АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/1406/16
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Головіної Олени Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26.07.2017 року о 18.50 за адресою: в м. Харкові по вул. Віренській, буд. 3 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ТІВА SAIPA, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, та в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest ARNK 0123 та в закладі охорони здоров'я, водій відмовився в присутності двох свідків.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову від 17.10.2017 року та закрити провадження по справі, і зазначає, що 26.07.2017 року він знаходився біля автомобільної заправки по вул. Верінській, 3 в м. Харкові, де чекав свого знайомого, оскільки у нього зламалась машина. На той час службові обов'язки не виконував, не створював дій, які б загрожували небезпеці, транспортним засобом не керував, правила дорожнього руху не порушував. До нього підійшли працівники поліції та запитали документи, і на його питання щодо причини такої вимоги, останні не повідомили, та продовжували вимоги надати водійське посвідчення і реєстраційні документи, після чого розпочали штовхати ОСОБА_2, намагаючись його заштовхати до машини. Згодом підїхав його знайомий, який повідомив про ці обставини дружині ОСОБА_2, та лише після того, як вона приїхала на місце, працівники поліції перестали його заштовхувати до поліцейського автомобіля, і повідомили що склали відносно нього протокол, який підписали два свідки, однак, як вказує апелянт, ні протоколу ні свідків ніхто не бачив.

Після цього він звернувся до медичного експерта, який встановив у нього легкий ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказує, що суддею суду першої інстанції взагалі не надано оцінки складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 26.07.2017 року серії БР 194077, який не може бути належним та допустимим доказом, оскільки такий протокол не є доказом керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Вказує, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та просив надати документи, що посвідчують сертифікацію газоаналізатора, а проходження медичного огляду йому не пропонували.

Звертає увагу, що пояснення свідків на його думку є ідентичними за змістом, вони викладені шляхом внесення в заздалегідь виготовлений машинописний текст бланку рукописної інформації, яка не містить в собі відомостей, в який саме час та в якому місці він відмовився проходити огляд.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, та його захисника Головіної О.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд не вбачає підстав вважати вимоги вказаної правової норми недотриманими суддею суду першої інстанції.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Апеляційний суд критично розцінює пояснення свідка ОСОБА_4, який повідомив, що насправді транспортним засобом керував він, оскільки такі обставини суперечать іншим матеріалам справи, та відомості щодо дійсної наявності такого свідка первинні матеріали, які були надіслані до суду не містять.

На питання апеляційного суду щодо здійснення виклику для допиту у судовому засіданні свідків, письмові пояснення яких маються в матеріалах справи, а також працівників поліції, які складами матеріали відносно ОСОБА_2, апелянт та його захисник зазначили, що це робити не доцільно, тим самим не спростували відомостей, які викладені у поясненнях цих осіб, та в протоколі про адміністративне правопорушення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що апелянт, повідомляючи про протиправні щодо нього дії працівників поліції, такі дії нікуди не оскаржував, а також підтверджень поламки транспортного засобу, на що він посилався в апеляційній скарзі, суду не надав.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, суддею суду першої інстанції було встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом від 26.07.2017 року серії БР №194077, поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які засвідчили, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров'я, рапортом інспектора поліції Жук Д.О.

Таким доказам суддею суду першої інстанції була надана повна та належна оцінка, з об'єктивністю якої погоджується і апеляційний суд, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови від 17.10.2017 року не вбачається.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2017 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик