Справа №577/2436/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/296/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки суддя однобічно та упереджено вирішив справу, не зясував обставин, які мають суттєве значення для встановлення істини, рішення було прийнято за відсутності належних та допустимих доказів. Зазначає, що він не керував транспортним засобом, а письмові пояснення свідків не підтверджують викладені в протоколі та постанові обставини.

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.06.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді 25.05.2017 близько 20 год. 57 хв. ОСОБА_3 на автодорозі Конотоп-Буринь керував мопедом «Хонда Діо» без номерних знаків і був зупинений працівниками поліції. За підозрою перебування у стані алкогольного спяніння в присутності двох свідків йому було запропоновано подути в газоаналізатор «Драгер» 6810 та пройти відповідний медичний огляд, проте останній відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вислухавши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, який просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_4 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 є нормами прямої дії, а згідно ст.9 ОСОБА_4 чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 522103 від 25.05.2017, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що 25.05.2017 близько 20 год. 57 хв. ОСОБА_3 на автодорозі Конотоп-Буринь керував мопедом «Хонда Діо» без номерних знаків і був зупинений працівниками поліції. За підозрою перебування у стані алкогольного спяніння в присутності двох свідків йому було запропоновано подути в газоаналізатор «Драгер» 6810 та пройти відповідний медичний огляд, проте останній відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування висновків свого рішення суддя поклав такі докази винуватості ОСОБА_3 як протокол про адміністративне правопорушення (а.с.2) та пояснення свідків, у присутності яких ОСОБА_3 відмовився від проходження дослідження на стан алкогольного сп'яніння (а.с.4, 5).

Крім того, у своїй постанові суддя суду першої інстанції послався на п.2.5 ПДР України як на правову підставу притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на законі, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях складу вказаного правопорушення навпаки є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Зокрема, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи категорично заперечив та пояснив, що правил дорожнього руху не порушував, мопедом не керував. Власником мопеду є його тесть ОСОБА_5, який і керував у цей день мопедом.

Вказані показання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності в апеляційному суді підтвердив свідок ОСОБА_5, який пояснив, що дійсно є тестем ОСОБА_3 та 25.05.2017 підвозив останнього на своєму мопеді з села, де він мешкає, до автодороги Конотоп-Буринь. Після перевірки його працівниками поліції він поїхав додому, а його зять ОСОБА_3 залишився біля дороги. Він є власником даного мопеда і виключно він ним керує, а ОСОБА_3 до цього транспортного засобу відношення не має і ним у цей день останній не керував.

Показання ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 об'єктивно узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_6, які вона надала в судовому засіданні під час відеоконферецзвязку, згідно яких остання разом з ОСОБА_7 їхали на автомобілі, коли їх зупинили працівники поліції, щоб вони засвідчили відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння. ОСОБА_3 знаходився у службовому автомобілі працівників поліції і відмовлявся від запропонованого огляду на стан сп'яніння через те, що не керував транспортним засобом. Транспортного засобу, на якому нібито їхав ОСОБА_3 вона не бачила. Будь-якого мопеду біля службового автомобіля працівників поліції не було.

Однак, приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції не дослідив вказані обставини та не надав належної правової оцінки цим доказам, хоча вони у відповідності до приписів КУпАП мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», апеляційний суд вважає, що безпосередні показання ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в судах першої та апеляційної інстанціях мають більше значення для встановлення факту винуватості (чи невинуватості) особи у вчиненні правопорушення, ніж письмові пояснення свідків, які були викладені власноруч службовою особою поліції на типових бланках.

Для надання свідчень щодо подій 25.05.2017 та усунення протиріч до апеляційного суду неодноразово викликалися працівники поліції, які займалися оформленням матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, але в судове засідання останні не з'явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки.

Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення як доказ у справі необхідно вважати недостатнім доказом для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП через відсутність взаємозвязку цього доказу з іншими доказами, які були досліджені апеляційним судом та які були наведені вище, у їх сукупності.

При цьому, слід виходити з того, що допитані свідки є безсторонніми особами і не зацікавлені у наслідках розгляду справи, а тому їх безпосередні показання в судовому засіданні разом з показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності повинні превалювати (мати перевагу, домінувати) над іншими доказами у справі, в тому числі над протоколом про адміністративне правопорушення.

Крім того, з постанови судді вбачається, що ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді першої інстанції були подані заперечення щодо складеного працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, але суддею суду першої інстанції не були наведені у своєму рішенні мотиви на їх спростування та обґрунтування власних висновків щодо вини ОСОБА_3 з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності усіх наявних в справі доказів.

Не навівши жодних мотивів на спростування доводів ОСОБА_3, обмежившись лише стислим викладенням показань останнього і перерахуванням інших доказів без їх правової оцінки, суддя суду першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (рішення у справі «ОСОБА_2 Торія проти Іспанії», §§29-30).

Ігнорування суддею суду першої інстанції доречних аргументів особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, є грубим порушенням ст.6 Конвенції, практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у звязку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення адміністративного законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 ОСОБА_4 України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 ОСОБА_4 України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На підставі викладеного, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а справа на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП закриттю.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норми матеріального права, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.