Справа № 154/2307/17 Провадження №33/773/976/17 Суддя в 1 інстанції: Вітер І. Р.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., за участю захисника ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 13 серпня 2017 року о 02 год. 05 хв. в АДРЕСА_1, керував автомобілем «Infinity», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, що встановлено оглядом на стан сп'яніння, проведеним у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога Володимир-Волинського територіального медичного об'єднання, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що суд, розглядаючи справу, допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд належним чином не повідомив його про місце та час розгляду справи та безпідставно розглянув справу без його участі, а також без участі його захисника. Стверджує, що судових повісток за місцем свого проживання (вул. Олійника, 11, м.Володимир-Волинський) він не отримував, а в оскаржуваній постанові судді вказано неправильне місце його проживання (вул. Шептицького, буд. 22, м.Володимир-Волинський). Суд першої інстанції проігнорував фальсифікацію даних працівниками поліції та не передав справу для проведення додаткової перевірки, що суттєво вплинуло на законність винесеної постанови у даній справі. Звертає увагу, що працівниками поліції безпідставно затримано його, при цьому протокол про адміністративне затримання не складався. Також працівниками поліції із порушенням вимог законодавства складено сам протокол про адміністративне правопорушення. При складанні протоколу у відділенні поліції були відсутні всі свідки, які, крім того, не допитувались в судовому засіданні. У відеозаписах з нагрудних камер поліцейських детально не зафіксовано всі події, зокрема не зафіксовано факт відмови ним від проходження огляду на стан сп'яніння після зупинки транспортного засобу. Таким чином, не було здобуто доказів про те, що він порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. При прийнятті рішення судом також не було враховано, що огляд на стан сп'яніння працівниками поліції проводився з порушеннями вимог ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного …. сп'яніння від 09.11.2015 № 1395. На думку апелянта, рішення суду не відповідає вимогам законодавства України та судової практики Європейського суду з прав людини.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримував апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, надсилав судові повістки на неправильну адресу, не повідомив його про час та місце розгляду справи, тому незаконно розглянув справу без його участі, є безпідставними.

Так, суд першої інстанції неодноразово повідомляв ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи шляхом неодноразового надіслання судових повісток на адресу його реєстрації, а також на адресу місця фактичного проживання, яку ОСОБА_2 зазначив під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього. Дана адреса місця проживання вказана ОСОБА_2 і при укладенні відповідного договору з адвокатом (а.с.21) .

Таким чином, ОСОБА_2 був повідомлений про місце та час розгляду справи та знав, що у провадженні Володимир-Волинського міського суду перебуває справа щодо нього за ст.130 ч.1 КУпАП, про що свідчить й той факт, що 20.09.2017 він уклав договір №041/01/2017 про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, яка знаходиться у Володимир-Волинському міському суді (а.с.21).

21.09.2017 адвокат ОСОБА_1 подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з можливістю ознайомитись з матеріалами справи, яке було задоволено судом. Після цього, ні ОСОБА_2, ні його захисник ОСОБА_1, не бажали взяти участь у розгляді справи, яка неодноразово відкладалась з ініціативи суду та її розгляд був призначений на 28.09.2017, 05.10.2017, 19.10.2017, 26.10.2017.

Клопотань про відкладення судових засідань у зазначені дні від ОСОБА_2 чи його захисника не надходило.

Таким чином, судом першої інстанції було вжито усіх заходів для повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_2, однак останній, не виявив бажання отримувати кореспонденцію суду, яка надсилалась на його адресу проживання та реєстрації, не вживав будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьова проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

За таких обставин, місцевий суд не порушив вимоги законодавства та правильно розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також її захисника.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, вина ОСОБА_2 у скоєнні цього правопорушення повністю стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №150345 від 13.08.2017, рапортом інспектора патрульної поліції, висновком лікаря Володимир-Волинського ТМО від 13.08.2017, згідно якому ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.с.6), копією акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №742 від 13.08.2017, довідкою інспектора Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про отримання ОСОБА_2 посвідчення водія та відсутність у його діях повторності вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а також відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Зокрема, в ході дослідження в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було встановлено, що дійсно о 02 годині 05 хвилин, 13 серпня 2017 року в АДРЕСА_1, ОСОБА_2 керував автомобілем «Infinity», реєстраційний номер НОМЕР_1. Після зупинення його автомобіля поліцейськими, працівниками поліції було встановлено у ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп'яніння у формі різкого запаху алкоголю з ротової порожнини, нестійкої ходи, почервоніння обличчя.

При візуальному огляді відеозаписів з нагрудних камер поліцейських у суду першої інстанції не виникло жодного сумніву з приводу того, що ОСОБА_2 явно перебував в стані сп'яніння, про що свідчили: порушення координації його рухів, його неадекватна поведінка, яка виразилась у намаганні переконати поліцейських замовчати факт зупинки його за кермом автомобіля, пред'явлення документів, які не мають жодного відношення до права керування та володіння транспортним засобом, нецензурні висловлювання, які в кінцевому результаті спровокували конфлікт та бійку із оточуючими громадянами.

Протоколом про адміністративне затримання серії НОМЕР_2 стверджується, що ОСОБА_2 був затриманий та направлений для проведення медичного огляду (а.с.7).

Виникла на місці зупинки транспортного засобу конфліктна ситуація та бійка із громадянами унеможливила проходження на цьому ж місці медичного огляду на предмет вживання алкогольних напоїв. В той же час у відеозаписах зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_2 медичного огляду у закладі охорони здоров'я.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13 серпня 2017 року, складеного у Володимир-Волинському ТМО, ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Твердження апелянта про відсутність в його діях порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду для визначення стану сп'яніння, не відносяться до суті правопорушення, яке ставиться йому у провину - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, тобто порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Будь-яких доказів про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 сфальсифікований працівниками поліції, суду не надано. А тому і в цій частині твердження апелянта в скарзі не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя в повному обсязі дотримався даних вимог закону та обґрунтовано призначив ОСОБА_2 безальтернативне адміністративне стягнення, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, з мотивів наведених в його скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року щодо нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.П. Денісов