Справа № 359/9060/16-п Головуючий у І інстанції Мельник О. О.
Провадження № 33/780/55/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 138 09.02.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю захисника ОСОБА_2 в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого інженером в ДП «Украерорух», -

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження в справі у звязку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно постанови ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 05.02.2016 року о 09 год. 30 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись в м. Бориспіль Київської області, по вул. Лютневій, під час здійснення виїзду на вул. Шевченко, він не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, що рухався по вул. Шевченка в напрямку вул. Дімітрова під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого водій автомобіля «Toyota» був вимушений застосовувати екстрене гальмування, щоб уникнути зіткнення, та спрямував свій автомобіль ліворуч відносно свого напрямку руху, в результаті чого відбулося зіткнення автомобіля «Toyota» з автомобілем під керуванням ОСОБА_3, і внаслідок такого удару автомобіль «Toyota» виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5, який рухався по даній смузі руху. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п.2.3б, 10.1, 16.11 ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_3 у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана постанова прийнята на основі не повно та не всебічно, не обєктивно зясованих обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, мотиви викладені в постанові не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать один одному. Суддя в оскаржуваній постанові не зазначив будь-яких підстав з яких він відкинув та не взяв до уваги показання ОСОБА_3 та висновок експерта №2037 від 07.12.2016 року. Апелянт вважає, що з матеріалів даної справи вбачається, що саме дії водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_4 знаходилися у причинному звязку із виникненням ДТП. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення від 08.11.2016 року серії АП2 №300945 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а саме: не містить вказівки на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Також, суд першої інстанції, як на доказ винуватості ОСОБА_3 посилався на висновок автотехнічної експертизи КНДІСЕ №9212/16-52 від 29.07.2016 року, проведеної в рамках кримінального провадження №0000305, не взявши до у ваги того, що експерту для дослідження не було надано всіх матеріалів.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що посилання ОСОБА_3В на висновок експерта №2037 від 07.12.2016 року є безпідставними, оскільки він ґрунтується на недостатніх, неточних та помилкових даних. Також вважає, що висновок експертизи від 23.07.2016 року є доказом, що підтверджує винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення всупереч доводам ОСОБА_3 чітко вказані положення пунктів ПДР України, які порушив останній, що робить безпідставним його твердження щодо відсутності в протоколі нормативного акту, за порушення якого він притягнутий до адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали постанову суду першої інстанції законною, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_3 надав суду першої інстанції пояснення, зазначивши, що свою вину у скоєному не визнав, посилаючись на те, що він не порушував правил дорожнього руху, адже на перехресті вулиць Лютнева-Шевченка зупинився, оскільки проїзна частина по вул. Шевченка є головною дорогою та впевнившись, що з правого боку транспортні засоби відсутні і його маневр ліворуч буде безпечним, розпочав поворот ліворуч, і вже під час руху по вул. Шевченка, проїхавши приблизно 30 метрів, відчув удар в задню частину свого автомобіля. При виїзді з другорядної дороги автомобіля «Toyota» в його полі зору не було, тому він його не бачив. Дорога була сухою. Вважає свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведеною, оскільки висновок експертизи від 23.07.2016 року є неналежним доказом у справі, так як експертиза була проведена за відсутності протоколу слідчого експерименту, внаслідок чого вихідні дані, що лягли в основу експертизи, експериментальним шляхом не встановлені, а отримані виключно з показань учасників ДТП. В свою чергу, другий висновок експертизи від 07.12.2016 року визначає те, що дії водія автомобіля «Toyota» не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України та з технічної точки зору знаходились у причинному звязку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, в порушення ст.256 КУпАП України, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про нормативний акт, що передбачає відповідальність за допущене ним, згідно протоколу, правопорушення, а також інформації щодо прізвищ, адрес свідків та потерпілих, внаслідок чого не може бути належним доказом у справі.

Однак, незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильності кваліфікації його дій за вказаною статтею, оскільки вказане підтверджуються зібраними у справі доказами.

Вина ОСОБА_3 в порушенні п.п.2.3б, 10.1, 16.11 ПДР України, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення від 08.11.2016 року серії АП2 №300945 (а.с.2), копії схеми ДТП (а.с.10), постанови про закриття кримінального провадження від 29.09.2016 року (а.с.4-5), копії протоколу огляду місця ДТП (а.с.7-9), копій протоколів огляду та затримання транспортних засобів (а.с.11-13), копії висновку експертизи № 9212/16-52 від 29.07.2016 року, згідно якого в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Renault» з технічної точки зору не відповідали п.10.1 та п.16.11 ПДР України (а.с.29-35), даними письмових показів водія автомобіля «Audi» ОСОБА_5 (а.с.21-24), а також даними показів потерпілого ОСОБА_4, наданими під час розгляду справи (а.с.17-20).

Зокрема, водій автомобіля «Audi» ОСОБА_5 зазначив, що 05.02.2016 року рухався по вул. Шевченка в напрямку вул. Червоноармійської із швидкістю 40 км/год та не доїхавши до перехрестя вул. Шевченка та Тургенєва, побачив на зустрічний смузі руху чорний легковий автомобіль, як в подальшому зясувалось марки «Toyota», що рухався по вул. Шевченка. Потім, коли автомобіль «Toyota» вже був за 20 метрів до перехрестя вул. Лютневої-Шевченка, ліворуч від його (свідка) автомобіля в напрямку вул. Дімітрова з вул. Лютневої почав виїжджати автомобіль жовтого кольору марки «Renault», який різко виїхав перед автомобілем «Toyota». Як даний автомобіль зупинився на перехресті він не бачив. Водій автомобіля «Renault» їхав дуже близько до узбіччя, оскільки проїхав від його автомобіля на великій відстані. Потім сталося зіткнення автомобіля «Renault» та автомобіля «Toyota» на смузі руху, по якій рухались дані транспортні засоби. Від удару автомобіль «Toyota» винесло на смугу руху, по якій рухався він та сталося зіткнення з автомобілем «Audi» під його керуванням.

Потерпілий ОСОБА_4 в суді першої інстанції пояснив, що 05.02.2016 року він рухався по вул. Шевченка в напрямку вул. Дімітрова із швидкістю 60 км/год. Проїхавши викривлення вулиці Шевченка перед перехрестям з вул. Лютневою побачив на зустрічній смузі руху чорний легковик («Audi»). За 40 метрів до перехрестя він побачив підїжджаючий збоку другорядної дороги (з вул. Лютневої) до перехрестя жовтий автомобіль «Renault», який, як він протягом 1 секунди зрозумів, без зупинки здійснював виїзд на вул. Шевченка, не надавши дорогу автомобілю під його керуванням, коли його автомобіль вже був за 20-30 метрів до даного перехрестя, внаслідок чого він почав сигналити та щоб уникнути зіткнення застосовувати екстрене гальмування. Зіткнення відбулося на куті перехрестя, на смузі руху автомобіля під його керуванням, коли водій автомобіля «Renault» ще не закінчив маневр повороту, але вже знаходився на смузі руху автомобіля «Toyota» під кутом, беручи максимально близько до узбіччя. Крім того, додав, що дорожнє покриття було слизьке.

Висновок експертизи № 2037 від 07.12.2016 року, на який посилається ОСОБА_3 як на одну з підстав своєї невинуватості у вчиненому, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом у справі, оскільки він не є повним, відображає лише нормативні (належні) дії водія автомобіля «Toyota» в даній дорожній ситуації, а викладені в ньому обставини не можуть спростовувати невиконання ОСОБА_3 положень п.п.10.1 та 16.11 ПДР України у вищевказаній дорожній обстановці, враховуючи те, що наявні у справі докази, які є обєктивними, в їх сукупності, повністю підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано піддав сумніву твердження ОСОБА_3 про недоведеність його вини у вчиненому правопорушенні з підстав неналежності доказів у справі, а саме висновку експерта від 29.07.2016 року з причин його не обєктивності (отримання вихідних даних виключно з показів учасників ДТП, а не за результатами слідчого експерименту), оскільки такий висновок містить повну інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка отримана у встановленому законом порядку, висновок має вичерпні відповіді на всі поставлені на вирішення експертизи питання, і за відсутності іншого обєктивного експертного висновку, не може оцінюватися судом як неналежний доказ у справі.

Також, апеляційний суд вважає не обґрунтованими твердження ОСОБА_3 про неналежність як доказу у справі протоколу про адміністративне правопорушення, з тих причин, що в ньому не вказаний нормативний акт, який він порушив, а також відсутні відомості щодо свідків та потерпілих, оскільки зазначене жодним чином не впливає на факт не виконання ним положень ПДР України. Враховуючи, що під час досудового розслідування всі можливі свідки даної дорожньо-транспортної пригоди були допитані, що зафіксовано у письмових протоколах їх допиту, а покази потерпілого ОСОБА_6, які він надав в суді під час розгляду даної справи, були оцінені судом першої та апеляційної інстанції в сукупності з іншими доказами у справі. До того ж, в протоколі чітко вказані положення пунктів ПДР України, які порушив ОСОБА_3, що робить безпідставним його твердження щодо відсутності в протоколі нормативного акту, за порушення якого він притягнутий до адміністративної відповідальності.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що на час розгляду справи в суді першої інстанції сплинув термін накладення адміністративного стягнення, суддя обґрунтовано закрив провадження у справі у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП.

З огляду на вищезазначене постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року щодо ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає у звязку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1