Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/57/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Щенюченко С. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 року. Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., при секретарі Ковальовій Н.Д. та за участю особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3, розглянувши в режимі відеоконференції у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за скаргою ОСОБА_4 на постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, одружений, на утриманні двоє дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року на ОСОБА_4 накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КпАП України у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 14 жовтня 2016 року о 22 год. 20 хв., всупереч вимогам п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керував автомобілем ВАЗ - 2105, державний номер НОМЕР_1 по вул. Соборності в с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області у стані алкогольного сп'яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову районного суду від 13.01.2017 року та закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що свою вину у порушенні п. 2.9 (а) ПДР він не визнавав та не визнає, так як 14.10.2016 року о 22.00 годині він не керував своїм транспортним засобом ВАЗ - 2105, державний номер НОМЕР_1 по вул. Соборності в с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області у стані алкогольного сп'яніння.

При цьому вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 461218 від 14.10.2016 року не відповідає додатку 1 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції (п.5 розділу 2), яку затверджено Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, Закону України «Про Національну поліцію» та Конституції України, оскільки в ньому неправильно вказано його місце народження, його не ознайомлено з правами і обов'язками, копію протоколу йому не видано, у ньому є дописка, а саме ч.1 ст. 130 КУпАП, транспортний засіб не затриманий і тимчасового дозволу на його керування не видавалося, у своїх поясненнях у протоколі та до суду він вказував, що пив пиво безалкогольне.

Вказує і на те, що даний протокол складений з порушенням вимог ч.ч.1 - 4 ст. 256, ст.ст. 251,254, ч. 2,3,5 ст. 266, ст. 251, ч.1 ст. 130 КУпАП, та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яку затверджено спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, зокрема пункту 6 розділу І та пунктам 1 - 11 розділу ІІ, оскільки не зазначено нормативний акт який передбачає відповідальність за правопорушення у точній відповідності та не зазначено за якими ознаками його доставлено до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП, оскільки посадовою особою не дотримано порядок проведення такого огляду, встановленого даною статтею.

Вказує і на те, що відповідно до ч.3 вказаної статті поліцейський повинен був запропонувати йому пройти такий огляд на місці з використанням спеціальних технічних засобів і в присутності двох свідків, але він цього не зробив, тому вважає що його відмова була законною, а вказаний протокол на його думку не може бути належним доказом по справі.

Про місце та час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 повідомлено належним чином, про що судом отримано зворотне поштове повідомлення, а також даний факт підтверджується і тим, що на день розгляду справи апеляційним судом від скаржника отримано клопотання у якому він просить закрити провадження по даній справі на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи в апеляційному суді вже закінчився строк притягнення його до адміністративної відповідальності передбачений ст. 38 КУпАП, при цьому у даному клопотанні скаржник не повідомив суд про поважні причини неявки до суду та не заявляє клопотання про відкладення розгляду справи, а тому суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд скарги ОСОБА_4 за його відсутності.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення працівника поліції ОСОБА_3, якого допитано за його ж клопотання в режимі відеоконференції з Новомиргородським районним судом, та який категорично заперечив доводи апеляції скаржника, однак повністю підтримав обставини справи викладені в адміністративному протоколі, вивчивши доводи апеляції вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд об'єктивно з'ясував обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, так як керував у вказаний час автомобілем ВАЗ - 2105, державний номер НОМЕР_1 по вул. Соборності в с. Листопадове Новомиргородського району в стані алкогольного сп'яніння і його вина підтверджується адміністративним протоколом серії АП2 № 461218 від 14.10.2016 року (а.с.3), висновком про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, яким встановлено, що ОСОБА_4 перебував на той час у стані алкогольного сп'яніння (а.с.4), а також поясненнями працівника поліції ОСОБА_3, який допитаний в апеляційному суді та який повністю підтвердив фактичні обставини справи.

Допитаний апеляційним судом в режимі відеоконференції працівник поліції ОСОБА_3 пояснив, що він 14 жовтня 2016 року близько 22.00 год. разом з інспектором поліції ОСОБА_5 та дільничним ОСОБА_6, здійснювали патрулювання в с. Листопадове Новомиргородського району де по вул. Соборності побачили автомобіль ВАЗ - 2105, державний номер НОМЕР_1, який заїхав на бордюрний камінь та не міг далі рухатись. Відкривши двері вказаного автомобіля, вони побачили за кермом ОСОБА_4 від якого почули різкий запах алкоголю. Водій пояснив, що вживав пиво, вину визнає та погодився поїхати до районної лікарні для проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння. Також інспектор зупинив попутний автомобіль ВАЗ 21099 з двома молодими хлопцями, які допомогли стягнути автомобіль ВАЗ - 2105 з бордюру та відігнали його до місця проживання ОСОБА_4 Після цього, за його направленням та у його присутності ОСОБА_4 пройшов у Новомиргородській районній лікарні, медичний огляд на стан сп'яніння, який дав позитивний результат. Сам ОСОБА_4, від підпису у висновку відмовився, а також відмовився отримати його копію, про що є відмітка в журналі у лікаря.

Отже, як вбачається з матеріалів адміністративної справи суддя під час розгляду даної справи належним чином врахував вимоги ст.ст. 33, 247, 280 КУпАП та призначив ОСОБА_4 мінімальний вид та розмір адміністративного стягнення, який передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, врахувавши при цьому дані про його особу, та його майновий і сімейний стан, а також відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, та вчинив правопорушення пов'язане з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

А тому, з урахуванням вищезазначених обставин та особи правопорушника районний суд правильно обрав вид та розмір адміністративного стягнення, а саме у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що є мінімально можливим, як видом, так і розміром адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, та даних обставин справи, з урахуванням особи правопорушника, послужить його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Доводи скаржника про те, що його не ознайомлено з правами і обов'язками, не видано копію протоколу, та що у ньому є дописка, а саме ч.1 ст. 130 КУпАП, транспортний засіб не затриманий і тимчасового дозволу на його керування не видавалося, та що у своїх поясненнях у протоколі та які він надав у суді він вказував, що пив пиво безалкогольне не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки як видно з вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 461218 від 14.10.2016 року у ньому зазначено, що правопорушник керував у той вечір автомобілем ВАЗ - 2105 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, з даного протоколу вбачається, що ОСОБА_4 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та вручено копію даного протоколу, що підтверджується відповідними підписами самого скаржника у протоколі (а.с.3), та що також повністю підтвердив і допитаний апеляційним судом працівник поліції ОСОБА_3, як є особою, що склала вказаний протокол. Він також пояснив, що дійсно транспортний засіб яким керував скаржник не затриманий, а тому тимчасового дозволу на його керування не видавалося, оскільки в цьому не було необхідності, так як на місці події було зупинено іншого водія, який мав при собі посвідчення водія і погодився доставити автомобіль, яким керував ОСОБА_4 по місцю його проживання, що повністю узгоджується з вимогами ч.7 ст. 266 КУпАП.

Доводи скаржника про те, щоадміністративний протокол складений з порушенням вимог ч.ч.1 - 4 ст. 256, ст.ст. 251,254, ч. 2,3,5 ст. 266, ст. 251, ч.1 ст. 130 КУпАП, та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яку затверджено спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, зокрема пункту 6 розділу І та пунктам 1 - 11 розділу ІІ, оскільки не зазначено нормативний акт який передбачає відповідальність за правопорушення у точній відповідності та не зазначено за якими ознаками його доставлено до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП, та що посадовою особою не дотримано порядок проведення такого огляду, встановленого даною статтею також є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи (а.с.4), вказаний огляд був проведений у закладі охорони здоров'я, а саме у «Районному територіальному медичному об'єднанні Новомиргородське», лікарем ОСОБА_7, за направленням та у присутності інспектора Новомиргородського ВП лейтенанта поліції ОСОБА_3 і такий огляд проведено протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його проведення, тобто у точній відповідності до положень ч.4 ст. 266 КУпАП. Висновки, за результатами огляду лікарем, повідомлені оглянутій особі ОСОБА_4, у присутності особи, яка її доставила, про що зроблено відповідний запис у журналі лікаря і що підтвердив а апеляційному суду сам працівник поліції. Тому, будь-яких підстав для визнання вказаного огляду недійсним, відповідно до вимог ч.5 ст. 266 КУпАП, суд не вбачає.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, особа, яка оглядалася, а також працівник міліції, котрий доставив особу на огляд, в десятиденний строк мали право оскаржити висновки огляду до контрольної комісії медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння регіонального наркодиспансера або в установленому порядку до відповідної контрольної комісії Міністерства охорони здоров'я чи суду.

Але ніяких скарг щодо незаконності зазначеного медичного висновку, від ОСОБА_4 не надходило.

Також доводи скаржника про те, що відповідно до ч.3 ст. 266 КУпАП поліцейський повинен був запропонувати йому пройти такий огляд на місці з використанням спеціальних технічних засобів і в присутності двох свідків, але він цього не зробив, тому вважає що його відмова була законною, а вказаний протокол на його думку не може бути належним доказом по справі не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показаннями поліцейського про те, що водій автомобіля ВАЗ - 2105 ОСОБА_4 на місці події сам не заперечував того, що він вживав спиртні напої, про що власноручно зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення а саме: « пив пиво, керував автомобілем додому, такого більше не буде». Крім того, він добровільно, без всякого примусу погодився пройти такий огляд у районній лікарні з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Що стосується клопотання, яке надійшло від ОСОБА_4 з приводу того, що на момент розгляду справи в апеляційному суді закінчився строк притягнення його до адміністративної відповідальності передбачений ст. 38 КУпАП, а тому він просить закрити провадження по даній справі на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП, то воно також не може бути задоволене, оскільки, адміністративне правопорушення скоєне ним 14.10.2016 року, а справу розглянуто районним судом 13.01.2017 року, тобто в межах тримісячного строку передбаченого ст. 38 КУпАП, та в межах цього строку винесено постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративного стягнення, яке передбачене санкцією даної статті.

Що стосується посилання скаржника у клопотанні на час розгляду справи апеляційним судом, то апеляційний суд не може накласти стягнення в разі скасування постанови суду першої інстанції та винесені своєї постанови і якщо з моменту скоєння правопорушення сплив тримісячний строк.

Але в даному випадку підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Отже,вказані обставини визнаю такими, що не дають підстав, як для скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі, як того просить ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі, оскільки районний суд з урахуванням всіх обставин справи, правильно дійшов висновку про винуватість скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та обгрунтовано призначив йому мінімально можливий вид та розмір адміністративного стягнення, що передбачене санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року відносно нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Ремез П.М.