ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1,

за участю:

прокурора Цирі О.С.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

та його захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який народився у с. Стефанівщина Великобагачанського району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, має двох дітей, працює у ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» охоронцем, який проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, ОСОБА_2 визнано винним в наступному:

16 січня 1996 року наказом УДСО при УМВС України в Донецькій області № 4 ОСОБА_2 прийнято на службу до органів внутрішніх справ МВС України.

Наказом Маріупольського МВ УПО в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 1о/с ОСОБА_2 призначено на посаду молодшого інспектора Маріупольського МВ УПО в Донецькій області та присвоєно спеціальне звання старший сержант поліції.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» 14 квітня 2016 року ОСОБА_2 складено присягу на вірність Українському народові.

Наказом Маріупольського МВ УПО в Донецькій області від 30 вересня 2016 року № 20 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_2 звільнено з Національної поліції України за власним бажанням.

Згідно з ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейських поширюється обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

Положеннями ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

ОСОБА_2, будучи поліцейським, відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією.

Молодший інспектор Маріупольського МВ УПО в Донецькій області старший сержант поліції ОСОБА_2 зобовязаний був подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2016 рік, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року до 00 годин 00 хвилин 01 травня 2017 року.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» та рішення НАЗК від 11 серпня 2016 року № 3, субєкт декларування повинен задекларувати всі обєкти нерухомості, що належать йому або членам його сімї на праві власності, знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Листом Маріупольського МВ УПО в Донецькій області від 13 квітня 2017 року № 72 ОСОБА_2 повідомлено про необхідність подання декларації особи, яка припинила діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік відповідно до ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», доведено положення ст. 172-6 КУпАП «Порушення вимог фінансового контролю», та розяснено, що порядок заповнення Декларації визначений ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 28 квітня 2017 року о 12 год. 11 хв., перебуваючи за місцем мешкання (АДРЕСА_1), подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Декларацію за 2016 рік, в якій у розділі 3 «Обєкти нерухомості» зазначив недостовірні відомості про відсутність у нього та членів його сімї обєктів нерухомості.

Згідно з інформацією ККП «Керуюча компанія «Західна» з 02 березня 2004 року у квартирі № 44 за адресою: проспект Будівельників, 148/285, м. Маріуполь, був зареєстрований її власник. 05 липня 2007 року за згодою власника, до вказаної квартири зареєстровано членів його сімї: сина ОСОБА_2, невістку ОСОБА_4, онука ОСОБА_5

У розділі 3 «Обєкти нерухомості» вказаної декларації ОСОБА_2 зазначив про відсутність у субєкта декларування та членів його сімї обєктів нерухомості, хоча фактично його родина тривалий час має у користуванні двокімнатну квартиру загальною площею 50,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, середня ринкова вартість якої згідно із звітом про оцінку майна субєкта оціночної діяльності від 23 травня 2017 року на кінець звітного періоду (31 грудня 2016 року) складала 338 000 грн.

ОСОБА_2 подано до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, недостовірні відомості щодо обєкта нерухомості, що має вартість 245,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На вказану постанову надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 в якій він, посилаючись на незаконність вказаної постанови, просив її скасувати, провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що протокол виготовлений не друкарським способом, бланк не має серії та номеру, протокол не має відповідної реєстрації. Вказує, що було порушено його право на захист під час складання протоколу, а саме на його вимогу не було надано можливості залучити адвоката.

Звіт про оцінку майна квартири №44 буд.148/285, по пр. Будівельників у м. Маріуполь не відповідає дійсним обставинам справи і є необєктивним.

Також вказує, що ніяких прав ані ОСОБА_2, ані члени його сімї на вищезазначену квартиру не мали. Вказує на наявність колізій в законодавстві щодо питання притягнення його до адміністративної відповідальності, які мають тлумачитися на його користь.

В апеляційному суді ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, прокурор висловився проти її задоволення. Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю наступне:

Висновок судді місцевого суду про те що після звільнення з 30.09.16 р. з посади старшого сержанта поліції ОСОБА_2 зобовязан був подати декларацію як особа, уповноважена на виконання функції держави, в апеляційному порядку не оспорюється.

Також не оспорюється факт того, що в поданій 28.04.2017 р. до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, декларації за 2016 рік в розділі 3 Обєкти нерухомості ОСОБА_2 не зазначив квартиру №44 по пр.Будівельників-148/285 у м. Маріуполі, якою користується він та члени його сімї.

Доводи апеляції про те, що ОСОБА_2 не повинен був зазначати в декларації це житло, оскільки він ні є його власником, а лише користується ним, ні є слушними з наступних підстав:

Згідно ст.46 Закону Про запобігання корупції в декларації зазначаються відомості про обєкти нерухомості, що належать субєкту декларування та членам його сімї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування.

Відповідно до Розяснення НАЗК №3 від 11 серпня 2016 року закон передбачає обовязок зазначати в декларації окремі обєкти, які належать субєкту декларування або члену його сімї на праві користування. Такими правами користування можуть бути: оренда, сервітути, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій), утримання, застава, користування на підставі довіреності, у тому числі генеральної довіреності, інші права. передбачені законом. Визначення зазначених категорій наведено у Цивільному кодексі України.

Згідно з інформацією ККП «Керуюча компанія «Західна» з 02 березня 2004 року у квартирі № 44 за адресою: проспект Будівельників, 148/285, м. Маріуполь, був зареєстрований її власник. 05 липня 2007 року за згодою власника, до вказаної квартири зареєстровано членів його сімї: сина ОСОБА_2, невістку ОСОБА_4, онука ОСОБА_5

Відповідно до ч.1ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За приписами ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Враховуючи викладене ОСОБА_2, його жінка та неповнолітня дитина, як члени сімї власника в розумінні ч.1ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК України безоплатно користуються жилою квартирою № 44 за адресою: проспект Будівельників, 148/285, м. Маріуполя, яка належить батьку ОСОБА_2, ОСОБА_6

Тому, ОСОБА_2 був зобовязан зазначити це житло в електронній декларації в розділі 3 Обєкти нерухомості.

Згідно висновку від 13.10.2016 р. вартість зазначеного житла складає 338000 грн (а.с.60-77), тобто більш ніж 100 прожиткових мінімумів.

Доводи апеляції про те, що цей висновок не міг бути прийнятим судом, оскільки його виконано некомпетентною особою, ні є слушними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що висновок зроблено оцінювачем, якому Фондом державного майна України надано відповідний сертифікат на виконання таких робіт (а.с.77). В описовій частині висновку зазначено методологію, за якою було зроблено оцінку житла, підстав для визнання її необєктивною немає.

Доводи апеляції про невідповідність вимогам закону складеного відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення від 02.06.2017 р. вважаю нікчемними, оскільки в цей протокол складено уповноваженою особою. А за формою і за змістом він відповідає вимогам ст.256 КУАП, яка не вимагає його складання на будь-якому бланку.

Згідно з приписами ст.268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ст.221 КУАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.4ст.172-6 КУАП розглядаються суддями місцевих судів. При розгляді даної справи у суді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області захист ОСОБА_2 здійснював адвокат ОСОБА_3 Тобто, передбачене законом право ОСОБА_2 на захист при розгляді справи в суді було додержано.

Участь захисника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення законом не передбачено.

Таким чином, вважаю, що формально в діях ОСОБА_2 є склад правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУАП.

В той же час звертають на себе увагу наступні обставини:

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказана квартира ні є власністю ОСОБА_2, а належить на праві власності його батьку ОСОБА_6 Останній отримав право власності на це житло на підставі договору довічного утримання (а.с.47-48).

Зазначене вказує на те, що не вказуючи це житло в декларації, ОСОБА_2 не мав наміру приховати належне саме йому майно. Крім того у даному випадку немає жодних підстав вважати, що кошти ОСОБА_2 будь-яким чином були задіяні у набутті його батьком права власності на цю квартиру. ОСОБА_2 та його родина безоплатно користувались цим житлом.

В паперовій декларації за 2014 рік вказану квартиру було зазначено ОСОБА_6 в розділі 3 Відомості про нерухоме майно ( а.с. 32об). Правовий статус цього житла і на той час був таким же. ОСОБА_6 в суді вказав, що працівники податкової інспекції вказали, що необхідно в декларації вказувати тільки нерухоме майно, яке є у власності декларанта. Тому в паперовій декларації за 2015 рік він цю квартиру вже не зазначав. Певним чином це вплинуло на нього і при заповненні електронної декларації.

На теперішній час ОСОБА_2 працює охоронником у ДП Маріупольский морський порт, тобто його робота не повязана із здійсненням функцій держави або місцевого самоврядування.

За минулим та останнім місцем роботи ОСОБА_2 характеризується виключно позитивно.

Заробіток ОСОБА_2 не перевищує 7344 грн щомісячно.

В той же час на його утриманні є неповнолітня дитина, яка проживає разом із ним. Він також має повнолітню дитину-інваліда з дитинства 2 групи, на утримання якої він у добровільному порядку перераховує щомісячно 2000 грн.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, що стосуються характеру майна, яке не було зазначено в декларації, даних про роботу ОСОБА_2 та даних, які характеризують його особу та спосіб життя, вважаю, що вчинене їм правопорушення має малозначний характер, його малозначність явно не співвідноситься із передбаченим законом стягненням, яке в мінімальному розмірі складає 17000 грн.

Згідно ст.22 КУАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження.

За приписами ст.294 КУАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження.

Таким чином, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена постанова судді підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення, з оголошенням ОСОБА_2 усного зауваження.

Керуючись ст.ст.22, 284, 294 КУАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави, скасувати, провадження по справі закрити у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення, з оголошенням ОСОБА_2 усного зауваження.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин