Справа № 136/1211/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Стадник С.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від начальника Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст.130, 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 029669 слідує, що 23.07.2017 року о 18:10 год. в с. Стара Прилука (Липовецького району Вінницької області) на території ДП "Липовецький райагроліс" (обхід №1), водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ-968М д/н 73068ВІ рухавсь заднім ходом, не впевнившись в безпеці руху, скоїв наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ-21093 д/н Е1784ВІ, у звязку з чим транспортні засоби отримали пошкодження, чим порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст. 124 КУпАП.

Відносно ОСОБА_1 також складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 029667 зі змісту якого слідує, що 23.07.2017 року о 20:40 год. в с. Стара Прилука (Липовецького району Вінницької області) на території ДП "Липовецький райагроліс" (обхід №1), водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ-968М д/н 73068ВІ в стані алкогольного спяніння (огляд проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6810, прилад № ARBL-0943, тест №48 проба позитивна 1,96‰) чим порушив пункт 2.9 "а" Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив обставини вчиненого правопорушення за ст. 124 КУпАП за обставин наведених в протоколі серії БР №029669, при цьому визнав вину та запевнив суд, що розкаюється вчиненому. Обставини викладені в протоколі серії БР № 029667 він заперечив, оскільки після ДТП, яка відбулась 23.07.2017 року о 18:10 год., транспортним засобом не керував, а тому в його діях відсутня обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що 23.07.2017 року після ДТП, яке відбулось о 18:10 год., ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

Дослідивши адміністративні матеріали, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення БР № 029667 суд встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, за що відповідальність передбачена за ч.1 статті 130 КУпАП.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Порушення Правил дорожнього руху за яке передбачено застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом за своєю суттю підпадає під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Лутц против Германии (Lutz v. Germany), пункт 182; Шмауцер против Австрии (Schmautzer v. Austria); Малиге против Франции (Malige v. France)).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння (далі - Інструкція), яка затверджена Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділ ІІ Інструкції).

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 6 Розділу ІІ Інструкції).

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Будучи повідомленими про час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

З наведених вище мотивів письмові пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не можуть бути покладені в основу винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Матеріали справи за ч.1 статті 130 КУпАП не містять допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом 23.07.2017 року о 20:40 год., при цьому судом враховано пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з приводу керування автомобілем, які узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_2, який підтвердив, що ОСОБА_1 після ДТП, яке відбулось 23.07.2017 року о 18:10 год., транспортним засобом не керував.

За таких обставин, діях ОСОБА_1 відсутня обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши адміністративні матеріали за ст. 124 КУпАП суд встановив, що обставини викладені в протоколі підтверджуються поясненнями ОСОБА_1, а також даними в схемі місця ДТП, які в силу статті 251 КУпАП є доказами в справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доводиться зібраними у справі доказами.

При накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховується: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 КУпАП).

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, який встановлений санкцією даної статті з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно статті 4 ч.2 п.5 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 23, 27, 33-35, 124, 130 ч.1, 221, 247, 251, 252, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя С.І. Стадник