 11 депутатів, з яких один не голосував за вказане питання (а. с. 26).

Також, згідно протоколу дванадцятої сесії Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області сьомого скликання від 30 травня 2017 року присутнім депутатам було відомо, що ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку (а. с. 25-26).

Крім цього, апелянтом надано заяву до суду, згідно якої виборці Баштанівської сільської ради округу №12 просили його як їхнього депутата ОСОБА_2 голосувати за залишення ставки земельного податку в сумі 204, 60 грн.

У зв'язку з відсутністю такого конфлікту інтересів, неповідомлення ОСОБА_2 про наче б то наявність у нього реального конфлікту інтересів перед голосуванням за затвердження ставки земельного податку, а саме за залишення ставки земельного податку на рівні 2017 року в сумі 204, 60 грн., тобто 0, 5%, і голосування за це питання є правомірним.

Апеляційний суд враховує, що голосування депутата, згідно нормативних актів є його правом, а позбавлення депутата вказаного права чи його обмеження є неприпустимим.

Апеляційний суд Одеської області, з метою перевірки викладених в апеляційній скарзі доводів та пояснень ОСОБА_2, допитав свідка ОСОБА_4

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 пояснив, що перед голосуванням на засіданні сесії Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яке відбулося 30 травня 2017 року, де, серед інших питань, було розглянуто питання щодо підвищення ставки земельного податку з 204 грн. 60 коп. до 300 грн. за 1 га з метою наповнення бюджету сільської ради їх зібрав як виборців депутат ОСОБА_2 і повідомив про те що, планується підняття ставок на землю, а тому він як депутат, якому вони делегували представляти свої інтереси хотів дізнатися думку громадян щодо цього питання. Всі громадяни були проти і просили, щоб він, як їх представник, не підтримував цієї пропозиції, оскільки практично всі люди в їх селі мають земельні ділянки, як єдиним джерелом доходу для їх сімей. Роботи в селі немає, всі люди живуть з того, що самостійно обробляють ці ділянки і з цього живуть. Просили депутата підтримати їх волевиявлення на сесії.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що у матеріалах справи не міститься і прокурором в апеляційному провадженні не надано будь-яких даних, які б свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між приватними інтересами ОСОБА_2 та його службовими чи представницькими повноваженнями як депутата Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в момент голосування з питання затвердження ставки земельного податку.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що згідно з ч. 6 ст. 28, ч. 1 ст. 35 Закону України "Про запобігання корупції" закони, що визначають повноваження органів місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють. Правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності народних депутатів України, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Глава 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" регулює порядок формування, організацію роботи органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 "Конфлікт інтересів" глави 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

У даній нормі закону відсутні терміни "реальний конфлікт інтересів", "потенційний конфлікт інтересів" і не міститься заборони сільському депутату брати участь у прийнятті рішень; навпаки, передбачено, що сільський голова бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою.

Визнавши ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, суддя місцевого суду не навів у судовому рішенні мотивів незгоди з поясненнями ОСОБА_2, який заперечив наявність у ситуації, що склалась, реального конфлікту інтересів. Таким чином у судовому рішенні не наведено належних і достатніх мотивів його ухвалення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В звязку з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув вказану справу поверхнево, прийняв рішення, посилаючись на незаконні докази.

Крім цього, апеляційний суд приймає до уваги, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Також, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» зазначається, що адміністративні стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його чинення (ч. 3 ст. 38 КУпАП). Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, повязане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Разом з тим, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що гарантією всебічного, обєктивного і повного зясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження.

Згідно матеріалів справи, 08 вересня 2017 року є фактичним днем виявлення вчинених ОСОБА_2 правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (а. с. 5, 54).

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в даній справі закінчились строки накладення адміністративного стягнення, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією».

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, в діях ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 249 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП, та до нього застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, - скасувати.

Провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5