АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А., перевіривши на відповідність вимогам закону апеляційну скаргу детектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Є.Панайотова на постанову Печерського районного суду міста Києва від 8 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 8 грудня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який обіймає посаду голови Окружного адміністративного суду м. Києва,

закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-13 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, детектив НАБУ Є.Панайотов подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняте нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-13 КУпАП, та накласти на нього відповідне стягнення.

Вважаю, що апеляційна скарга детектива НАБУ підлягає поверненню особі, яка її подала, оскільки детектив НАБУ не є особою, яка має право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

До загальних засад у справах про адміністративне правопорушення відноситься принцип законності, зміст якого передбачений ст.. 7 КУпАП.

Так, згідно зі ст.. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Порядок перегляду постанови судді, встановлений спеціальною нормою, зокрема ч. 2 ст. 294 КУпАП (в редакції Закону України № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року), згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, тобто детектив НАБУ не є особою, яка відповідно до закону, має право на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Детектив, обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження постанови судді, послався на ст. 129 Конституції України, а також на рішення Європейського суду з прав людини та на положення КАСУ.

Оскільки детектив НАБУ в апеляційній скарзі послався на різні підстави, які на його думку, дають йому право на оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 8 грудня 2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-13 КУпАП, вважаю необхідним зазначити наступне.

Так, згідно з частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом ст. 17 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдум. Однак, постанови про адміністративні правопорушення, прийняті судом у справах про адміністративне правопорушення, можуть бути оскаржені тільки в порядку, визначеному КУпАП, а тому посилання в апеляційній скарзі на положення КАСУ є безпідставним.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на ст.. 129 Конституції України, вважаю зазначити наступне.

Дійсно, п. 8 ст. 129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Проте, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, але не встановлює коло осіб, які мають право на апеляційне оскарження, і це право на апеляційне оскарження закріплено в ч. 2 ст. 294 КУпАП із зазначенням кола осіб, які можуть оскаржити постанову суду у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому ст.. 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вважаю необхідним звернути увагу на те, що права та обов'язки НАБУ регламентовані статтями 16 та 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14 жовтня 2014 року (із змінами та доповненнями), а також п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП передбачено право Національного антикорупційного бюро України на складання протоколів про правопорушення за статтею 185-13 КУпАП.

Однак, а ні значеним законом, а ні Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право НАБУ на апеляційне оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі, як на підставу, що дає право детективу НАБУ на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, на рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» та «Карелін проти Росії» є необґрунтованим.

Так, у своєму рішенні від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що «стаття 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією.

Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як «кримінальне» в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції, яка передбачає наступне:

«Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку» (п. 27 рішення), тобто, зазначеним рішенням передбачено право саме громадянина на оскарження прийнятого щодо нього рішення у провадженні, яке характеризується як «кримінальне», до вищестоящого суду.

Що стосується рішення ЄСПЛ «Карелін проти Росії», на яке послався детективНАБУ у апеляційній скарзі, то у вказаній справі встановлено порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, так як заявник, який притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, скаржився на те, що у зв'язку з неучастю при розгляді його адміністративної справи як представника органу обвинувачення прокурора, обов'язкова участь якого у всіх справах про адміністративні правопорушення не передбачено чинним КпАП РФ, порушило його право на справедливе і неупереджений судовий розгляд, оскільки функцію обвинувачення виконував сам суддя.

Отже, рішеннями Європейського суду з прав людини закріплено право на апеляційне оскарження особи, щодо якої розглядається провадження, тобто, людини і громадянина.

В той же час детектив є працівником державного правоохоронного органу, і його права та обов'язки передбачені відповідними законодавчими актами.

Оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, детектив не вказав обставин, які б давали підстави вважати, що він звертається до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Викладене свідчить про те, що держава забезпечує і гарантує громадянину право на перегляд судового рішення в апеляційному та касаційному порядку, яке гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

З огляду на викладене, детектив НАБУ не є особою, яка відповідно до вимог чинного законодавства має право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, а тому апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала а саме - детективу НАБУ Є.Панайотову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу детектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Є.Панайотова на постанову Печерського районного суду міста Києва від 8 грудня 2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-13 КУпАП, повернути особі, яка її подала, - детективу НАБУ Є.Панайотову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва