АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2152/17Суддя 1 інстанції Борисова Н. А.
Номер провадження 33/774/122/К/17Суддя- доповідач Коваленко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, при секретарі Кислиця І.В., за участю захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Толпегіна А.В., апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 320 гривень судового збору.

При обставинах, зазначених в постанові, водій ОСОБА_4 20.04.2017 року о 02 год. 05 хв. в м. Нікополь по вул. Трубників керував автомобілем М-2140 д.н. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини роту) і на вимогу працівників поліції, у присутності двох свідків, ухилився пройти у встановленому порядку медичний огляд, для встановлення стану сп'яніння. Водій від керування автомобілем був відсторонений. У зв'язку з чим ОСОБА_4 порушив п. 2.5 ПДР України, згідно якого водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, ставить питання про скасування постанови та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на те, що автомобіль М-2140 д.н. НОМЕР_1 працівниками поліції не зупинявся, вони під'їхали коли автомобіль стояв на АЗС. Працівники поліції не встановлювали хто був за кермом. На АЗС огляд на стан сп'яніння не проводився, акт огляду не складався, свідки, які б могли підтвердити його перебування за кермом з ознаками сп'яніння не залучалися. ОСОБА_4 стверджує, що висновки інспекторів поліції та суду про керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та в подальшому відмова в проходженні в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану сп'янінняне ґрунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки транспортним засобом в день події він не керував, а тільки знаходився в салоні автомобіля разом із братом.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтвердили наявність у нього ознак сп'яніння. Також зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього невірно вказано його прізвище «ОСОБА_4», тоді як вірним є «ОСОБА_4», тому вважає що суд, встановивши цей факт, повинен був повернути протокол для належного оформлення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Толпегін А.В. в інтересах ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав й наполягав на її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення захисника, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та частково дослідивши докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість постанови в межах скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Об'єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов'язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп'яніння; відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

В обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, при наведених в протоколі обставинах, суд послався на фактичні дані, які містяться в протоколі про правопорушення, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, інспекторів поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відеозаписом з камери працівників поліції.

Разом з цим, досліджені фактичні дані, на які посилався суд, як на докази вини ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовують висновки суду про наявність в його діях вказаних кваліфікуючих ознак цього складу правопорушення й відповідно про доведеність вини останнього у його вчиненні.

Окрім вищенаведених приписів нормативних актів, які підлягають виконанню при розгляді цієї категорії справ про адміністративні правопорушення, чинним законодавством передбачені спеціальні нормативні вимоги до процедури оформлення співробітниками поліції матеріалів за фактом відмови особи, що керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду у встановленому порядку.

Так, згідно п. 6, п. 7 Розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

ОСОБА_4, під час складення протоколу та у суді першої інстанції, свою вину не визнав і пояснив, що дійсно близько 02:40 годин 20.04.2017 року він, перебував у автомобілі "М-2140" на АЗС, але автомобілем керував його брат ОСОБА_9 Коли вони зупинились на АЗС, то брат вийшов з автомобіля, а до нього підійшли працівники поліції і сказали пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. Він відмовився проходити цей огляд, так як не керував автомобілем. Тоді працівники поліції затримали його та доставили у відділення поліції, де склали протокол про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків, які не були на місці вчинення правопорушення і не можуть підтвердити факт перебування ним за кермом автомобіля. Натомість працівник АЗС бачив як його брат керував автомобілем та те, що він виходив з автомобіля саме з пасажирського сидіння, а не зі сторони водія (а.с. 3, 8-9).

Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_5, будучи допитаними у суді першої інстанції, кожний окремо, підтвердили свої письмові пояснення та зазначили, що у їх присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження медичного огляду о 03:40 годині 20.04.2017 року у Нікопольському відділенні поліції. Разом з цим, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 відмовився від проходження такого огляду у присутності вказаних свідків в інший час - о 02:40 годині 20.04.2017 року (а.с. 1, 4, 5). Окрім того, ці свідки у судовому засіданні пояснили, що не були присутні в момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції, та не можуть вказати, що саме ОСОБА_4 був за рулем вищезазначеного автомобіля.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що пояснення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5, як наявні у матеріалах справи, так і надані в судовому засіданні, є такими, що протирічать іншим доказам у справі та викликають сумніви, тому не можуть бути розцінені як докази вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, в засіданні суду апеляційної інстанції оглянуто відеозапис подій 20 квітня 2017 року за участю ОСОБА_4, зафіксований відеокамерою працівників поліції та долучений до матеріалів справи. Під час огляду якого встановлено, що він не містить достовірних відомостей про те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом, та його було зупинено нарядом поліції за наявності відповідних підстав для цього. Навпаки, відповідно до цього запису, в ньому міститься інформація про те, що працівники поліції під'їхали на АЗС до транспортного засобу, в салоні, якого знаходився ОСОБА_4 та він вийшов з автомобілю зі сторони пасажирського сидіння. Інших відомостей відеозапис не містить.

Окрім вищенаведених доказів у матеріалах справи наявні лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, що виходять від співробітників патрульної поліції, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, а отже самі по собі ці документи не є достатнім підтвердженням винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суду не надані.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може вважатися доведеною поза розумним сумнівом, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення належить закрити з підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік - скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_4, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області: Н.В. Коваленко