АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/487/17 Головуючий І інстанції
Справа № 635/24/17 ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 164 КУпАП Доповідач Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2, за участю секретаря Михайлюка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області був складений протокол про адміністративне правопорушення II № 0002711 від 25.12.2016 року відносно ОСОБА_3

Згідно протоколу ОСОБА_3, 25 грудня 2016 року приблизно о 11 годині 00 хвилин на 471 км. автошляху Київ-Харків-Довжанський надавав послуги з перевезення вантажу, згідно товарно-транспортної накладної № 101 від 23.12.2016 р. транспортним засобом марки Renault д.н. НОМЕР_1 без державної реєстрації, як субєкта господарювання, чим порушив Закон України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень 00 коп., стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 320 гривень 00 коп.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_3подав апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначив наступне. Постанова суду незаконна, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд безпідставно притягнув до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки в даному випадку на перевезення вантажу одноразово його уповноважило підприємство. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2017 року посилаючись, що участь у судовому засіданні не приймав, постанову районного суду отримав поштою 16.03.2017 року.

Враховуючи доводи ОСОБА_3 про поважність причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення необхідно задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_3, який вину не визнав суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, зобовязаний всебічно, повно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам, суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом вимог здійснення діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону. Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є обєктивною стороною правопорушення.

Статтею 6 частина 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобовязання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та / чи вантажів, тощо.

Статтею 47 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені особливості внутрішніх перевезень вантажів та правила їх надання. Так, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, повязаних з цими перевезеннями.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені чіткі вимоги до документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення особами, які мають відповідні ліцензійні документи. Так, автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. В даному випадку, для водія це посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, визначені права, обовязки і відповідальність перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів (далі Правила). Відповідно до пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка повинна оформлюватись субєктом господарювання.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обовязковою умовою належного перевезення вантажу транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення вантажу та товарно-транспортна накладна.

Приймаючи рішення по справі, суддя врахував вищезазначені вимоги, дав обєктивну оцінку всім доказам, які є в матеріалах справи та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення II № 0002711 від 25.12.2016 року, складений старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті ОСОБА_4 (а.с. 2). Також вину у вчиненому правопорушенні підтверджують документи надані ОСОБА_3 а саме: товарно-транспортна накладна № 101 від 23.12.2016 року, де вказано, замовник ТОВ «Спецізол», вантажовідправник ТОВ «Спецізол», вантажоодержувач ТОВ «Спецізол», автомобіль НОМЕР_2, водій ОСОБА_3 (а.с. 9).

Крім того, вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджуються поясненнями самого ОСОБА_3, який в протоколі зазначив «надавав послуги по перевезенню вантажів Київ Харків, мені не було відомо про закриття мого підприємства» (а.с.2).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку на перевезення вантажу одноразово уповноважило підприємство не спростовують висновків суду про вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. В матеріалах відсутні відомості про отримання ОСОБА_3 ліцензії, існування трудових або інших цивільно - правових правовідносин, між ОСОБА_3 та ТОВ «Спецізол» в товарно-транспортній накладній № 101 від 23.12.2016 року, відсутні відомості про перевізника (а.с.9).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 не надавши ліцензійного документу на право перевезення вантажу порушив ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що відповідальність передбачена ч.1 ст.164 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 287, 288, 293, 294, 295 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2017 року як пропущений з поважних причин.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2