Провадження №3-в/428/43/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевої М.О.,

начальника Сєвєродонецького ВП ГУНП

в Луганській області полковника поліції ОСОБА_1,

розглянувши матеріали клопотання начальника Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області полковника поліції ОСОБА_1 про вирішення питання про заміну адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту на інший вид адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2017 року начальник Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області полковника поліції ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з клопотанням про вирішення питання про заміну адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту на інший вид адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 посилаючись на те, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11.2017 по справі № 428/11496/17 громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 1 одну добу. З метою виконання вказаної постанови суду працівниками Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області 02.12.2017 ОСОБА_2 було затримано в адміністративному порядку (протокол АА № 142718 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 187 КУпАП). Під час проходження медичного огляду у ОСОБА_2 було виявлено захворювання та встановлений діагноз: двосторонній фіброзно-очаговий туберкульоз легенів з ознаками деструкції. Згідно довідки, виданої лікарем-фтізіатром, ОСОБА_2 не рекомендовано утримання в ІТТ, у зв'язку з чим ОСОБА_2 було звільнено. На даний час неможливо виконати постанову суду про застосування адміністративного арешту відносно ОСОБА_2

В судовому засіданні начальник Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 підтримав клопотання, просив суд його задовольнити.

Вислухавши пояснення начальника Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області, дослідивши матеріали подання, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов'язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно з частинами 1, 4 статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Частиною 1 статті 303 КУпАП встановлено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Статтею 304 КУпАП передбачено, що питання, зв'язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до статті 305 КУпАП контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 32 КУпАП адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п'ятнадцяти діб.

Згідно з частиною 1 статті 327 КУпАП осіб, підданих адміністративному арешту, тримають під вартою в місцях, що їх визначають органи Національної поліції.

Відповідно до пункту 9.3. Правил внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерством внутрішніх справ України 02 грудня 2008 року N 638, затриманим та особам, стосовно яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, перед доставлянням в ІТТ проводиться первинний медичний огляд у закладах охорони здоров'я системи Міністерства охорони здоров'я України державної або комунальної форми власності з метою виявлення осіб, яким заподіяно тілесні ушкодження та які становлять епідемічну загрозу для оточення або потребують невідкладної медичної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не може знаходитися в ІТТ за станом свого здоров'я, оскільки останній має діагноз: двосторонній фіброзно-очаговий туберкульоз легенів з ознаками деструкції. Згідно довідки, виданої лікарем-фтізіатром, що підтверджується медичними довідками.

Згідно з частиною 1 статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року КСУ вказано, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті, перед усім, ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина перша статті 50 Кодексу). Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (частина друга статті 50 Кодексу).

Загальні засади призначення покарання не містять винятків щодо неврахування ступеня тяжкості стосовно класифікації злочинів до злочинів невеликої тяжкості і поширюються на всі злочини незалежно від ступеня їх тяжкості.

Можливість застосування до осіб, які вчинили злочин невеликої тяжкості, інших норм, що передбачають правові підстави і порядок звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання (статті 44, 45, 46, 47, 48, 74 Кодексу), не може бути перепоною для індивідуалізації покарання, зокрема, шляхом призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом.

Проте цього способу індивідуалізації покарання для осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, статтею 69 Кодексу не передбачено, хоча в ній ідеться про особливі підстави, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину для осіб, які вчинили особливо тяжкі, тяжкі і середньої тяжкості злочини. Тим самим норми зазначеної статті суперечать основоположному принципу правової держави справедливості, оскільки особи, які вчинили злочини невеликої тяжкості, поставлені в гірші умови, ніж ті, які вчинили більш тяжкі злочини. ...Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини… є порушенням конституційних положень щодо рівності громадян перед законом.

З врахуванням стану здоровя та медичних показань ОСОБА_2, згідно з якими він не може відбути адміністративне стягнення у виді арешту, з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, а також тої обставини, що КУпАП не передбачено заміну адміністративного стягнення у виді арешту на більш м'який вид стягнення, в даному випадку слід застосувати аналогію права та на підставі статті 69 КК України, замінити ОСОБА_2 стягнення у виді адміністративного арешту на штраф.

Керуючись статтями 1, 7, 23, 32, 33, 130, 256, 283, 284, 294, 298, 299, 303-305, 321-4, 327 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області полковника поліції ОСОБА_1 про заміну адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, накладеного постановою суду від 07.11.2017 року (справа № 428/11496/17) на інший вид адміністративного стягнення задовольнити.

Замінити стягнення призначене ОСОБА_2 постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11.2017 року у виді 1 (одної) доби адміністративного арешту на адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова