ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши матеріал за протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 316200, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 26 листопада 2016 року о 06 годині 55 хвилин, на 475 км автодороги Н-08, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України. Огляд на стан спяніння проводився за допомогою алкотестеру «Drager». Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоровя відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, надав письмові заперечення на протокол, та пояснив, що не перебував у стані алкогольного спяніння 26 листопада 2016 року та відносно нього безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зазначив, що 26 листопада 2016 року транспортний засіб під його керуванням було зупинено працівником поліції. Надавши всі необхідні документи на автомобіль, поліцейський наголосив, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, і є свідки які підтвердять його вину. На прохання ОСОБА_1 надати матеріали про адміністративне правопорушення поліцейський відмовив з посиланням на те, що матеріали будуть надані в суді. Свідків, які би були присутні на місці зупинки і які начебто стали свідками вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП насправді не було.

Суд, встановивши обставини, передбачені ст. 280 КпАП України, щодо вчинення правопорушення та вини ОСОБА_1, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи і докази, що передбачені ст. 251 КпАП України, прийшов до наступних висновків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КпАП України, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 4 розділу ІХ Інструкції та п. 7 розділу І, п. 3 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляд на стан алкогольного спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як передбачено ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КпАП України, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, обєктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.

Судом, з метою зясування всіх обставин справи двічі викликалися в судове засідання свідки які згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення були присутні при його складанні - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Проте, після застосування судом всіх заходів для виклику до суду свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, останні жодного разу так і не зявились в судові засідання, встановити та допитати їх для спростування чи підтвердження обставин щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суду не представилося можливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищезазначене, доводи ОСОБА_1 щодо фальсифікації матеріалів справи про адміністартивне правопорушення, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення та результатів тесту, які за поясненнями ОСОБА_1, складалися у відсутності свідків, перевірити в судовому засіданні не виявилося можливим, у звязку з неоднаразовою неявкою в судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 38 КпАП України, якщо справа підвідомча суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення- з дня його виявлення.

Як вбачається із протоколу серії АП2 № 316200, адміністративне правопорушення було вчинено 26 листопада 2016 року.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Зважаючи на те, що строк накладення адміністративного стягнення, згідно ч. 2 ст. 38 КпАП України, становить три місяці з дня його вчинення, який закінчився 26 лютого 2017 року, і з обєктивних причин справу про адміністративне правопорушення неможливо було розглянути протягом строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суддя дійшов до висновку, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 8, 38, 130, 245, 247, 251, 252, 266, 283, 284 КпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 130 КпАП України, закрити у звязку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: К.В.Гашук