Справа№464/8807/16-п
пр.№ 3/464/38/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2017 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Мичка Б.Р., з участю захисника адвоката ОСОБА_1 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1, проживає, ІНФОРМАЦІЯ_2, працює логістом у ФОП "ОСОБА_3Р.", 21 січня 2016 року притягувався Франківським районним судом м.Львова до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУАП до штрафу в розмірі 3400 грн.,

за ч.2 ст.130 КУАП, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2, повторно протягом року, 12 листопада 2016 року о 4.35 год. на вул.Б.Хмельницького, пр.Волі та вул.Ковельській в м.Луцьку керував автомобілем НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9а ПДР України.

При розгляді справи ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення заперечив та пояснив наступне. Час вчинення ним правопорушення, зазначений у протоколі, не відповідає часу відеореєстратора та результату тесту Драгер, який йому не належить. Крім того, з результатом продуття трубки «Драгер» не погодився та вимагав проведення йому огляду в медичному закладі, що має наслідком недійсність огляду, здійсненого на місці вчинення правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУАП).

Вчинення ОСОБА_2 правопорушення стверджується належними та допустимими доказами у відповідності до ст.251 КУАП,а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №458034 від 12 листопада 2016 року, який відповідає вимогам ст.256 КУАП;

- результатом тестування на стан алкогольного спяніння за допомогою Alcotest 6810 (прилад №ARBL-0718, тест 1231), яким встановлено стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 - 0,80‰/.

- актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеним у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 9 листопада 2015 року за № 1452/735;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про обставини вчинення правопорушення, зокрема про те, що такі були присутні при складанні працівником поліції адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2, який пройшов тест з використанням спеціального технічного засобу «DRAGER ALKOTEST», при цьому показник приладу становив 0,80‰, тест №1231;

- даними відеозапису нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, згідно з яким ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп*яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, яким встановлено стан алкогольного сп*яніння останнього.

Враховуючи вищенаведене, вина ОСОБА_2 у порушенні п.2.9а ПДР України та вчиненні правопорушення доведена повністю, його дії за ч.2 ст.130 КУАП кваліфіковані вірно, оскільки він керував транспортним засобом в стані стан алкогольного спяніння, вчинене повторно протягом року, а відтак підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

Розглядаючи доводи порушника та його захисника, то суддя враховує наступне.

За умовами ст.266 КУАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Аналогічні положення викладено в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

У наявних у суду матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_2 не погодився з результатами огляду на стан спяніння на місці події з використанням спеціальних технічних засобів. Так, про це не зазначено порушником у протоколі про адміністративне правопорушення, де він мав можливість надати письмові пояснення по суті правопорушення та не погодитись з результатами огляду. Також із запису з відеореєстраторів не вбачається, що останній не погодився з таким. Відтак вказані доводи є голослівними, жодним чином не підтверджуються та не приймаються до уваги. Тому не було жодних правових підстав для направлення ОСОБА_2 до закладу охорони здоровя для проведення огляду. Заперечення результатів огляду тільки в суді не має жодного правового значення. Таким чином огляд на стан спяніння на місці події з використанням приладу «Драгер» в силу вимог ст.266 КУАП не може вважатися недійсним.

Щодо доводів порушника та його захисника щодо невчинення ОСОБА_2 правопорушення у звязку із невідповідністю зазначення у протоколі часу його вчинення, то суддя враховує таке.

Так, згідно із відеозаписом правопорушення мало місце приблизно о 4.35 год., а тест на приладі «Драгер» проведено о 4.44 год. Натомість у протоколі про адміністративне правопорушення помилково зазначено час вчинення правопорушення 5.20 год., що є водночас часом складання протоколу. Дана технічна описка не може бути підставою для висновку про відсутність події правопорушення та його складу в діях порушника, оскільки таке достовірно встановлено суддею при розгляді справи на підставі наявних доказів.

Крім цього, підпис ОСОБА_2 наявний як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у результаті тесту на приладі «Драгер», що спростовує твердження про те, що результати тесту йому не належать.

Також суддя звертає увагу на те, що за вимогами ст.280 КУАП саме орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зокрема зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

При накладенні адміністративного стягнення, у відповідності до вимог ст.33 КУАП, суддя враховує характер вчиненого та його суспільну небезпеку, грубе порушення правил дорожнього руху, вчинення такого умисно, адже ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного спяніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, але умисно ігнорував цю заборону, особу порушника, який працює, ступінь алкогольного спяніння /0,80‰/ та ступінь його вини. З огляду на наведене, вважаю, що на ОСОБА_2 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів, що буде згідно зі ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання законів, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Щодо додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, яке є необовязковим, то, враховуючи п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року суддя вважає застосування такого недоцільним, оскільки транспортний засіб не належить правопорушнику.

Окрім цього, у відповідності до ст.40-1 КУАП, ст.ст.4, 9 Закону України „Про судовий збір" з правопорушника слід стягнути 320 грн. судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 221, 283, 284 КУАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУАП, та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_2 320 грн. судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред'являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Мичка Б.Р.