Провадження № 33/779/82/2017
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

та його захисників адвокатів Зоренко О.В. і Винника Р.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн. -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 15 .грудня 2016 року о 18.45 год. по вул. Гординського, 22 в м. Івано-Франківську, керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 (а) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що при розгляді справи суд неповно з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною, необґрунтованою, через що підлягає скасуванню.

Судом при розгляді справи безпідставно не було взято до уваги грубі порушення норм матеріального і процесуального права, допущені посадовими особами Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що в долучених до протоколу про адміністративне правопорушення АП2 107599 від 15.12.2016 року письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є суттєві розбіжності та суперечності, що свідчать про їх невідповідність даним, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення,передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення АП2 107599 від 15.12.2016 року, який було складено працівником патрульної поліції о 19 год.30 хв. 15.12.2016 року, зазначено , що 18 год. 45 хв. 15.12.2016 року в м. Івано-Франківську по вул. Гординського,22 він керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння.

Натомість, у письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначено, що 15.12.2016 року о 19 год. 08 хв. їх запросили працівники патрульної поліції стати свідками при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП України, після чого в їх присутності за згодою у встановленому законом порядку він погодився пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу Drager Alkotest, про що свідки засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення АП 2 № 107599 від 15.12.2016 року.

Звертає увагу на те, що зі змісту роздруківки тесту №747 із результатами огляду з використанням спеціального технічного засобу Drager Alkotester 6810, вищевказаний огляд проводився о 19 год. 07 хв. 15.12.2016 року, в результаті чого у нього виявлено позитивну пробу 1,45%, з якою він погодився і засвідчив своїм підписом як у роздруківці приладу Drager Alkotester 6810, так і у акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Вказує на те, що у своїх усних поясненнях повідомляв працівникам патрульної поліції, що не заперечує, що перебуває в стані алкогольного сп'яніння, але автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння не керував, оскільки перебував у ньому в якості пасажира, а керував автомобілем ОСОБА_7, якому належить даний автомобіль, крім того саме ОСОБА_7 особисто надав працівникам патрульної поліції для огляду реєстраційні документи на свій автомобіль.

Однак, не зважаючи на ці обставини працівниками патрульної поліції письмові пояснення у нього не відбиралися, про що свідчить відсутність його письмових пояснень та підпису у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення».

Посилається на те, що у письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні будь-які фактичні дані проте, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, а лише є відомості про результати огляду щодо нього на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Таким чином, залишивши поза увагою вищевказані порушення суд всупереч вимогам ст.278 КУпАП не з'ясував належним чином правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення АП2 №107599 від 15.12.2016 року, його відповідь нормам закону, а також правильність складання інших матеріалів адміністративної справи, в тому числі письмових пояснень свідків.

Суд першої інстанції неповно з'ясував фактичні обставини справи не дав оцінку усім наявним матеріалам справи, підійшов формально до вивчення обставин справи.

Вважає, що судом безпідставно не викликалися та не допитувалися у судовому засіданні працівники патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки у долучених до матеріалів справи їхніх рапортах містяться істотні суперечності щодо обставин, які мають значення для повноти та об'єктивності судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції внаслідок формального підходу до розгляду справи, всупереч вимогам ст.ст. 245, 252, 280,283 КУпАП, не дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, не надавши їм належної оцінки, підійшов формально до вивчення обставин справи та виніс рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. А також викликати, допитати свідків та витребувати із УПП в м.Івано-Франківську відеозаписи із нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції та з відеореєстратора службового автомобіля екіпажу№110 УПП м. Івано-Франківська.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 та його захисників адвокатів Зоренко О.В. і Винника Р.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги і просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії АП2 №107599 від 15.12.2016 року про адміністративне правопорушення; тестом №947 від 15.12.2016 року, в якому ОСОБА_2 виявлено 1,45% проміле алкоголю; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_2 власноручно поставив підпис в графі про згоду із результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_6, іншими матеріалами справи.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №107599 від 15.12.2016 року, ОСОБА_2. 15 грудня 2016 року о 18 год.45 хв. в м. Івано-Франківську, вул. Гординського 22, керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado»д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою-інспектором роти №4 батальйону УПП у м.Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_9, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

Відповідно до вимог п.2.9а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 передбачено, що результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп'яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_2 поставив свій підпис в графі про згоду із результатом алкотестера «Драгер».

Відповідно до вимог ст.266 ч.2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах, а перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння підтверджується результатами тестування, що проводилося за допомогою приладу «DRAGER».

Крім того, з акту огляду на стан алкогольного сп'яніння та протоколу вбачається,що ОСОБА_2 повністю погодився з результатами огляду, що підтверджується власноруч зробленим підписом апелянта.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 визнає факт перебування в стані алкогольного сп'яніння, проходження ним огляду на стан алкогольного сп'яніння та його результати, однак стверджує, що він не керував транспортним засобом і перебував в ньому в якості пасажира.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом першої інстанції доказів та пояснення ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції, давали суду підстави прийти до обґрунтованого висновку про те, що останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 повністю визнавав свою вину у вчиненні даного правопорушення і розкаювався у вчиненому.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що як під час проходження тесту на алкогольне сп'яніння, так і під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не вказував на те, що він не керував транспортним засобом і знаходився в ньому в якості пасажира.

Апеляційний суд наголошує на тому, що право не давати свідчення щодо себе, закріплене у ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виникнення права на свободу від самовикриття не слід пов'язувати із процесуальним статусом особи, що дозволяє прийти до висновку, що вказана гарантія розповсюджується і на осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності. Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати показання не означає не можливість (неможливість) використання у доказуванні факту мовчання особи, коли обставини справи вимагали від неї надати відповідні пояснення.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що право зберігати мовчання не є абсолютним і суд вправі скласти несприятливе судження через небажання обвинуваченого пояснити свою присутність на місці злочину під час допиту у поліції і в суді, не порушуючи презумпцію невинуватості і право не бути примушеним до давання показань.

З матеріалів справи вбачається, що пояснення ОСОБА_2 щодо обставин складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення істотно змінилися тільки після постановлення рішення судом першої інстанції, накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_2 про необхідність допиту свідків ОСОБА_10, ОСОБА_6 та інспекторів патрульної роти №4 УПП в м.Івано-Франківську ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні, оскільки їх пояснення щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення та проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу алкотестера «Драгер» повністю узгоджуються між собою та з іншими вищевказаними доказами.

Апеляційний суд також вважає, що клопотання ОСОБА_2 про необхідність витребування із УПП в м.Івано-Франківську відеозаписів із нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції та з відеореєстратора службового автомобіля екіпажу№110 УПП м. Івано-Франківська не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 № 14/1 та п. 4.1, 4.2 Розділу IV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, після здачі технічного приладу уповноважена особа структурного підрозділу інформаційних технологій та зв'язку управління патрульної поліції за наявності технічної можливості зберігає відеозапис на сервері до 30 діб.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що з моменту вчинення адміністративного правопорушення пройшов доволі тривалий строк, необхідно прийти до висновку, що вищевказані відеозаписи не можуть бути витребувані, оскільки закінчився встановлений строк їх зберігання.

При вирішанні вищевказаних клопотань апеляційний суд керується вимогами ч.7 ст.294 КУпАП, відповідно до якої Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом та приймає до уваги позицію ОСОБА_2 в суді першої інстанції, відповідно до якої він повністю визнавав свою вину у вчинені правопорушення та розкаювався у вчиненому.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2, який в обґрунтування своєї невинуватості посилається на постанову інспектора поліції ОСОБА_8, якою ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, зі змісту якої вбачається що саме останній керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_1.

Разом з тим, зі змісту рапорту інспектора поліції ОСОБА_8 вбачається, що вищевказану постанову було складено помилково, оскільки в подальшому було встановлено, що ОСОБА_7, який є власником транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_1, у зв'язку з тим, що перебував в стані алкогольного сп'яніння, передав керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_2, який теж знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Зі змісту рапорту інспектора поліції ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2, вийшовши з транспортного засобу зі сторони водія повністю підтвердив, що саме він керував транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя О.П. Васильєв