Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/109/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Пляка С. Л.
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Новіцький Е. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 року. Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Новіцький Е.Й., перевіривши апеляційну скаргу прокурора Олександрівського відділу Знам'янської місцевої прокуратури на постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2017 року, якою стосовно ОСОБА_3 закрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2017 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні адміністративних корупційних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 172-7 КУпАП і накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Перевіривши апеляційну скаргу прокурора, вважаю, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Такий порядок визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП (в редакції Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 року), згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Прокурора, як суб'єкта оскарження виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 року (підпункт 2 пункту 5 розділу XII), які набрали чинності 26.10.2014 року.

З позбавленням прокурора права на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення виключено ч. 2 ст. 295 КУпАП, яка до внесення змін, встановлювала обов'язок повідомляти прокурора про результати розгляду його апеляційної скарги, тобто на даний час такого обов'язку не визначено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-VII від 14.10.2014 року) кореспондуються з положенням Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 року), згідно з якими, однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Як вбачається з постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.02.2017 року стосовно ОСОБА_3 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що районний суд не застосував до ОСОБА_3 заходу примусового характеру, пов'язаного з обмеженням її особистої свободи, а тому в даному випадку, прокурор відповідно до вимог КУпАП, а також Закону України «Про прокуратуру» не наділений функцією нагляду і відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

В доповненні до викладеного, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

У зв'язку з чим вважаю, що згідно статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права», необхідно застосувати вище зазначене джерело права по даній справі.

За вказаних обставин, з огляду на викладене, приходжу до висновку, що доки національне законодавство, яке існує на теперішній час суперечить одне одному, та відсутня в національному законодавстві необхідна чіткість та точність, порушуються вимоги «Якості закону», передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів держави у права заявника, тому, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, як це зазначено в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» від 14.10.2010 року.

З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що апеляційні вимоги прокурора погіршують становище ОСОБА_3, право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення ґрунтується на суперечливих нормах КУпАП, а тому зважаючи на практику ЄСПЛ та норми Конституції України, вважаю, що прокурор не має права на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_3

Таким чином, апеляційна скарга прокурора Олександрівського відділу Знам'янської місцевої прокуратури не підлягає розгляду, а тому її слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Олександрівського відділу Знам'янської місцевої прокуратури на постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2017 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 ст. 172-7 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Е.Й. Новіцький