АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/251/17 Номер провадження 33/786/373/17Головуючий у 1-й інстанції Дядечко І. І. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Захожай О.І.

при секретарі - Григоровій М.В.,

за участю:

захисника - адвоката Гузь Т.О.

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м.Кременчук Полтавської області, українка, громадянка України, не працююча, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнана винуватою в тому, що 31.12.2016 року, о 22.30 год., по вул.І.Приходька, 76, в м.Кременчук Полтавської області, керувала транспортним засобом „Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився в наркологічному диспансері. Своїми умисними діями ОСОБА_3 порушила п.2.9а ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити за відсутності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, оскільки притягнення до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є неправомірним, а при винесенні постанови, суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання провини у скоєному.

Вказує, що інспектором поліції не доведено факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом та не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу, що свідчить про відсутність погодження правопорушниці з результатами проведеного огляду.

Водночас, в матеріалах справи відсутній акт огляду особи на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складання якого є обов'язковим.

Окрім того, судом порушено право ОСОБА_3 на захист, оскільки слухання справи, всупереч із зайнятістю адвоката Гузь Т.О. в іншому судовому процесі та перебуванням ОСОБА_3 на лікуванні в медичній установі, проведено за відсутності правопорушниці та його захисника, які належним чином про дату, місце та час розгляду повідомлені не були.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП, а розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, не допитано свідка ОСОБА_4, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Окрім того, ставить під сумнів притягнення до адміністративної відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, оскільки справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП наразі перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи, на розгляд справи не з'явилась. Про причини своєї неявки суд не повідомила.

Заслухавши адвоката Гузь Т.О. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, згідно її меж, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 31.12.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на об'єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.2 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 31.12.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №1 УПП у м.Кременчуці ДПП запропонував ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, на що остання погодилась.

Згідно висновку №256 від 31.12.2016 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_3 перебувала в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до рапорту інспектора роти №1 УПП в м.Кременчук ДПП Степанюк П.І., 31.12.2016 року, о 22.30 год., під час патрулювання м.Кременчук, працівниками поліції був зупинений автомобіль „Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1, за порушення п.31.4.3 ПДР. Під час спілкування з водієм ОСОБА_3 було виявлено, що остання перебуває з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода, тремтіння рук), після чого їй було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, на що правопорушниця погодилась.

З наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою нагрудної камери поліцейського, вбачається момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу „Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1. Під час спілкування з ОСОБА_3, яка знаходилась за кермом вказаного автомобіля, працівниками поліції виявлено ознаки перебування особи в стані алкогольного сп'яніння після чого останній було роз'яснено передбачені законом права та запропоновано відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння, пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу чи в наркологічному диспансері. У зв'язку із вказаним, ОСОБА_3 добровільно погодилась пройти огляд на стан сп'яніння в медичній установі, до якого вона була доставлена на службовому автомобілі працівників поліції. Окрім того, відеозапис відображає процес проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп'яніння в наркологічному диспансері за допомогою спеціального технічного засобу „драгер", який їй надав лікар-нарколог.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Водночас, вказівка апелянта стосовно невикористання спеціальних технічних засобів під час медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння є безпідставною.

Згідно п.3 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд у закладах охорони здоров'я щодо виявлення стану сп'яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Як вбачається з відеозапису, вимоги лікаря-нарколога щодо процедури проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу ОСОБА_3 не виконано, нею вживалися всі заходи задля того, щоб не було можливості встановити стан алкогольного сп'яніння. Після чого, лікарем було прийнято рішення провести ряд спеціальних медичних досліджень, які вказали на перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння за результатами яких складено акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Тому, на думку суду апеляційної інстанції, така процесуальна поведінка правопорушниці є неправомірною та спрямованою на відвернення від притягнення її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3.16. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду. Вказане свідчить про те, що висновок є фактичним відображенням акту медичного огляду.

Окрім того, вказаний висновок складений у відповідності до положень Додатку 3 зазначеної Інструкції, особисто підписаний лікарем та завірений печаткою лікаря та печаткою Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру. Дані, які б вказували на його сумнівність чи недостовірність в матеріалах справи відсутні.

Водночас, ОСОБА_3 зазначила, що інспектором поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу, але, на думку суду, її право в цій частині обмежено не було, оскільки працівником поліції було запропоновано пройти останньому огляд на стані сп'яніння в медичному закладі, а тому остання мала всі передбачені законом можливості підтвердити відсутність факту перебування в стані алкогольного сп'яніння.

Працівниками поліції було проведено весь обсяг дій для залучення свідків щодо проведення огляду за допомогою газоаналізатора „драгер", однак у зв'язку подальшим проведенням огляду в медичній установі їх участь стала непотрібною.

Водночас, ОСОБА_3 ставить під сумнів притягнення її до адміністративної відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Однак, відповідно до довідки відділу адміністративної практики УПП в м.Кременчук ДПП посвідчення водія ОСОБА_3 вилучено та направлено до ТСЦ 5342 у зв'язку із складенням 29.08.2016 року адміністративного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28.11.2016 року ОСОБА_3 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишено без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28.11.2016 року - без змін, тобто вказане рішення набрало законної сили, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Окрім того, твердження апелянта про безпідставний розгляду справи за відсутності ОСОБА_3 та її захисника є слушними.

Зокрема, справу про адміністративне правопорушення було призначено до розгляду на 27.01.2017 року, та неодноразово відкладено на 22.02.2017 року, 10.03.2017 року, 15.03.2017 року та 20.03.2017 року, про що ОСОБА_3 та його захисник належним чином повідомлялись, однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повертались до суду за закінченням терміну зберігання. Всі вжиті судом заходи щодо встановлення місця проживання ОСОБА_3 результатів не віднайшли.

В свою чергу 15.03.2017 року від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з ознайомленням з матеріалами справи та пошуком адвоката.

Водночас, 20.03.2017 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання захисника Гузь Т.О. про відкладення розгляду справи, призначеного на 20.03.2017 року, у зв'язку з її зайнятістю в іншому судовому процесі в Апеляційному суді Полтавської області.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 20.03.2017 року Гузь Т.О. приймала участь в розгляді цивільної справи в якості представника позивача ОСОБА_6 щодо визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Тому, в даному випадку судом першої інстанції порушено право ОСОБА_3 на захист, що ставить під сумнів законність постанови суду в цій частині.

Разом з тим, у відповідності до положення ст.38 КУпАП, частина третя якої вказує, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення складено 31.12.2017 року, а на момент розгляду справи строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, сплинув.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Тому, постанову районного суду не можливо визнати законною і вона підлягає безумовному скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 20 березня 2017 року відносно ОСОБА_3 - скасувати.

Визнати винуватою ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай