АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2017 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Слоквенко Г.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. на користь держави з конфіскацією 1285 гривень 84 копійок винагороди, отриманої за сумісництвом,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. на користь держави з конфіскацією 1285 гривень 84 копійок винагороди, отриманої за сумісництвом.

Так, згідно наказу управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровської області №29 о/с від 28.03.2011 року ОСОБА_2 призначено на посаду контролера відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.

ОСОБА_2 прийняв присягу посадової Державної кримінально-виконавчої служби України та ознайомився з попередженням про спеціальні обмеження під час проходження служби в органах Державної пенітенціарної служби України, встановлені Законами України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», «Про засади запобігання та протидії корупції».

Згідно п.п. «д» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», ОСОБА_2 віднесений до субєктів, на яких поширюється дія цього Закону, як на особу середнього начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби.

Згідно до п.3 ч.8 ст.14 ЗУ «Про державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового та начальницього складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання та протидії корпуції».

Статтею 172-4 КУпАП України визначено поняття сумісництва, як порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацькою, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

ОСОБА_2, перебуваючи на посаді контролера відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровської області, являючись посадовою особою Державної кримінально-виконавчої служби України та, згідно п.п. «д» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ст.25 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», усвідомлюючи про наявний факт порушення ним встановлений законом обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, при виконанні ним обов'язків члена дільничної виборчої комісії №121197 багатомандатного виборчого округу Жовтневого району у м. Дніпропетровську, у подальшому неправомірно одержав заробітну платню на загальну суму 1285 гривень 84 копійки.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачено ст. 172-4 КУпАП, а в іншому випадку - у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст.ст.268,279,280 КУпАП, а постанова винесена незаконно, з порушенням норм матеріального і процесуального права. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутня будь-яка достовірна інформація, яка б чітко та однозначно вказувала на момент виявлення корупційного правопорушення, з якого повинен обчислюватися строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП. Провадження по справі розпочате неправомірно. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 доходу в сумі 1285,84 грн.. Судом не встановлено, чи був факт нарахування та отримання ОСОБА_2 оплати за сумісництвом. Суд не врахував всі обставини вчинення правопорушення, його незначну тривалість, відсутність будь-яких негативних наслідків. Безпідставно не застосував ст.22 КУпАП. Судом порушено принцип диспозитивності та змагальності. Суд не вжив заходи для з'ясування всіх обставин по справі - не прийняв до уваги, що в матеріалах справи відсутні копії розрахунково-платіжних відомостей, на які посилається суд в мотивувальній частині постанови, і які вказані в якості доказів в протоколі про адміністративне правопорушення. Розрахунковий лист 2016, Розрахунковий лист 2015 не мають належних реквізитів і оформлені без дотримання вимог законодавства та є недопустимими доказами. Судом неправильно покладено на апелянта обов'язкок доказування своєї невинуватості. Постанова незаконна та необгрунтована. Не встановлені повно та всебічно всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано правильну кваліфікацію діям особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова судді є незаконною, а при її винесені судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, є необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Вина ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення за обставин, вказаних у постанові суду повністю доведена матеріалами. Правопорушник визнав свою вину в повному обсязі. Його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Апеляційний довід про те, що суд мав можливість застосувати положення ст.22 КУпАП, є безпідставним, оскільки підстав для застосування та звільнення його від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення не вбачається.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді контролера відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровської області, являючись посадовою особою Державної кримінально-виконавчої служби України та, згідно п.п. «д» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», є суб'єктом відповідальності за правопорушення пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ст.25 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», усвідомлюючи про наявний факт порушення ним встановлений законом обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, при виконанні ним обов'язків члена дільничної виборчої комісії №121197 багатомандатного виборчого округу Жовтневого району у м. Дніпропетровську, у подальшому неправомірно одержав заробітну платню на загальну суму 1285 гривень 84 копійки.

Вказаний факт підтверджено матеріалами справи, а саме копією табелів робочого часу ОСОБА_2, копіями розрахунково-платіжних відомостей ОСОБА_2, довідкою про отриманий дохід, а відтак відповідні доводи в апеляції є безпідставними.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що провадження по справі було розпочато правомірно та проведено у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак довід апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставним.

Суд також вважає безпідставним доводи про те, що суд першої інстанції поклав на ОСОБА_2 обов'язок доказування своєї невинуватості, оскільки такого факту виявлено не було.

З постанови суду вбачається, що вона складена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, викладені в ній фактичні обставини викладені та досліджені в повному обсязі і відповідають матеріалам справи та підтверджуються здобутими по справі доказами, будь-яких порушень під час її ухвалення не виявлено, тому відповідні доводи апелянта є необгрунтованими.

Довід проте, що в матеріалах справи відсутня інформація яка б вказувала на момент виявлення правопорушення є обгрунтованим, однак таким, що не впливає на правильність висновків суду.

Безпідставним є й твердження апелянта частині того, що суд не врахував всіх обставин вчиненого правопорушення, незначну тривалість, відсутність негативних наслідків, оскільки дійсно хоча негативних наслідків і не настало, однак дії ОСОБА_2 підпадають під ознаки статті 172-4 КУпАП, підтверджуються здобутими доказами і суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильно наклав стягнення.

Як встановлено матеріалами справи, копії розрахункових листів за 2015-2016 роки оформлені належним чином та завірені з дотриманням чинного законодаства та правильно покладені судом першої інстанції як доказ доведеності вини ОСОБА_2, і підстав визнавати їх недопустимими доказами в суду першої інстанції не було, а відтак довід апелянта з цього приводу є неспроможним.

А тому висновок суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення пов'язаного з корупцією, за ч. 1 ст. 172 - 4 КУпАП, є законним та обґрунтованим, повністю узгоджений з наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо клопотання з вимогами про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що минуло більше трьох місяців, то воно є безпідставним і таким, що не відповідає дійсності, оскільки за правилами ст.38 КУпАП за даною категорією справ адміністративне стягнення може бути накладене протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Як вбачається з матеріалів справи на момент винесення оскаржуваної постанови вказаний строк не минув.

Отже, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено. А доводи з цього приводу є неспроможними.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення за ч.1 ст.172-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень з конфіскацією 1285 гривень 84 копійок винагороди, отриманої за сумісництвом, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області: Г.П. Слоквенко