П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Феєра І.С., при секретарі Головець М.А., за участю особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 та його захисника адвоката Пересоляка О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2017.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , громадянин України, заступник командира роти по роботі з особовим складом (в/ч польова пошта НОМЕР_1 ), визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-15 КУпАП.
На підставі ст.22 КУпАП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-15 КУпАП через малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження в справі закрито.
Із протоколу про адміністративне правопорушення від 14.11.2016 та постанови судді від 13.02.2017, убачається, що ОСОБА_1 не провів вчасно службові розслідування, визначені наказами в м. Ужгороді т.в.о. командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( №915 від 17.12.2015, № 931 від 20.12.2015, № 130 від 08.02.2016, № 90 від 28.01.2016, № 7 від 04.01.2015, №45 від 11.01.2016, № 77 від 21.01.2016), тим самим не виконав покладені на нього обов`язки, в зв`язку з чим військовослужбовці не були притягнуті до відповідальності у зв`язку з демобілізацією.
Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-15 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду від 13.02.2017, провадження в справі закрити за відсутності в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-15 КУпАП. Указує на невідповідність складеного протоколу вимогам закону, зокрема, останній складений лейтенантом ОСОБА_4 , а підписаний іншою особою ОСОБА_5 .. Показами свідків у суді першої інстанції встановлено, що протокол №000035/1 складався не вповноваженою посадовою особою, та не в дату, яка зазначена на протоколі.
У протоколі не зазначено норми законодавства, які були ним порушені, як того вимагає п.6 розділу 2 Інструкції з оформлення протоколів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом № 222 від 19.05.2015 Міністерства оборони України. При складанні протоколу він не викликався, йому не були роз`яснені права, копія протоколу не вручалася. Окрім, того, зазначає, що судом проігноровано те, що службова перевірка була призначена та проводилася з порушенням, у зв`язку із продовженням службових розслідування понад встановлені строки, передбачені п.1.6 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України. Судом не з`ясовано його об`єктивну та суб`єктивну можливість виконати в повному обсязі доручені йому протягом грудня 2015 - січня 2016 року службові розслідування. Крім того, зазначає, що ні в протоколі, ні судом не було встановлено, що він мав можливість провести всі доручені йому службові розслідування. Навіть, навпаки з наявних обставин, а саме: за вказаний період йому було доручено провести 37 службових розслідувань на 68 військовослужбовців. При цьому, в цей час на нього покладалися обов`язки голови житлової комісії в/ч п. п 4742 та т.в.о заступника командира батальйону по роботі з особовим складом, а 27.02.2016 він вибув до району проведення антитерористичної операції (Накази: №938 від 21.12.2015, №260 від 15.12.2015, №204 від 26.02.2016 та №65 від 03.03.2016). Також, з 03.01.2016 по 04.01.2016, з 05.01.2016 по 06.01.2016, з 09.01.2016 по 10.01.2016, з 12.01.2016 по 13.01.2016, з 15.01.2016 по 16.01.2016 перебував у добових нарядах черговим по частині, що підтверджується відповідними наказами. На порушення судом гласності судового процесу, клопотання його представника щодо забезпечення повного фіксування звукозаписувальними технічними засобами судового засідання по справі суддею проігноровано.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Пересоляка О.С., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та додатково надані письмові докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Зі змісту вказаної статті та змісту ч.4 ст.55 Конституції України випливає, що воля держави, спрямована на припинення протиправних дій, виражена досить чітко, тому що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки на підставах, установлених у законі. Якщо такі підстави відсутні або якщо вина особи у вчиненні діяння з цих підстав не доведена, особу не може бути піддано будь-якому заходу адміністративного стягнення.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки, і бажала їх, або свідомо допускала настання цих наслідків; а вчиненим з необережності - коли особа, яка його вчинила,
передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Зі змісту зазначеної статті вбачається, що склад проступку повинен містити у собі ознаки, що характеризують зовнішній акт поведінки особи, її спрямованість і наслідки, і ознаки, що характеризують самого правопорушника та його психічне ставлення до вчиненого. Наявність цих елементів строго обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння як адміністративного проступку. Якщо хоча б один із них відсутній або не відповідає тим властивостям, які передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, то зазначене діяння не є адміністративним проступком.
У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст даної статті визначає предмет доказування органів адміністративної юрисдикції, які на етапі слухання справи мають проаналізувати зібрані матеріали і обставини справи. Щоб винести мотивоване і законне рішення, органу адміністративної юрисдикції необхідно встановити, чи був учинений адміністративний проступок. Це означає, що необхідно з`ясувати, чи мають місце в діянні особи, яка притягується до відповідальності, всі ознаки, що характеризують склад адміністративного проступку.
Суддею першої інстанції всупереч вимогам КУпАП, ці вимоги не виконанні, а тому постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, і така підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом, відповідно до вимог ст.294 КУпАП нової постанови.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вище вимог, а тому висновок суду про наявність у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-15 КУпАП є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.
Диспозиція ст.172-15 КУпАПпередбачає самостійні конкретні дії, які утворюють об`єктивну сторону такого правопорушення, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується - виною у формі умислу.
З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.
Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити проте, що воно було недбалим чи несумлінним.
Відповідно до наведених вище вимог закону, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-15 КУпАП, суд повинен зробити висновки про те, в чому саме конкретно проявилося недбале ставлення до військової служби з боку останнього.
Проте, ні матеріали справи про адміністративне правопорушення, ні висновки суду першої інстанції викладені в постанові не містять відомостей, що розкривають суть недбалого ставлення до військової служби, а лише вказівку про те, що ОСОБА_1 не провів вчасно службові розслідування, визначені наказами в м. Ужгород т.в.о. командира частини в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( №915 від 17.12.2015, № 931 від 20.12.2015, № 130 від 08.02.2016, № 90 від 28.01.2016, № 7 від 04.01.2015, №45 від 11.01.2016, № 77 від 21.01.2016), тим самим не виконав покладені на нього обов`язки, в зв`язку з чим військовослужбовці не були притягнуті до відповідальності у зв`язку з демобілізацією.
Викладення, таким чином, обставин вчиненого правопорушення не відображає всіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП, тобто в ньому не викладено, які конкретно протиправні дії по недбалому ставленню до військової служби вчинив ОСОБА_1 , не міститься конкретних даних, у чому саме полягала суть вчинених ним протиправних діянь, які утворюють склад адміністративного правопорушення, яка форма його вини щодо таких дій та вказівку на докази, що підтверджують указані обставини.
З огляду на наведене, поставлене в провину ОСОБА_1 правопорушення є фактично не визначеним та неконкретним та не підтверджено доказами.
Апеляційний суд, критично оцінює та відхиляє як доказ протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки останній складено з порушенням вимог КУпАП та Інструкції з оформлення протоколів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України №222 від 19.05.2015, і містить неповний викладфактичних обставин справи, а тому протокол не може бути покладений в основу постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-15 КУпАП.
При дослідженні доказів, апеляційний суд приходить до висновку про те, що зібрані т.в.о. командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 докази не доводять вину ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованого йому правопорушення. Відсутність достатніх доказів, що встановлюють форму вини (умисел чи необережність), приводять апеляційний суд до висновків про неможливість встановлення складу правопорушення, і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.
Так, з матеріалів справи вбачається, що останньому згідно наказів т.в.о начальника в/ч польова пошта В472 було доручено проведення великої кількості (38) службових розслідувань щодо військовослужбовців у кількості 68 осіб, які знаходилися в різних місцях, а також виконання ним під час проведення службових розслідувань інших функціональних обов`язків у вказаний періоду, а саме: перебування в добових нарядах (а.с. 97-102), залучення до комісії по житловим питанням військової частини, тривале перебування в зоні проведення АТО, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , витягами з наказів №161 від 11.02.2016, №65 від 03.03.2016, рапортом останнього на ім`я командира військової частини про неможливість провести службове розслідування у встановленні строки, оскільки військовослужбовці звільнені зі служби в запас та дехто з них помер.
Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, однак не дана їм належна правова оцінка. Судом першої інстанції наявність вини, як обов`язкової ознаки адміністративного правопорушення в діяннях ОСОБА_1 взагалі не досліджувалося. Аналіз наявних доказів приводить апеляційний суд до висновку, що ОСОБА_1 вчинив усі необхідні дії для належного виконання своїх службових обов`язків, однак не виконав доручення начальника з об`єктивних причин (завантаженістю, кількістю службових розслідувань, виконанням інших завдань, перебування в зоні АТО). Отже, апеляційний суд уважає, що в діяннях ОСОБА_1 відсутня вина, як обов`язкова ознака адміністративного правопорушення.
Відповідно до загальних засад судочинства всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».
За вказаних обставин, з урахуванням того, що апеляційний суд, з урахуванням засади диспозитивності позбавлений можливості збору доказів, провадження в цій справі підлягає закриттю через відсутність у діяннях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-15 КУпАП.
Згідно ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-15 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що провадження в справі підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-15 КУпАП., а апеляційна скарга з цих підстав до задоволення.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02. 2017 щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-15 КУпАП відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: