Справа №577/1265/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/183/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

мешканець АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року водій ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 17.03.2017 р., о 2 год., керував автомобілем НОМЕР_1, по пр. Миру в м. Конотоп, Сумської області, з явними ознаками алкогольного спяніння запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з таким рішенням судді, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову.

Також ОСОБА_3 подав письмову заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 24 березня 2017 року, в якій просить його поновити.

Обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_3 вказує, що постанова була прийнята у його відсутність, а її копію він отримав через підприємство поштового звязку 30 березня 2017 року, у звязку з чим перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався саме з цієї дати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_3 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, оскільки він містить підписи свідків, однак, під час його оформлення поліцейським, свідків правопорушення не перебувало.

Крім того, на думку апелянта, матеріали справи не містять жодних беззаперечних доказів його вини, при цьому, вони містять пояснення співробітника поліції, але він є зацікавленою особою, відсутні будь-які пояснення свідків, які були досліджені під час судового засідання та не викликано їх до суду для дачі пояснень, чим порушено законні права та інтереси апелянта, а тому постанова судді не відповідає вимогам закону.

Крім цього, ОСОБА_3 вказує, що суддя також не звернув уваги на порушення працівником поліції положень статті 266 КУпАП та п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції, згідно яких огляд на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки, однак ОСОБА_3 не було запропоновано пройти такий огляд, що і стало причиною відмови його проходження в медичному закладі.

Також суддя не звернув уваги й на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП, оскільки він не містить посилання на будь-які норми ПДР, порушених апелянтом.

Крім того, ОСОБА_3 стверджує, що суд залишив поза увагою той факт, що після вилучення у нього посвідчення водія, транспортний засіб не був поставлений на спеціалізовану стоянку, а був повернутий йому працівником поліції.

Також апелянт вважає, що в його діях взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки під час винесення постанови не доведено факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Крім цього, суд не дослідив докази винуватості ОСОБА_3, чи було вчинено адміністративне правопорушення, не досліджено обставин, що помякшують відповідальність та не взято таких до уваги.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який підтримав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, скасувавши постанову судді, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи заяви та поданої апеляційної скарги, вважаю, що заява про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді підлягає до задоволення як обґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 не був присутнім при розгляді справи щодо нього міськрайонним судом, а її копію він отримав через підприємство поштового звязку 30 березня 2017 року, що підтверджується доданими до заяви копіями документів (а.с.12-13), тому строк на апеляційне оскарження даної постанови суду ним пропущений з поважних причин і вважаю за необхідне його поновити.

Що стосується вимог поданої апеляційної скарги, то приходжу до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 суддя суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дотримався вказаних вимог закону та прийшов до правильного висновку про наявність в його діях порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 520240 від 17 березня 2017 р., який, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 17 березня 2017 р. о 02 год. водій ОСОБА_3 по пр. Миру в м. Конотоп, Сумської області, керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився.

В графі про свідків правопорушення вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які своїми підписами ствердили факт вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому правопорушення.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, ОСОБА_3 притягується до відповідальності за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Таким чином, належно дослідивши надані до суду докази, суддя місцевого суду правильно дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується тверджень апелянта з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення містить підписи свідків, однак під час його оформлення поліцейським свідків правопорушення не було, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам протокол (а.с.1) містить підписи ОСОБА_3 у графах «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» і «тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримав», що свідчить, зокрема, про те, що він був ознайомлений зі змістом протоколу, проте жодних зауважень з приводу наявності чи відсутності свідків не мав.

Крім цього, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що підпис в протоколі його.

Твердження апелянта щодо того, що матеріали справи не містять жодних беззаперечних доказів його вини, при цьому, вони містять пояснення співробітника поліції, але він є зацікавленою особою, відсутні будь-які пояснення свідків, які були досліджені під час судового засідання та не викликано їх до суду для дачі пояснень, чим порушено законні права та інтереси апелянта, то вони не заслуговують на увагу.

Так, матеріали справи взагалі не містять жодних пояснень працівника поліції, який до того ж, в межах наданих йому повноважень, склав протокол про адміністративне правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_3, та, як зазначалося вище, даний протокол згідно вимог ст.251 КУпАП є належним та допустимим доказом вини останнього.

Крім цього, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи щодо нього, до суду не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, та, будучи заінтересованою особою, не заявив і будь-яких клопотань про виклик свідків правопорушення.

Виходячи з викладеного, вважаю такі доводи ОСОБА_3 лише способом уникнути відповідальності за скоєне.

Що стосується посилань апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу невідповідності проколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП, оскільки він не містить посилання на будь-які норми ПДР, то їх також не можна прийняти до уваги.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачений обов'язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та було встановлено судом в ході судового розгляду, водій ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився, тобто порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Саме пункт 2.5 ПДР і був порушений ОСОБА_3, про що обґрунтовано вказано в оскаржуваній постанові судді, що саме по собі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, слід відмітити, що будь-яких доказів на спростування даних з протоколу серії АП2 № 520240 від 17 березня 2017 р., ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не надав.

Законність складання інспектором Конотопського ВП ГУНП у Сумській області к.п. ОСОБА_6 протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 сумнівів не викликає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення працівником поліції положень статті 266 КУпАП та п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції, є безпідставними, констатуються порушником з формальних підстав та суб'єктивних мотивів.

Що стосується посилань апеляційної скарги щодо того, що після вилучення у ОСОБА_3 посвідчення водія, транспортний засіб не був поставлений на спеціалізовану стоянку, а був повернутий йому працівником поліції, то даний факт жодним чином не може слугувати підставою для скасування постанови судді, оскільки положеннями КУпАП не передбачено обовязку працівника поліції в усякому разі вилучати транспортний засіб при вилученні посвідчення водія.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння також не є підставою для скасування постанови, про що просить апелянт, оскільки ОСОБА_3 притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Отже, ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що суд не дослідив докази його винуватості та чи було вчинено адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки суддя суду першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з'ясував обставини, що підлягали з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постановив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суддя при накладенні стягнення на ОСОБА_3, всупереч тверджень апелянта, врахував характер вчиненого ним правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

При цьому, враховую також те, що умисні дії ОСОБА_3 були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, тому суддя суду першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність накладення на нього стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин постанова судді місцевого суду є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі апеляційним переглядом не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року відносно ОСОБА_3, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.