Справа № 487/5200/17 27.11.2017 27.11.2017 27.11.2017
Номер провадження: 33/784/474/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

його захисника ОСОБА_2

іншого учасника дорожнього руху - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження в справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно постанови судді, 28.05.2016 р., о 22 год. 50 хв., в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі буд. 66, пішохід ОСОБА_1 проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою, що склалася, не впевнився у відсутності небезпеки для себе, раптово здійснив вихід на проїжджу частину та допустив наїзд на себе автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, чим порушив п. 2.3 «б», п. 4.14 «а» і «б» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та завдано майнові збитки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що 28 травня 2016 року приблизно о 22:50 дійсно переходив пр. Центральний в м. Миколаєві, на нерегульованому пішохідному переході, та перед цим впевнився у відсутності транспортних засобів на проїзній частині. Він побачив транспортний засіб, який знаходився за 30-35 м від пішохідного переходу. Зрозумівши, що не встигає перейти дорогу, прискорився, але на середині пішохідного переходу його збив автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3, в результаті чого йому було нанесено тілесні ушкодження середньої тяжкості, а у подальшому він отримав інвалідність.

Апелянт вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як він не порушував пункти правил дорожнього руху, які вказані в постанові. Зазначає, що пункт 2.3 «б» ПДР України стосується водіїв транспортних засобів, в той час як він в даній ДТП був пішоходом.

Щодо порушення пунктів 4.14 «а» і «б» зазначає, що коли його збив автомобіль, він знаходився на пішохідному переході (про що свідчить схема до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди).

Також апелянт вказує на те, що суддею при розгляді справи не надано належної правової оцінки відповідності складеного відносно нього протоколу до норм КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015 р.

Зазначає, що протокол було складено у його відсутності, копію протоколу про адміністративне правопорушення він не отримав, а в протоколі відсутній запис про його відмову від підписання протоколу, який би засвідчувався підписами двох свідків.

На думку апелянта, протокол було складено з порушенням вимог ст. 254, 256 КУпАП, п.п. 1 та 2 розділу ІІ Інструкції №1395, а отже він не може бути покладений в основу судового рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку іншого учасника дорожнього руху - ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, при розгляді справи про адміністративне правопорушення цих вимог закону не дотримано.

Апеляційним судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутність ОСОБА_1, який станом на 10.10.2017 р., тобто на день розгляду справи, не був повідомлений про її розгляд, тобто порушено право особи, щодо якої складено протокол, доступу до правосуддя, оскільки порушені його процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема, право надати пояснення в суді та подавати докази.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, висновки судді ґрунтуються лише на даних протоколу про адміністративне правопорушення, хоча до протоколу додані: постанова про закриття кримінального провадження від 31.08.2017 р., висновок експерта № 17-757 від 31.08.2017 р., протокол огляду місця ДТП зі схемою, письмові пояснення ОСОБА_3, протокол допиту потерпілого ОСОБА_1, висновок судово-медичного експерта № 1205 від 29.07.2016 р.

Однак, суддя взагалі не врахував ці докази, зокрема, пояснення ОСОБА_1, а також пояснення іншого учасника дорожнього руху - ОСОБА_3, який керував транспортним засобом - автомобілем Chevrolet Lacetti.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пішохід ОСОБА_1 проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою, що склалася, не впевнився у відсутності небезпеки для себе, раптово здійснив вихід на проїзну частину та допустив на себе наїзд автомобіля Chevrolet Lacetti, яким керував водій ОСОБА_3 У результаті ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та завдано майнові збитки, але не зазначено кому саме ці збитки заподіяні.

Суддя, погодившись з зазначеними у протоколу про адміністративне правопорушення обставинами, дійшов висновку, що пішохід ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 б, 4.14 а, б, у зв'язку із чим визнав доведеною вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Однак, приймаючи рішення, слідчий суддя не врахував, що п. 2.3 б ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху саме на водія, а не на пішохода, покладений обов'язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Таким чином, дії ОСОБА_1 не можуть регулюватися п. 2.3 б ПДР України, у зв'язку із чим посилання у протоколі на порушення ОСОБА_1 п. 2.3 б ПДР України є безпідставним, а у рішенні судді таким, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 4.14 а, б ПДР України пішоходам забороняється:

- виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

- раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у порушенні п. 4.14 а, б ПДР України, суддя взагалі не врахував матеріали справи, зокрема, пояснення учасників дорожнього руху та дані, які відображені на схемі ДТП.

Так, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що за фактом ДТП було розпочато кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002509 від 29.05.2016 р.

Згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 10.03.2017 р., в момент його наближення до бордюрного каменя, розташованого з лівого краю проїзної частини (відносно напрямку руху автомобілів), він подивився праворуч та помітив автомобіль, що рухався зі швидкістю 40-50 км/год по пр. Центральному (від вул. Фалеївської у напрямку вул. Рюміна), але продовжив свій рух в обраному напрямку. У момент його виходу на проїзну частину пр. Центрального автомобіль знаходився на приблизній відстані 30-35 м. Автомобіль здійснював рух між середньою та правою смугою руху транспортних засобів (відносно напрямку його руху), не змінюючи швидкості руху та напрямку. У безпосередньої близькості до автомобіля, проаналізувавши обстановку, він зрозумів, що не встиг перейти проїзну частину. Ним були вжити заходи щодо прискорення темпу руху, але вказаний автомобіль здійснив на нього наїзд. У результаті наїзду він отримав тілесні ушкодження.

Аналогічні пояснення надав ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1205 від 29.07.2016 р. ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно пояснень водія ОСОБА_3 від 28.05.2016 р., він приблизно о 22 год. 50 хв. рухався по пр. Центральному у сторону вул. Рюміна зі швидкістю 50 км/год. Проїхавши кільцеву розв'язку, він проїжджав пішохідний перехід та побачив на пішохідному переході чоловіка, який біг. Але уникнути зіткнення з пішоходом йому не вдалося.

Наведені пояснення учасників дорожнього руху суддею не проаналізовані, та їм не надана оцінка у сукупності з іншими доказами.

Так, поза увагою судді залишилися дані схеми ДТП, відповідно якій місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених в напрямку проведеного огляду:

- 5.35.1 "Пішохідний перехід", який застосовується для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину. Знак встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу.

-5.35.2 "Пішохідний перехід", який застосовується для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину. Знак встановлюється ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Зі схеми до протоколу підтверджується наявність дорожніх знаків біля пішохідного переходу. Ширина дороги складає 8,1 м, має три смуги для руху.

Із зафіксованих на схемі даних (напрямок руху транспортного засобу, напрямок руху пішохода, слідів юзу) видно, що наїзд на пішохода вчинено фактично на середині пішохідного переходу, в 3,2 м до крайнього правого бордюру.

Це свідчить про те, що ОСОБА_1 рухався по пішохідному переходу, і його збив автомобіль від керуванням ОСОБА_3 саме на пішохідному переході.

Це також вбачається з відеозапису з відеореєстратора, який наданий ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду.

На думку апеляційного суду, твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 вийшов на проїзну частину раптово, що потягло за собою наїзд на нього автомобіля, спростовується як даними схеми ДТП, так і відеозаписом.

Тому, висновок про порушення ОСОБА_1 п. 4.14 а, б ПДР України є неспроможним, оскільки суперечить дослідженим доказам.

Під час апеляційного розгляду також встановлено, що постановою слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області від 31.08.2017 р. закрито кримінальне провадження за № 0002509, у зв'язку із відсутністю в діянні (не зазначено, кого з учасників дорожнього руху) складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

З пояснень ОСОБА_1 слідує, що копію цієї постанови він отримав лише 24.10.2017 р., тобто на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, у якому рішення прийнято за відсутності ОСОБА_1, останній не скористався правом оскарження цієї постанови.

Зазначену постанову ОСОБА_1 оскаржив до суду, подавши відповідну скаргу 21.11.2017 р.

Таким чином, слідчий безпідставно, не повідомивши належним чином учасника дорожнього руху про прийняте рішення, склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, позбавивши можливості на своєчасне оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2017 р.

З огляду на наведене, суддею прийнято передчасне рішення у справі про адміністративне правопорушення, без врахування пояснень учасників дорожнього руху та обставин ДТП, встановлених під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 4.16 а ПДР пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Згідно п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З огляду на те, що пішохід ОСОБА_1 вийшов на пішохідний перехід, то його дії, на думку апеляційного суду, відповідали п. 4.16 а ПДР України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, постанова судді підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року у відношенні ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова