АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/147/2017 Постанова винесена суддею Зубець Ю.Г.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з середньоюспеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні сина, 2004 р.н., працюючого водієм у ФОП «ОСОБА_6», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 16 жовтня 2016 року о 04 год. 50 хв. по пр. Правди, 80 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України. Огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою алкотестера «Alcotest6810», результат тесту склав 0,51 %.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить замінити захід стягнення на штраф у розмірі встановленому ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що адміністративне стягнення, якому його було піддано, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. При цьому зазначає, що в суді першої інстанції він хотів надати пояснення щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, які не відповідають фактичним обставинам справи, про що він одразу після складання протоколу зазначив у своїх письмових поясненнях, однак суддя його слухати категорично відмовився і порадив доводити дані обставини у апеляційному суді.

Крім того, у своїх поясненнях, які зафіксовані у протоколі, щодо наявності 0,51‰ проміле вмісту алкоголю, він пояснив не вживанням алкоголю, а вживанням лікарського препарату, а тому працівники поліції повинні були врахувати його пояснення та, оскільки, 0,51‰ проміле є незначним, необхідно було б провести наркологічну експертизу шляхом відбору у нього аналізу крові, про що він не заперечував, а навіть навпаки наполягав, однак, працівники поліції не погодилися і запропонували йому захистити свої права в суді.

Таке порушення процесуальних норм права, на думку апелянта, є дуже суттєвим, оскільки такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП України, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків, та інше.

Щодо заходу адміністративного стягнення, то він обраний із порушенням вимог закону, оскільки суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та в порушення вимог ст. 33 КУпАП не врахував особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо. При цьому, в матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо, а тому і у цій частині постанова суду є такою, що не відповідає матеріалам справи та відповідно є не обґрунтованою та формальною.

Також звертає увагу й на те, що автомобіль використовується ним у робочих цілях і позбавлення права керування, ставить його у дуже скрутне становище, оскільки він не має можливості іншого способу заробітку для існування.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, наданий Управлінням патрульної поліції м. Києва, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; результатах тестування ОСОБА_2 спеціальним технічним засобом «Драгер», з показником тесту 0,51 ‰; письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», з показником тесту 0,51 ‰; письмових поясненнях ОСОБА_2, який пояснив наявність в нього різкого запаху алкоголю вживанням лікарських засобів, у зв'язку з проблемами з серцем; рапорті інспектора поліції.

Що стосується доводів апелянта щодо вживання ним лікарських засобів на спиртовій основі, а не алкоголю, внаслідок чого під час проведення тесту на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» виявлено наявність незначного розміру алкоголю в кількості 0,51 ‰, у зв'язку з чим він наполягав на проведенні наркологічної експертизи в медичному закладі шляхом відбору у нього аналізу крові, в чому працівниками поліції йому було відмовлено, то такі його твердження не заслуговують на увагу, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки як встановлено п. 2.9 Правил дорожнього руху України, водіям забороняється здійснювати керування транспортними засобами не лише в стані алкогольного сп'яніння, але й під впливом лікарських засобів, тим більше спиртовмісних.

Крім того, із дослідженого у судовому засіданні відеозаписуз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, встановлено, що ОСОБА_2 проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння добровільно, при цьому будь-якої незгоди з виявленими результатами не висловлював, як і намір пройти такий огляд в медичному закладі, та при цьому вказав взагалі на вживання ним о 17 год. бокалу пива, а не лікарських засобів. Вказаний огляд проводився в присутності двох свідків, які не тільки підтвердили результати проведеного огляду, а й контролювали при цьому відповідність вимогам закону дій працівників поліції.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2не заперечував того, що після складання відносно нього протоколу, він не звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього.

А тому протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про вживання ним лікарських засобів на спиртовій основі, а не алкоголю, та відмову працівників поліції у проходженні ним огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, тобто про порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських засобів, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а саме - на надання пояснень по суті правопорушення та заявлення клопотань про допит свідків, то вони є надуманими, оскільки, як вбачається з постанови суду, ОСОБА_2 був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції та надавав пояснення, в повному обсязі визнавши свою вину у вчиненні правопорушення, але при цьому ніяких клопотань про допит свідків він не заявляв.

До того ж можливість реалізувати зазначені права в повній мірі була забезпечена ОСОБА_2 і під час апеляційного перегляду, проте жодних клопотань про допит свідків ні ОСОБА_2, ні його захисником не заявлялось, що в черговий раз вказує про надуманість тверджень ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції при розгляді справи його прав.

Що стосується доводів апелянта про неповне з'ясування суддею місцевого суду всіх обставин справи щодо характеру вчиненого правопорушення, а також даних про особу правопорушника при обранні йому заходу адміністративного стягнення, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що суддя місцевого суду при обранні виду та міри адміністративного стягнення, врахував характер вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, особу порушника, та, не знайшовши обставин, які пом'якшують чи обтяжують відповідальність останнього згідно зі ст.ст. 34, 35 КУпАП, застосував до ОСОБА_2 передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, за відсутності інших, визначених законом, альтернативних стягнень, а отже правильно застосував норми матеріального права.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування чи зміни - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.