АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Київської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп.,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, 5 листопада 2016 року о 3 год. ОСОБА_2 керував автомобілем «Honda Accord» державний номерний знак НОМЕР_3 по пр. Академіка Корольова, 11, що у м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, але не зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Також, як зазначає апелянт, в протоколі відсутні відомості, що йому пропонувалось на місці зупинки транспортного засобу провести огляд інспектором ПП батальйону № 3 роти № 8 лейтенантом поліції ОСОБА_3 із застосуванням технічних засобів, про що б він відмовився, внаслідок чого йому було б запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров'я, в разі як бі він також відмовився.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не встановив факт того, що відмова ОСОБА_2 відбулась в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки їх пояснення були оформлені на заздалегідь підготовленому бланку, заповненому власноруч працівником ДПП, а ще й містять лише ймовірні підписи осіб.

Окрім того, апелянт стверджує, що транспортним засобом не керував, знаходився тільки в салоні автомобіля та правил дорожнього руху не порушував, а відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння є безпідставною та недоведеною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника, свідків, дослідивши наявні у справі та додатково надані під час апеляційного розгляду докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляції, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, щодо ОСОБА_6 складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 040237 від 5 листопада 2016 року, відповідно до змісту якого 5 листопада 2016 року о 3 год. по пр.. Корольова, 11, водій керував автомобілем «Хонда» державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Однак, в порушення вимог ч. 2 ст.. 254 КУпАП копія протоколу ОСОБА_6 не вручена, а міститься в матеріалах справи (ас. 2).

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_6 пояснив, що він перебував в кафе, яке знаходиться в декількох хвилинах від місця проживання, де він був з друзями. Автомобіль стояв біля будинку за місцем проживання. Коли він повертався до дому, то вирішив перевірити автомобіль. Коли він знаходився в автомобілі, то під'їхали декілька автомобілів, один з яких був автомобіль поліції, які заблокували його автомобіль. До нього підійшов працівник поліції, який попросив надати документи. Так як він йшов в кафе і не збирався сідати за кермо, документів із собою він не брав. Він разом з працівником поліції піднялися до квартири, де він взяв документи та надав їх працівнику поліції. Після того, як вони повернулися на вулицю, поліцейський повідомив йому, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння, та став вимагати від нього проходження огляду на стан сп'яніння. На його (ОСОБА_6) запитання, на якій підставі він повинен проходити огляд, так як він не керував автомобілем, відповіді не отримав. Працівник поліції, не зважаючи на ці обставини, почав складати протокол про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, пояснюючи при цьому, що нехай потім в суді доводить свою правоту. Потім в присутності осіб, які приїхали разом з автомобілем поліції та щодо яких він (ОСОБА_6) взагалі сумнівався в їх об'єктивності, було складено протокол про те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння. Навіть, не враховуючи, що він не керував транспортним засобом, поліцейським порушена процедура проходження тому, що поліцейський йому не пропонував проходження огляду на місці за допомогою «Драгеру», не дав написати пояснення, не вручив копію протоколу. Більш того, як вказав поліцейський, що, зважаючи на його (ОСОБА_6) поведінку, він вважає, що ОСОБА_6 відмовляється від огляду. Все відбувалося біля будинку, де він проживає, по вул..Симиренка, а не на вул.. Корольова, 11, як зазначено у протоколі. При цьому ті особи, які приїхали з поліцейськими, весь час питали, чому працівники поліції возяться з ним (ОСОБА_6), хай складають протокол вони (свідки) все підпишуть.

Під час апеляційного розгляду допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зазначені у протоколі, як свідки, пояснили наступне.

Так, ОСОБА_5 вказав про те, що разом із ОСОБА_4 їхали додому. Різко перед ними вивернув автомобіль, який заїхав у двір. Автомобіль перед ними їхав метрів 150, перше ніж повернути у двір. За їхнім автомобілем рухався автомобіль поліції. Чи працювали в автомобілі поліції проблискові маячки чи ні, не пам'ятає. Коли вони заїхали у двір, то побачили, що з боку водія чоловік зачинив двері, і на питання працівників поліції вказав, що він просто сидить в автомобілі. Інших осіб вони не бачили. У чоловіка не було документів, сказав, що живе тут в будинку, в сусідньому під'їзді. Його жінка скинула або документи, або ключі від домофону. Після цього водій разом з поліцейським сходили додому, взяли документи, та працівник поліції склав на нього протокол по ст.. 130 КУпАП тому, що водій відмовився пройти огляд на «Драгері» та у лікаря. В автомобілі стояв бокал з пивом. Водій пересувався невпевнено. Чи був запах алкоголю, не знає, бо не нюхав його. Висновок про те, що водій в стані алкогольного сп'яніння, зробив по міміці обличчя, по рухах. Викликали евакуатор, автомобіль забрали. Він на зворотньому шляху бачив автомобіль на евакуаторі. З приводу евакуації автомобіля, ніби складали якісь документи. Чи просив ОСОБА_6 викликати інший патруль поліції, не пам'ятає. Момент складання протоколу не пам'ятає. Чи знайомили ОСОБА_6 з протоколом, не знає. Чи надавали для підпису ОСОБА_6 протокол, не пам'ятає. Всі розмови він не чув. Це все відбувалося хвилин 15-20. Перед підписом документів він частину з них читав, частину ні. Криків не було з боку ОСОБА_6, були обурення. Як ОСОБА_6 йшов додому, він не бачив. Оскільки крім ОСОБА_6 нікого не було, він зробив висновок, що ОСОБА_6 керував автомобілем.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що перед ними близько за 100 метрів рухався автомобіль патрульної поліції, який наздоганяв автомобіль ОСОБА_6, який не зупинявся. Автомобіль заїхав у двори. Патрульний автомобіль за ним. Вони із ОСОБА_5 заїхали слідом у двір та зупинились. Вийшов водій, сказав поліцейським, що не керував транспортним засобом, сидів в автомобілі. Працівник поліції повідомив, що надійшла інформація, що він керує в стані алкогольного сп'яніння. Їм з ОСОБА_5 було запропоновано бути понятими, на що вони погодилися. Склали протокол про те, що водій керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, оскільки язик заплітався, втомлені червоні очі, поводив себе спокійно, говорив, що не їхав. У водія не було документів, тому він з поліцейським піднімався додому за документами. Поліцейський пропонував водію пройти тест на «Драгері» або медичне освідування в медзакладі, але водій відмовився. Він (ОСОБА_4) не пам'ятає, чому водій відмовився від проходження. Щоб був викликаний евакуатор, він не бачив. Поліція все фіксувала на нагрудну камеру. Він не пам'ятає, чи просив водій викликати інший патруль. Все відбувалося біля будинку за місцем проживання водія. Він (ОСОБА_4) підписував документи, які надавали йому працівники поліції.

ОСОБА_6 частково підтвердив пояснення свідків, вказавши, що поліція за ним не гналась, оскільки він не їхав на автомобілі. Зазначені свідки приїхали разом з поліцейськими, а тому він не довіряв їм та просив викликати інший патруль поліції.

Наявні у справі письмові пояснення цих свідків викладені на друкованому бланку шляхом внесення рукописного тексту працівником поліції, відповідно до яких 5 листопада 2016 року о 3 год. по вул.. Симиренка, 31, в їх присутності ОСОБА_6 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп'яніння, що вони засвідчують своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 040236(ас. 3), що суперечить відомостям, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 040237 про те, що ці події відбувалися по вул.. Корольова, 11.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (інспектор патрульної поліції) пояснив, що автомобіль ОСОБА_6 рухався з проспекту Корольова та проїхав близько 100 метрів, заїхавши у двір, під'їхав до під'їзду будинку по вул.. Симиренка та припаркувався біля сусідніх автомобілів. Автомобіль патрульної поліції переслідував автомобіль ОСОБА_6 близько 1 хвилини через те, що при зміні напрямку руху водій не включав світловий покажчик повороту, але постанова за це порушення не складалася. Тричі була подана вимога про зупинку, але водій не реагував. Відеофіксація була на відеореєстратор, який повинен бути в Управлінні. ОСОБА_6, сидів в автомобілі, пальці на кермі. Він нахилився до ОСОБА_6 та відчув запах алкоголю. Поруч на сидінні стояла пляшка з рідиною жовтого кольору, схожою на пиво. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та на його (ОСОБА_3) питання пояснив, що він не їхав нікуди. У нього не було посвідчення водія, а документи на автомобіль були. Вони вдвох піднялися до квартири ОСОБА_6, де останній надав посвідчення водія. У зв'язку з тим, що у ОСОБА_6 була порушена координація рухів, тремтіння пальців рук, він запропонував ОСОБА_6 пройти огляд на стан сп'яніння, як того вимагає Інструкція. При цьому роз'яснював ОСОБА_6 права, пропонував тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом, але останній відмовився та не розписався в протоколі про адміністративне правопорушення. Чому у протоколі відсутні відомості про тимчасовий дозвіл, не може пояснити. До них під'їхав автомобіль «БМВ», який перебував біля арки. Також він (ОСОБА_3) попереджав, що все фіксується на нагрудну камеру та пропонував проїхати до лікаря-нарколога разів 5, але ОСОБА_6 чітко сказав, що відмовляється. Чому відеозапис на даний час не надається можливим направити до суду апеляційної інстанції, йому невідомо. Чи знімав хтось зі свідків події, він (ОСОБА_3) не пам'ятає, пояснення відбирав Болілий, який на даний час звільнений з Управління. Перевіряли на повторність вчення ОСОБА_7 правопорушень. Крім того, ОСОБА_6 ознайомлюватись з протоколом відмовився, інший патруль ніхто не викликав, жодного галасу не було, оформлення адмінматеріалу було спокійне. Через чергового викликали евакуатор, але він не зміг приїхати, оскільки, через арку поганий проїзд. Свідки були на місці події, коли відбувалась вся процедура, а потім поїхали. Не було такого, щоб ОСОБА_6 телефонув на «гарячу лінію», їм би було про це відомо. Акт про евакуацію автомобіля не складався. Чому відсутні відомості про те, що викликався евакуатор, пояснити не може.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 надав суду відеозапис переслідування автомобіля ОСОБА_6 із свого мобільного телефону, проте, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що дане відео знімалося на особистий відеореєстратор, але на даний час воно відсутнє.

Однак, захисник зазначив про те, що на відео, яке було продемонстроване в суді першої інстанції, не було видно, який автомобіль та з якими номерами переслідували працівники поліції.

За клопотанням захисника, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, пояснень свідків та працівника поліції, апеляційним судом направлено запит до Управління патрульної поліції в м. Києві про надання відеозапису подій, зафіксованих на відеореєстраторі інспекторів патрульної поліції.

Однак, відповідно до листа Управління патрульної поліції в м. Києві за підписом т.в.о. ОСОБА_8 надати копію відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається за можливе у зв'язку із закінченням строку зберігання даного відеозапису.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд позбавлений можливості підтвердити або спростувати зазначені обставини.

Крім того, відповідно до ст.. 265-2 КУпАП, в разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, працівник поліції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, як і в матеріалах справи, відповідний запис про затримання або евакуацію автомобіля відсутній, хоча з пояснень працівника поліції ОСОБА_3 вбачається, що викликався евакуатор. Відсутність зазначених відомостей також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_2

Також під час апеляційного розгляду досліджений диск з аудіозаписом телефонної розмови з міського телефону ОСОБА_7, яка відбувалася 5 листопада 2016 року о 03 год. 51 хв. 48 сек. та тривала 578 сек., витребуваний апеляційним судом за клопотанням захисника.

Із зазначеного аудіозапису вбачається, що ОСОБА_6 телефонував на номер гарячої лінії УПП у м. Києві ДПП з приводу подій, які відбувалися, та йому було рекомендовано доводити всі обставини в суді.

При розгляді даної справи апеляційним судом також враховані положення постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6, хоча й перебував в стані алкогольного сп'яніння, проте беззаперечних доказів того, що він керував транспортним засобом не встановлено.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275, 60 грн. скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва