Справа № 199/873/17
ПОСТАНОВА

іменем України

16.02.2017 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Воробйов В.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції місцем проживання зазначена адреса: м.Дніпро, вул. К.Цеткін, 13а, а згідно заяви ОСОБА_1 в органах поліції м.Дніпра фактично мешкає по вул. Мінусінській, 137 у м.Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський район м. Дніпро), у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.2 Постанови ПВСУ від 11.06.2004 року за № 11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП», -

В С Т А Н О В И В:

У відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії АП2 №033365 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (далі протокол), в тому, що він, «16.1.2016 року о 22-45 годині в м.Дніпро по вул. Криворізькій, 14 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому Законом порядку відмовився у присутності двох свідків».

Вважають що в діях ОСОБА_1 мається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп'яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції.

Вислухавши показання ОСОБА_1, свідка ОСОБА_2 та дослідивши наявні докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст.129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину не визнав. Суду показав, що він, зі своїм знайомим ОСОБА_2 16.11.2016 року близько 22-40 години рухались на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Криворізькій у м.Дніпрі. За кермом перебував ОСОБА_2, а він сидів на передньому пасажирському сидінні. Біля будинку №14 їх зупинили працівники поліції, які попросили надати документи на автомобіль, а після чого звинуватили його, що він перебував у стані алкогольного спяніння та керував при цьому автомобілем. Його пояснення, що він не керував автомобілем, працівники поліції не слухали, запропонували пройти медичний огляд на стан спяніння на місці зупинки за допомогою тесту «Драгер», а після відмови, склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та поїхали. ОСОБА_3 також зазначив, що відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки, оскільки за кермом автомобіля не перебував.

Свідок ОСОБА_2 підтвердив показання ОСОБА_1 Суду показав, що він зі своїм знайомим ОСОБА_3 16.11.2016 року близько 22-40 години рухались на автомобілі «Уаз» № НОМЕР_2 по вул.Криворізькій у м.Дніпрі. За кермом перебував він, а ОСОБА_3 сидів на передньому пасажирському сидінні. Біля будинку №14 їх зупинили працівники поліції, які попросили надати документи на автомобіль, а після чого звинуватили ОСОБА_1, що він перебував у стані алкогольного спяніння та керував при цьому автомобілем. Їх пояснення, що ОСОБА_3 не керував автомобілем, працівники поліції не слухали, запропонували йому пройти медичний огляд на стан спяніння за допомогою тесту «драгер», а після відмови, склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та поїхали.

Відповідно до положень статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп'яніння. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, а ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що на місці зупинки транспортного засобу було складено протокол про адміністративне правопорушення, при цьому ніяких спроб зі сторони співробітників поліції відсторонити його від керування автомобілем не було. Тому виникають обґрунтовані сумніви щодо упередженості патрульного поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що випливає з непослідовних дій уповноваженої посадової особи, яка не відсторонила останнього від керування всупереч складеному відносно нього протоколу.

В світі цього, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в частині вчинення позапроцесуального впливу на нього, заслуговують на увагу, а в такому разі право на захист ОСОБА_1 буде порушено.

В результаті таких дій особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була позбавлена можливості обирати спосіб своєї поведінки та вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами. Оскільки право на захист є основоположним принципом судочинства, суд вважає неможливим притягнення до адміністративної відповідальності в разі його порушення.

ОСОБА_4 цього матеріали справи про адміністративне правопорушення містять пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, пояснення яких відібрані з грубим порушенням КУпАП, а саме: самі пояснення не містять відомостей про попередження свідків про кримінальну відповідальність; відсутній підпис посадової особи, яка відбирала самі пояснення та дата їх складання; пояснення, відібрані у свідка ОСОБА_5 не містять ПІБ, посаду та звання особи, яка отримала пояснення, а також не містять відомостей про встановлення особи, відповідно до документу, що посвідчує особу.

Також суд констатує факт, що відповідно до пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останні були запрошені лише для фіксування факту відмови ОСОБА_1 медичного огляду. Відомостей про те, що зазначені свідки бачили як останній керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або з явними його ознаками, матеріали справи не містять, у звязку з чим суд не може визнати вказані пояснення свідків як належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Всупереч вимогам ст.ст. 251,256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи не містять також і додаткових доказів відеозапису з нагрудних камер відео спостереження працівників поліції, що могло бути визнано як вирішальний доказ для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Виходячи з формулювання фабули правопорушення, ОСОБА_1 обвинувачується у відмові від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення огляду водіїв на стан спяніння регламентований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція)

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

-лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому, згідно пункту 7 Інструкції, огляд в закладі охорони здоровя проводиться лише в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським. Суд вважає, що вказана норма дозволяє оптимізувати час на проведення огляду водіїв та убезпечує добросовісних водіїв від зловживань з боку працівників правоохоронного органу.

Таким чином, вимога поліцейського про проведення огляду на стан спяніння тільки на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів, без пропозиції проведення такого огляду у медичній установі, є порушенням Інструкції.

Отже, такі дії взагалі не утворюють складу адміністративного правопорушення, оскільки в разі дотримання встановленої процедури, після відмови у проведенні огляду на місці зупинки транспортного засобу слідує огляд у медичній установі, або відмова від саме такого огляду.

У відповідності до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Жодного з таких доказів щодо відмови ОСОБА_1 від огляду на стан спяніння у встановленому порядку не надано.

Окрім вищевказаного, суду також не надано належних і допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.Л.Воробйов