Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7737/16-п Головуючий у 1-й інст. Скрипка О. В.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Житомир

Суддя апеляційного суду Житомирської області Ляшук В.В., з участю правопорушника ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

в с т а н о в и в :

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Відповідно до постанови, 14 вересня 2016 року о 03 год. 05 хв. в м. Житомирі по вул. Івана Сльоти, 46 ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, незвязна мова, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан спяніння в установленому порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та винесення нової постанови про звільнення його від адміністративного стягнення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оспорює фактичні обставини, вказує на порушення його прав, а також на суворість обраного виду стягнення.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинами справи, оскільки він транспортним засобом не керував, що підтверджували свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5. Працівники поліції спочатку безпідставно звинуватили його в порушенні ПДР, а зокрема у не ввімкненні покажчика повороту. Протокол, складений з порушенням його прав, оскільки копію протоколу йому не надали, прав не розяснили, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 не опитали, а свідки ОСОБА_3, ОСОБА_2, яких зазначили у протоколі взагалі обставин не бачили.

Також, вказує, що суд першої інстанції безпідставно незадовольнив його клопотання про проведення експертизи.

На його думку, суд при визначенні виду адміністративного стягнення, не врахував те, що він притягується до адміністративної відповідальності вперше, його скрутний матеріальний стан та те, що він батько двох дітей.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП відповідальність за даною нормою підлягають особи, які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого спяніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан спяніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан спяніння чи перебування під дією лікарських засобів працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі пояснень свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також відеозапису працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння, оскільки певні ознаки (запах алкоголю, незвязна мова, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння рук) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного спяніння.

Однак, як засвідчують ці ж матеріали, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом прядку (за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків чи у закладі охорони здоровя) відмовився.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився підписати його та дати пояснення з приводу викладених у ньому обставин події.

Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом проведеним працівниками поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_6 згідно до якого останній будучи за кермом автомобіля при працюючому двигуні, не заперечував керування, вказував, що підвіз пасажирів, в послідуючому відмовлявся від неодноразових пропозицій пройти медичний огляд на стан спяніння в установленому законом порядку, а також і те, що йому неодноразово розяснювались наслідки відмови та його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Істотних порушень закону, які б давали підстави для скасування прийнятої судом постанови суд апеляційної інстанції не знаходить.

Суд обираючи вид та розмір адміністративного стягнення ОСОБА_1 дотримався вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність та обрав йому стягнення у мінімальному розмірі.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною та обґрунтованою та підстав для її скасування не знаходить, як і не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення, оскільки враховуючи суспільну небезпеку правопорушення, розмір адміністративного стягнення його не можна вважати малозначним.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2016 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_7