Провадження № 33/792/22/17
Справа № 689/2219/16-п Головуюча в 1-й інстанції Шевчик О.М.
Категорія: ч. 3 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Інжиєвської Ю.А., особи що притягується до відповідальності - ОСОБА_2, його захисника Поповича В.Й., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою захисника Поповича В.Й. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2016 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 технічного директора СБП „Вітрило",

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 275 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_2, який двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, визнано винним в тому, що він 09.11.2016 року о 19 год. 30 хв. в смт. Ярмолинці по вул. Партизанській, керував автомобілем „ВАЗ-21112", номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, захисник Попович В.Й. в інтересах ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак зазначеного адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції є необ'єктивною та передчасною, суд не дослідив всіх доказів в провадженні, огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я проводився з порушенням, працівниками поліції були порушені вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, позаяк, на думку апелянта, освідування в медичному закладі могло мати місце лише в разі непогодження з результатами огляду, що проводився поліцейським на місці зупинки транспортного засобу. Вважає, що судом порушено право на захист та справедливий судовий розгляд та не доведено, що ОСОБА_2 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Поповича В.Й. в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, постанову суду слід залишити без зміни з наступних підстав.

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення в виді одного року позбавлення права керування транспортними засобами.

Постановою цього ж суду від 17 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 9 листопада 2016 року був складений інспектором з ДП Ярмолинецького ВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 того ж дня о 19 год. 30 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 21112», номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується актом медичного огляду № 35, виданим того ж дня Ярмолинецькою ЦРЛ.

В суді першої інстанції ОСОБА_2, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, вказував, що він 9 листопада 2016 року вжив незначну кількість вина, оскільки був присутній на святкуванні, пізніше сів у машину, спустився по вулиці вниз, його наздогнали три працівники поліції на автомобілі, згодом проводилось обстеження в лікарні, при цьому ОСОБА_2 вказував, що він не був п'яним.

В апеляційному суді спочатку заперечив, що керував автомобілем до зупинення його працівниками поліції, вказував, що мав намір лише взяти речі з автомобіля, при цьому обґрунтованих підстав зміни ним показань, які він давав в суді першої інстанції не навів, в подальшому в апеляційному суді визнавав, що від'їхав декілька метрів. Вказані обставини дають апеляційному суду підстави критично сприймати його твердження в апеляційному суді та в апеляційній скарзі, що він не керував автомобілем.

В своїх власноручно викладених в протоколі про адміністративне правопорушення поясненнях ОСОБА_2 також зазначив, що випив 100 г вина, після чого сів в машину.

Допитаний в суді першої інстанції працівник поліції ОСОБА_4 підтвердив, що за повідомленням працівника Ярмолинецького ВП Герасімова про зупинення працівниками поліції ОСОБА_2, він приїхав на місце зупинки ОСОБА_2, від якого було відчутно запах алкоголю. При цьому водій пояснював, що вживав лише вино та відмовився проходити обстеження на місці з використанням приладу Драгер», було проведено обстеження ОСОБА_2 в лікарні, після отримання працівниками поліції акту обстеження, був складений протокол про адміністративне правопорушення. В апеляційному суді ОСОБА_2 вказував, що вирішив їхати до лікарні, тому що думав, що на місці зупинки працівники поліції можуть його «підставити», що, як він вважав, було зроблено в попередні рази, коли він проходив огляд на місці зупинки, того дня він не вважав себе нетверезим.

Показаннями свідка ОСОБА_4, поясненнями ОСОБА_2 в суді першої інстанції та в апеляційному суді спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що під час судового розгляду не було доведено факту керування ОСОБА_2 автомобілем, пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Судом першої інстанції ретельно перевірялось дотримання працівниками поліції та лікарем порядку проведення огляду на стан сп'яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858. Доводи апеляційної скарги про те, що огляд на стан сп'яніння був проведений з порушеннями вимог цих нормативних актів, є необґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що освідування особи на стан сп'яніння може бути проведене в лікувальному закладі лише в разі незгоди водія з результатами огляду, що проводився поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (який на місці не проводився), не заслуговують на увагу, позаяк ґрунтуються на довільному тлумаченні захисником вищевказаних норм законодавства. При цьому як положеннями ст. 266 КУпАП, так і п. 7 вищевказаної Інструкції передбачено, що огляд в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проводиться або в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, або в разі його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Доводи апеляційної скарги захисника, що на місці зупинки працівниками поліції не було залучено двох свідків, що, на думку апелянта, не відповідає вимогам п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не можуть бути прийнятими до уваги. Вказані положення Інструкції регламентують порядок проведення огляду поліцейським водія на місці зупинки в присутності двох свідків, який в даному випадку не проводився в зв»язку з відмовою ОСОБА_2 проходити такий огляд та проходження огляду в медичному закладі.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, огляд в медичному закладі було проведено на підставі направлення поліцейського на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_2 з метою встановлення стану алкогольного сп»яніння від 9 листопада 2016року(а.с. 17), даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп»яніння №35 від 9 листопада 2016року, згідно якого ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп»яніння та актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп»яніння №35 від 9 листопада 2016року, згідно якого показник алкоголю становив 1,2 ‰ (а.с. 4, 16).

Допитана в суді першої інстанції лікар ОСОБА_5 підтверджувала, що проводила огляд на стан сп»яніння ОСОБА_2, в якого на момент проведення огляду були виражені ознаки сп»яніння: гіперемія шкірних покривів обличчя, горизонтальний ністагм, порушення координації рухів, виражений запах алкоголю з ротової порожнини, також використовувався засіб «Алкотест», після продування якого ОСОБА_2 був показник 1,2 ‰. Свідок зауважувала, що при обстеженні ОСОБА_2 підтверджував, що випив 300г вина, а після ознайомлення з висновком підписав його, не виказуючи жодних зауважень та заперечень.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП, та обґрунтовано обрав стягнення в вигляді штрафу в сумі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років, що, на думку суду, є достатнім для виховання особи, що вчинила правопорушення та попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень. Твердження ОСОБА_2 в апеляційному суді, що він в майбутньому не буде допускати подібних порушень, не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

При призначенні стягнення місцевим судом враховано характер вчиненого правопорушення, що ОСОБА_2 вчинив грубе порушення Правил дорожнього руху, враховано дані про особу ОСОБА_2, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, як видно, з матеріалів справи, фактично не розкаювався у вчиненому, заперечуючи вчинене, в справі відсутні пом»якшуючі та обтяжуючі стягнення обставини.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Поповича В.Й. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар