АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2017, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням суду захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд змінити оскаржувану постанову в частині застосованого судом першої інстанції заходу адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців на менш суворий захід стягнення.

До початку судового розгляду від захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 надійшли доповнення до первинної апеляційної скарги, які по своєму змісту фактично є змінами до існуючої апеляційної скарги, в яких захисник просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2017 та закрити провадження по справі.

Обґрунтовуючи такі вимоги адвокат посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, оскільки згідно наявного в матеріалах справи відеозапису слідує, що ОСОБА_2 не порушував правила дорожнього руху, а отже і підстав для його зупинки у працівників поліції не було. Більше того, на переконання ОСОБА_3 судом першої інстанції не в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, так як ОСОБА_2 не переслідувався працівниками поліції і зупинився доставивши пасажира, який потребує медичної допомоги, до лікарні.

Також в апеляційній скарзі наголошується, що по-перше, ОСОБА_2 станом на день подання апеляційної скарги так і не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення; по-друге, в протоколі не міститься підпису про відмову в отриманні копії; по-третє, ОСОБА_2 не надано тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом; по-четверте, протокол не був складений на місці вчинення адміністративного проступку; по-п'яте протокол про адміністративне правопорушення складено за відсутності особи, відносно якої він складався. Також захисник в апеляції посилається на те, що судом не було повідомлено учасників належним чином про судовий розгляд зазначеної справи, а також проігноровано клопотання про відкладення розгляду справи та виклик свідків, поданих через офіційну електронну адресу суду та через канцелярію.

Інших самостійних доводів апеляційна скарга захисника не містить.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №109726 від 24.01.2017, ОСОБА_2 24.01.2017 приблизно о 14:05 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, на вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою гучномовця та спеціального сигналу не зупинився, був затриманий шляхом переслідування на патрульному транспортному засобі «НОМЕР_2» на вул. Б.Хмельницького, 37 в м. Києві, чим порушив п.2.4. ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали лише змінену апеляційну скаргу та просили суд закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 щодо фактичних обставин справи, дослідивши в присутності учасників процесу матеріали справи та додатково з'ясувавши питання, які виникли під час дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з'ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Натомість, при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано не було, що підтверджується наступним.

Так, ст.122-2 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів − вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

В той же час, статтями 17 та 18 КУпАП визначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

В судовому засіданні від 31.05.2017 ОСОБА_2 пояснив суду, що він, перебуваючи біля КПІ, побачив, що людині погано. Його попросили підвезти цю людину до лікарні. Зупинився біля лікарні, щоб висадити пасажира. Вийшов лікар. В цей час підійшли працівники поліції, які сказали, що він не зупинився на вимогу працівника поліції. ОСОБА_2 пояснив працівнику поліції, що він привозив людину, якій стало погано. Про те, що йому працівник поліції подав сигнал для зупинки - він не чув. Поліцейський забрав водійські права. Про те, що склали протокол про адміністративне правопорушення він не знав.

На запитання суду ОСОБА_2 пояснив, що Правил дорожнього руху він не порушував, протоколу про перетин подвійної суцільної смуги, що і стало підставою працівниками поліції вимагати зупинки ОСОБА_2 - складено не було.

В судовому засіданні від 31.05.2017 допитано свідка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в Міністерстві оборони України начальником відділу, проживаючого в АДРЕСА_1. Так, свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що 24.01.2017 він знаходився на території КПІ. Йому стало дуже погано, підвищився тиск, як в лікарні стало відомо після вимірювання до максимальних цифр . Попросив пересічних людей знайти автомобіль, який би відвіз його до лікарні. Раніше не знайомий ОСОБА_2 погодився його підвезти до військового госпіталю. По дорозі ОСОБА_5 стало ще гірше, а тому він попросив ОСОБА_2 підвезти його до ближче розташованої лікарні на вул. Б.Хмельницького. Звукової вимоги від працівників поліції про зупинку, ОСОБА_5 не чув. Жодних документів не підписував, про те, що складали протокол на ОСОБА_2 не бачив.

Отже, зазначеними поясненнями ОСОБА_2 та показаннями свідка ОСОБА_5, а також відеозаписом з нагрудної камери патрульного ОСОБА_7 від 24.01.2017 підтверджується факт того, що ОСОБА_2 діяв з метою усунення небезпеки, враховуючи конкретні обставини, для ОСОБА_5, що підтверджується наявними доказами, тобто в стані крайньої необхідності, поза як не зупинився на вимогу працівників патрульної поліції у зв'язку з необхідністю негайної доставки пасажира − ОСОБА_5 до медичного закладу для надання невідкладної медичної допомоги.

Разом з тим, апеляційний суд виходить з того, що вимога поліцейського про зупинку транспортного засобу має ґрунтуватись на законних підставах, тобто бути безпосередньо пов'язаною з порушенням Правил дорожнього руху. Зважаючи, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, що в подальшому стало підставою для подання поліцейським вимоги про його зупинку, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП.

За таких обставин, з наявних по справі доказів, а також пояснень апелянта в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що дійсно мала місце подія адміністративного правопорушення - невиконання ОСОБА_2 вимоги поліцейського про зупинку автомобіля. В той же час, така вимога працівника поліції нічим не обґрунтована. А тому, виходячи з того, що дії ОСОБА_2 були зумовлені крайньою необхідністю, зокрема протиставлення двох охоронних законом інтересів, при цьому охорона одного інтересу була досягнута шляхом заподіянням менш значимої шкоди іншому інтересу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП.

Щодо посилань адвоката в апеляційній скарзі на неотримання ОСОБА_2 копії протоколу про адміністративне правопорушення, то суд погоджується з апелянтом на вважає це порушення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на захист. Разом з тим, зважаючи, що сторона захисту наділена правом на ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, яким до речі захисник скористався, суд вважає такі посилання апелянта зайвими.

Стосовно тверджень захисника ОСОБА_3, викладених в апеляційній скарзі щодо порушення працівниками патрульної поліції процедури складання протоколу та дій, які тягнуть за собою його складання, зокрема видачу тимчасового водійського посвідчення, то на переконання суду вказані доводи адвоката жодним чином не вказують та не спростовують наявність чи відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, що і стало підставою для внесення на розгляд даної апеляційної скарги.

Між тим, порушення місцевим судом права особи, яка притягується до відповідальності надавати свої пояснення суду та заявляти клопотання було усунуто судом апеляційної інстанції шляхом надання можливості ОСОБА_2 надати пояснення щодо фактичних обставин справи та задоволення клопотання захисника про допит свідка.

Таким чином, після проведення всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 діяв в стані крайньої необхідності, а саме в інтересах іншої людини, для відвернення небезпеки його життю та здоров'ю.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому постанова суду першої інстанції про визнання останнього винним за вчинення адміністративного правопорушення підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності - закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 з доповненнями в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2017, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ст.122-2 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1350/2017

Категорія: ст.122-2 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Голуб О.А.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.