АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/144/2017 Постанова винесена суддею Старовойтовою С.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, її захисника ОСОБА_3, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4 та її представника - адвоката Пустового Б.В., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючої директором ТОВ «Євро Гарант Карго», проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 28 травня 2016 року об 11 год. 45 хв. по бул. Перова, 18 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ЗАЗ 110207», державний номерний знак НОМЕР_1, виконуючи поворот праворуч, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснила зіткнення автомобілем «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п. 2.3 «б», 10.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною і необґрунтованою, внаслідок її ухвалення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права,просить її скасувати та закрити справу у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою безпідставне визнання її винною у вчиненні ДТП та необґрунтоване застосування до неї покарання за адміністративне правопорушення, оскільки з матеріалів справи та дійсних обставин, що виникли при вчиненні даного ДТП, вбачається, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КпАП України.

При цьому зазначає, що інспектори поліції умисно проігнорували вимоги п. 6.1 «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» та при оформленні документів на місці скоєння ДТП відмовились провести фото та відео фіксацію місця ДТП, залучити показання технічних приладів відео-спостереження, як з відеокамер з місця події, так і з відео-фіксаторів, що були встановлені в її автомобілі та автомобілі, що їхав позаду неї, та сфотографувати постраждалі автомобілі для фіксування наявних пошкоджень. При цьому, з порушенням вимог Інструкції ними було складено і схему місця ДТП, яка не відображає дійсні обставини скоєння ДТП та місцезнаходження автомобілів на дорозі в момент зіткнення тощо.

Крім того, до протоколу не було додано показань свідків аварії, що свідчить про упередженість дій інспектора при оформлені протоколу і про невідповідність його змісту вимогам ст. 256 КУпАП.

Звертає увагу суду й на те, що на місці скоєння ДТП були наявні докази вини водія автомобіля БМВ ОСОБА_4, яка виконувала обгін її автомобіля по смузі для маршрутних транспортних засобів, про що вона особисто вказала у своєму поясненні, тобто потерпіла ОСОБА_4 умисно порушила вимоги п.п. 17.1, 14.6 ПДР України і саме такі її дії і призвели до ДТП. При цьому, вона (ОСОБА_2 в цей час намагалась виконати поворот в правий бік, для чого перестроювалась в крайню праву смугу, що передбачено нормами п. 17.2 ПДР України, та в момент перестроювання не бачила, щоб по крайній правій смузі, яка передбачена для маршрутних транспортних засобів, пересувався громадський транспорт, та не очікувала, що хтось з водіїв піде на обгін її автомобіля по цій смузі, а тому, за таких умов, не можна вважати, що у її діях є склад зазначеного правопорушення.

Окрім цього, зазначає, що справу було розглянуто з істотним порушенням її процесуальних прав, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання на її адресу судової повістки, а також і самої постанови суду, про існування якої вона дізналась після надходження на її адресу позовної заяви потерпілої про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, та яку до цього часу, вона так і не отримала, навіть після подання відповідного клопотання до канцелярії суду, у зв'язку з чим було позбавлено її можливості бути присутньою та відстояти свою невинуватість у судовому засіданні, що є грубим порушенням вимог ч.ч. 1-3 ст. 285 та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також ОСОБА_2 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання на її адресу як судової повістки, так і самої постанови суду, копія якої вона до цього часу так і не отримала, а про існування якої вона дізналась лише у вересні 2016 року, після надходження на її адресу позовної заяви потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_4 та її представника - адвоката Пустового Б.В. проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про незабезпечення нею безпеки здійснюваного маневру - виконання повороту праворуч по бул. Перова, 18 в м. Києві під час керування 28 травня 2016 року об 11 год. 45 хв. автомобілем «ЗАЗ 110207», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого відбулосязіткнення з автомобілем «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_2, та отримання внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, у схемі дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху по бул. Перова, 18 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4

При цьому доводи апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону щодо його змісту, у зв'язку з незалученням до нього показань свідків ДТП, є надуманими, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про наявність свідків пригоди, не зазначали про наявність таких і учасники дорожньо-транспортної пригоди під час її оформлення.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, наданими нею одразу після дорожньо-транспортної пригоди, вона керуючи автомобілем «Таврія» рухалася у другій смузі по бул. Перова та збираючись виконати поворот праворуч до будинку № 18а, не пересвідчилася, що це буде безпечно, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «БМВ», який рухався по правій стороні.

Між тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказала, що надані нею одразу після дорожньо-транспортної пригоди пояснення вона писала під диктовку працівників поліції, а протокол про адміністративне правопорушення підписала, не читаючи, оскільки перебувала в шоковому стані, та, окрім цього працівники поліції сказали, що якщо хтось не визнає своєї вини, то буде довга судова процедура, тому вона визнала свою вину та нічого не зазначила про свідків ДТП, однак дії працівників поліції при цьому нікуди не оскаржувала.

Водночас, по обставинам дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 пояснила, що рухаючись по бул. Перова у другій смузі, за 50 метрів до повороту, вона включила поворот, подивилась у дзеркало і не побачивши громадського транспорту, почала перестроюватись для здійснення повороту праворуч, в цей час відбулося зіткнення з автомобілем «БМВ», який, намагаючись виконати обгін її автомобіля по полосі для громадського транспорту, порушив вимоги п.п. 17.1, 14.6 (е), що призвело до ДТП. Контакт відбувся правим переднім крилом її автомобіля з аркою переднього лівого колеса автомобіля «БМВ». В результаті зіткнення у її автомобілі вм'ятина на передньому крилі, а в автомобілі «БМВ» вм'ятина на арці лівого колеса та подряпина на передніх лівих дверях.

Тобто самою ОСОБА_2 не оспорюється те, що вона здійснювала перестроювання з другої смуги у першу смугу для виконання повороту праворуч, а отже, в даному випадку повинна була керуватися п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій в будь-якому випадку повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а тим більше, що для виконання маневру правого повороту водій повинен зайняти відповідне праве положення на проїзній частині, а при виконанні маневру не з цього положення дати дорогу транспортним засобам, які там рухаються, чого ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації, як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також дані відеозапису, наданого ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, дотримано не було.

При цьому твердження ОСОБА_2 про винуватість в даній дорожньо-транспортній пригоді виключно другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, яка здійснювала обгін по смузі для руху громадського транспорту та порушила п.п. 17.1, 14.6 (е) ПДР України, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Так, з пояснень другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, наданих нею одразу після дорожньо-транспортної пригоди та під час апеляційного розгляду, вбачається, що вона, керуючи автомобілем «БМВ», рухалась по бул. Перова спочатку в середньому ряду, а потім перестроїлася в правий ряд на смугу маршрутного транспорту, так як їй потрібно було в подальшому повернути направо на вул П. Запорожця, та виконувала обгін, а, коли виконала маневр, відчула удар з лівого боку, а саме - в переднє ліве крило посередині колеса. Потім побачила, що відбулося ДТП з автомобілем «Таврія».

Також вказала, що можливо вона і зарано перестроїлася та їхала в смузі, по якій не мала права їхати, але за це її було притягнуто до адміністративної відповідальності і вона сплатила штраф, однак правило правої руки ніхто не відміняв, тому ОСОБА_2 повинна була її пропустити.

При цьому зазначила, що під час написання пояснень ніякого тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_2 не було, пояснення вони обоє писали власноручно, і ОСОБА_2 спочатку не визнавала своєї вини у ДТП, але потім її визнала.

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення у суду апеляційної інстанції немає, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Як вказують дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди, в тому числі і ОСОБА_2 без будь-яких заперечень, та в якій зафіксовано дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, їх розташування після зіткнення та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в автомобілі «ЗАЗ 110207» було пошкоджено переднє праве крило, а в автомобілі «BMW X1» - переднє ліве крило, передні ліві двері, задні ліві двері, заднє ліве крило.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «ЗАЗ 110207» та «BMW X1» свідчать про те, що передньою правою частиною автомобіль «ЗАЗ 110207» контактував із лівою боковою частиною автомобіля «BMW X1».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи та долученими під час апеляційного розгляду фотографіями пошкоджень автомобіля «BMW X1» після зіткнення.

Тобто дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця розташування автомобілів «ЗАЗ 110207» та «BMW X1» після їх зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що на момент зіткнення водій автомобіля «ЗАЗ 110207», змінюючи напрямок руху (перестроюючись для повороту праворуч та цей маневр не завершила), не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у недотриманні п. 10.1 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.

Вимога п. 10.1 ПДР України передбачає повну відповідальність водія, що починає рух, перестроювання або змінює напрямок, за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. При цьому не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо запобігання можливим наслідкам у результаті виникнення небезпечних ситуацій.

Більше того, необхідно розраховувати, що відповідно до п. 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як і доводи про її невинуватість та про порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Не спростовує правильність цих висновків суду першої інстанції і та обставина, що ОСОБА_4, здійснюючи обгін, рухалася у першій смузі руху, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, та за що була притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки навіть за умови здійснення нею такого маневру, це не звільняє ОСОБА_2 від обов'язку перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а відтак і здійснення ОСОБА_4 такого маневру не перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_2 та порушення у зв'язку із цим правОСОБА_2 щодо можливості бути присутньою у судовому засіданні та відстояти свою невинуватість, то зазначені права нею в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ні ОСОБА_2, ні її захисником не надано.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.