АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн., на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 30 серпня 2016 року о 23.50 год. в м. Києві по вул. Героїв Дніпра він керував автомобілем марки «Форд» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» № 6820 (результат тесту 0,74 проміле).

Не погоджуючись з постановою в частині адміністративного стягнення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути та зменшити суму штрафу, дозволити сплатити суму штрафу протягом 24-х календарних місяців, зменшити строк позбавлення права керування транспортними засобами.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, суд першої інстанції порушив процесуальне право, провівши судовий розгляд без його участі, не зважаючи на те, що 25 жовтня 2016 року телефонограмою попередив, що в судове засідання не зможе з'явитись у зв'язку з переломом зовнішньої кісточки лівої гомілки, та була відсутня можливість піднятись на 5-тий поверх.

Також, апелянт зазначає, що на даний час перебуває в дуже скрутному матеріальному становищі, після перелому ноги всі кошти витрачаються на лікування, крім того являється платником аліментів на малолітню дитину - ОСОБА_3, а також тяжке захворювання в матері - ОСОБА_4 - саркома тіла матки.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що на момент вчинення адміністративного правопорушення повертався з Чернігова, де на даний час в онкодиспансері лікується мати від раку, оскільки лікування в Києві надто дороге. Ці обставини і вплинули на психоемоційний та матеріальний стан, а на момент вчинення правопорушення перебував в пригніченому стані, так як сам також потребує лікування тому, що хворий на гепатит С.

Крім того, як зазначив ОСОБА_1, у нього накопичився борг за комунальні послуги по квартирі, в якій він мешкає, та який не в змозі оплатити.

Також звертає увагу на те, що у постанові суду першої інстанції є посилання на протокол про адміністративне правопорушення, в якому чітко зазначена відповідь про те, що він випив безалкогольне пиво, але суд першої інстанції у свою чергу не звернув увагу на деталі та виніс рішення з порушенням норм, чим позбавив можливості надати суду документи щодо обставин справи, які не вивчались в судовому засіданні та мають значення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали адміністративної справи та додаткові матеріали, які надані при апеляційному розгляді справи, розглядаючи справу в межах поданої апеляції, вважаю, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 направив до суду телеграму про те, що з поважних причин - у зв'язку з переломом ноги - з'явитися не може в судове засідання з проханням перенести розгляд справи, проте, суд розглянув справи за його відсутності, чим порушив його право брати безпосередню участь у розгляді справи, з наданням своїх пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції у справі.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 дані пояснення з приводу обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та надані докази на обґрунтування своєї позиції.

Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що 30 серпня матері робили операцію. Він з сестрою повернувся до м. Києва, та йому необхідно було переставити автомобіль. Вийшовши з дому на вулицю, перебуваючи в морально подавленому стані, він купив пляшку безалкогольного пива, випив її, а потім сів за кермо, щоб переставити автомобіль. Коли його зупинили працівники поліції, він їм все пояснив, але при проходженні тесту на вміст алкоголю алкотестер показав, що він перебуває в стані сп'яніння. Він не сперечався, але не знав, що можливо було звернутися до відповідної медичної установи для спростування цього результату. Адміністративне стягнення для нього дуже важке, оскільки, враховуючи сімейний та матеріальний стан, який склався на даний час, він не в змозі сплатити цей штраф одноразово.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляції, вважаю, щовисновок суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України є обґрунтованим та підтверджуються наявними у справі доказами: результатами тесту на стан алкогольного сп'яніння, відповідно до якого вміст алкоголю становить 0,74 проміле; протоколом про адміністративне правопорушення; поясненням свідка, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а також поясненнями самого ОСОБА_1, даними про те, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року ОСОБА_1 притягнутий до амдінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

З огляду на викладене, доводи апелянта про суворість накладеного на нього адміністративного стягнення, є безпідставними, оскільки санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення тільки у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а тому адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідно до постанови, яка оскаржується, накладено відповідно до вимог діючого законодавства.

Що стосується прохання ОСОБА_1 про прийняття рішення про розстрочення штрафу у зв'язку з тяжким матеріальним та сімейним становищем, зазначене питання не є предметом судового розгляду на стадії апеляційного провадження, а питання, пов'язані з виконанням постанов суду про накладення адміністративних стягнень, вирішуються відповідно до розділу V КУпАП.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, і підстави для зміни адміністративного стягнення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП України - залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

м. Києва М.А. Васильєва