Справа № 357/3932/17 Головуючий у І інстанції Володько І. С.
Провадження № 33/780/692/17 Доповідач у 2 інстанції Зіміна
Категорія 147 17.08.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Зіміної В.Б., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року; -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року на

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20.03.2017 року о 01 год. 05 хв. в м. Біла Церква по б-ру Грушевського керував автомобілем ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). На вимогу працівника поліції пройти відповідний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду є незаконною і необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням. Крім цього, розглянувши справу у його відсутність, суд порушив його права і не надав можливості заявити клопотання і надати пояснення.

Своєї вини у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні він не визнає, оскільки 20.03.2017 року керував автомобілем у тверезому стані і з дотриманням вимог ПДР та при цьому був безпричинно зупинений працівниками поліції, які вимагали пройти огляд на стан сп'яніння на який він погодився, але за умови, що йому будуть пред'явленні документи на технічний засіб, який його будуть оглядати. Працівники поліції відмовилися показати відповідні документи.

Також, апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього має невідповідності, а саме, дата видачі йому водійських прав збігається з датою його народження, в ньому різняться підписи, а ПІП і адреси свідків, взагалі, були дописані працівниками поліції після складання і підписання протоколу, і їх в момент його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння не було. Зазначене, на думку апелянта, свідчить про невідповідність протоколу вимогам законодавства.

Крім того, ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки під час розгляду адміністративного матеріалу в суді першої інстанції він присутній не був, про судове засідання, призначене на 26.05.2017 року його не повідомляли, а оскаржувану постанову отримав лише 22.06.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк для апеляційного оскарження постанови місцевого суду.

Наведені причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 є поважними, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Також, пояснив, що своєї вини у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнає, оскільки в ніч 20.03.2017 року він керував автомобілем у тверезому стані та з дотриманням ПДР України, а працівниками поліції був зупинений безпричинно. Він не заперечує, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», оскільки працівники поліції відмовились пред'являти йому документи на вказаний прилад.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є братом ОСОБА_2 і коли працівники поліції зупинили його брата, він та ОСОБА_5 були з ним в автомобілі. Оскільки ОСОБА_5 вживав алкогольні напої, то в салоні автомобіля був відповідний запах. Коли працівники поліції попросили ОСОБА_4 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», він стояв рядом біля автомобіля і чув як брат попросив відповідні документи на запропонований йому прилад. Про те, що брат відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, він не чув, але бачив, як поліцейські оформляли щодо брата протокол про адміністративне правопорушення.

Працівник поліції Фіялко В.Ю. в судовому засіданні підтвердив дані, зафіксовані ним в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 і зазначив, що вказані в протоколі свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, це таксисти, які були присутні під час складання протоколу, а також під час відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. На момент зупинки автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 в автомобілі був один, а потім до нього під'їхали його знайомі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, свідка ОСОБА_4 та працівника поліції Фіялко В.Ю., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, підлягають для з'ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, в цілому, були дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №176328 від 20.03.2017 року в якому ОСОБА_2 власноручно зазначив, що відмовляється проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння та який також містить відмітку ОСОБА_5, щодо зобов'язання доставити автомобіль за місцем проживання; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, дані про яких також зазначені і в протоколі про адміністративне правопорушення, згідно яких ОСОБА_2 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомого приладу «Драгер» та від проходження медичного огляду в закладах охорони здоров'я (а.с. 1, 2).

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

З даним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

Покази свідка ОСОБА_4, який є братом ОСОБА_2, надані ним під час апеляційного розгляду розцінюються судом критично, оскільки вони не узгоджуються з доказами, наявними в матеріалах адміністративної справи та поясненнями працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції ОСОБА_2 незаконно притягнуто до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовується сукупністю інших доказів у справі (а.с. 2, 14).

Твердження апелянта про те, що розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення без його участі, суд першої інстанції позбавив його можливості надати пояснення чим порушив його право на захист є слушними.

При цьому, враховуючи пояснення, які ОСОБА_2 надав у суді апеляційної інстанції, сукупність інших доказів у справі, апеляційний суд не знаходить вказане порушення таким, що тягне за собою скасування постанови суду першої інстанції, так як свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, апелянт зміг реалізувати під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначене, на думку апеляційного суду, постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року є законною і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд; -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ В.Б. Зіміна