Номер провадження: 33/785/843/17
Номер справи місцевого суду: 522/4845/17
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кузнєцової Ю.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до оскарженої постанови суду першої інстанції, 07 березня 2017 року о 23 год. 40 хв. в місті Одесі по вул.Рішельєвській, 16, ОСОБА_1, в порушення вимог п. 8.7.3(е) та п.2.5 Правил дорожнього руху, керував автомобілем марки «Mersedes Benz S500», р/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запаху алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), здійснивши проїзд перехрестя з вул. Буніна на червоний сигнал світлофора, але від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у передбаченому законом порядку відмовився, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати її, а провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а копію постанови він отримав вже після закінчення строку на її оскарження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутністю ОСОБА_1, позбавив його можливості надати докази своєї невинуватості, а саме пояснити суду, що автомобілем керував не він, а його знайомий ОСОБА_2, разом з яким вони приїхали до клубу «Морган».

Також ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав уваги тому, що протокол про адміністративні правопорушення складений з порушеннями вимог ст.ст.258, 283 КУпАП, оскільки в ньому наводиться опис вчинення ним двох правопорушень, а протокол складений лише за одним з них. Крім того, до протоколу не додано жодних доказів вини ОСОБА_1, а пояснення від нібито свідків правопорушення складені самими поліцейськими на заздалегідь заготовлених бланках.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд встановив, що в них відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 взагалі викликався у судове засідання.

Так, на аркуші №8 міститься розписка про одержання повістки про виклик в суд, яка виписана на ім'я ОСОБА_1, однак в ній відсутній підпис ОСОБА_1 про її отримання.

В той же час в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.2) ОСОБА_1 попереджався інспекторами патрульної служби про те, що судове засідання відбудеться 10 квітня 2017 року, в той час, як оскаржувана постанова була винесена 30 березня 2017 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд першої інстанції на виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП, надіслав копію постанови на адресу ОСОБА_1 у передбачений законом триденний строк.

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження апеляційний суд визнає обґрунтованими та вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2017 року.

Розглядаючи дану справу по суті апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Як вже було встановлено апеляційним судом, справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного сповіщення його про час та місце розгляду справи, чим були порушені права ОСОБА_1, передбачені ст. 268 КУпАП.

Таким чином судом першої інстанції не було виконано обов'язок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП фактично лише на підставі дослідження одного доказу, який наявний у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, суд першої інстанції не дотримувався принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України право ОСОБА_1 на захист від пред'явленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього. А також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, …. тощо.

При вирішенні питання про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення суд зобов'язаний проводити оцінку доказів у справі про адміністративне правопорушення. Ця оцінка є правовою і може даватися тільки суб'єктами, які уповноважені в цьому.

Стаття 252 КУАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та пояснила, що 07 березня 2017 року ОСОБА_1 дійсно приїхав до кафе клубу «Морган» на автомобілі «Mersedes Benz S500», але за кермом був не він, а його приятель ОСОБА_2 В цей час до автомобіля підійшли інспектори патрульної поліції та запитали кому належить автомобіль, на що ОСОБА_1 відповів, що це його автомобіль. На звинувачення в тому, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння він відповів, що за кермом знаходився ОСОБА_2, якій весь цей час стояв поряд та підтвердив зазначене, але працівники поліції відповіли, що протокол буде складений відносно ОСОБА_1 та йому прийдеться прийти до суду.

Таким чином, захисник стверджував, що ОСОБА_1 в час його затримання не керував автомобілем, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, стверджує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів протилежного.

Під час апеляційного розгляду були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1, в результаті чого було встановлено, що матеріали містять три документи, а саме:

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 209911 (а.с.2), складений 07 березня 2017 року, відповідно до якого 07 березня 2017 року о 23:59 годин в м.Одесі по вул.Рішельєвський,16, водій ОСОБА_1 керував автомобілем керував автомобілем марки «Mersedes Benz S500», р/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запаху алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), здійснивши проїзд перехрестя з вул. Буніна на червоний сигнал світлофора, але від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у передбаченому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пунктів 8.7.3(е), 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 в їхній присутності відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі (а.с.4-5).

Суд критично оцінює пояснення зазначених свідків, оскільки їх текст був заздалегідь підготовлений інспекторами поліції, та лише вписані прізвища свідків.

Оцінюючи зазначені докази апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 209911, складений 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_1, який був складений інспектором патрульної поліції ОСОБА_7 в цілому відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

При цьому, в протоколі та доданих до нього матеріалах відсутні пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, викладених у протоколі.

Враховуючи викладене, фактичні дані, які були зазначені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці в сукупності з іншими доказами.

З метою перевірки фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 209911 від 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_1, апеляційний суд направив запит до управління патрульної поліції в м.Одесі з вимогою направити на адресу апеляційного суду відеозапис подій з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, про які було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції ОСОБА_7 та забезпечити явку інспекторів патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який опитував свідків події, до апеляційного суду для їх допиту у якості свідків по справі ОСОБА_1

Однак в судове засідання апеляційного суду, призначене на 02 червня 2017 року зазначені свідки не з'явилися та відеозапис подій з нагрудних камер поліцейських до апеляційного суду направлений не був.

Більш того, відповідно до відповіді заступника начальника управління патрульної поліції у м.Одесі за №9470/41/13/03-2017 від 02.06.2017 року останній запропонував суду ознайомитися з відеозаписом, зафіксованим нагрудними камерами інспекторами поліції 07.03.2017 року в приміщені ІТ Управління патрульної поліції, фактично відмовивши надати відеозапис до апеляційного суду Одеської області. При цьому, як зазначено у відповіді, уважно розглянувши запит Апеляційного суду Одеської області інспектори УПП в м.Одесі були проінформовані про необхідність з'явитися у судове засідання Суворовського районного суду.

Апеляційний суд вважає таку бездіяльність співробітників поліції щодо виконання вимог суду ухиленням від дачі пояснень у якості свідків, а тому ставить під сумнів достовірність даних викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 209911 від 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_1

Враховуючи вимогу ч.4 ст.294 КУпАП щодо скороченого строку розгляду апеляційного перегляду, апеляційний суд вважає, що вичерпав всі можливості для отримання інших доказів по цій справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко