Справа № 308/1988/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року м. Ужгород

Суддя судової палати апеляційного суду в кримінальних справах ОСОБА_1, з участю захисника ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця: м. Ужгород, просп. Свободи, 49/56,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення в виді 20400 грн. штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В оскарженій постанові судді від 10 травня 2017 року йдеться про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення за таких обставин.

Так, 23.02.2017 року о 06 год 00 хв. в м. Ужгороді по вул. Заньковецька, ОСОБА_4 керував транспортним засобом та вживав алкоголь після зупинки на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння. від проходження огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2. 5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі адвокат просить вказану постанову судді скасувати, а провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_4 . складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що протокол, складений відносно ОСОБА_4, не відповідає вимогам ст..256 КУпАП, так як у ньому відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, невірно зазначено місце проживання ОСОБА_5, а також розгляд справи всупереч вимог ст.268 КУпАП відбувся без участі правопорушника, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам.

Суд, перевіривши матеріали справи, доводи апелянта на підтримання поданої апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог КпАП України дотримався в повному обсязі.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КпАП України.

Положеннями статті ч. 4 130 КУПАП України передбачено адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу працівника міліції, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

З установлених у судовому засіданні обставин вбачається, щоОСОБА_4 23.02.2017 року о 06 год 00 хв. в м. Ужгороді по вул. Заньковецька, керував транспортним засобом та вживав алкоголь після зупинки на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного спяніння. від проходження огляду на стан спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2. 5 Правил дорожнього руху.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КпАП України доведена:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 246986 від 23 лютого 2017 року,

- поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які засвідчили факт відмови ОСОБА_4 від проходження огляду на стан спяніння,

- постановою про накладення адміністративного стягнення від 23 лютого 2017 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУаАП України.

Окрім цього, з даних відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_4 до моменту зупинки його поліцейським патрулем, керував автомобілем, а після зупинки в присутності поліцейських продовжував розпивати алкогольні напої та визнавав факт свого перебування в стані алкогольного спяніння, оскільки посварився з дружиною, а також те, що ОСОБА_4 від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Твердження захисника в апеляції про повернення адміністративної справи на дооформлення через те, що в протоколі невірно вказана адреса проживання та місце складання протоколу не можна визнати обґрунтованими, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_4, як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, був ознайомлений зі змістом такого, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі, однак жодних приміток щодо незгоди зі змістом такого ним не вчинено.

Протокол про адміністративне правопорушення від 23.02.2017 року складений щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам законодавства відповідає, оскільки містить всі необхідні дані як про особу порушника так і обставини правопорушення, які передбачені ч.1 ст. 256 КпАП України.

Також необґрунтованими є твердження захисника про порушення судом вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи у відсутності ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_4 та його захисник своєчасно та належним чином повідомлялися про дату та час судового засідання та надіслали суду клопотання, я якому висловили позицію про повернення протоколу відносно ОСОБА_4 органу, який його надіслав.

Окрім цього, необгрунтованими є також посилання захисника в суді апеляційної інстанції на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано правильні відомості про суть вчиненого ОСОБА_4 правопорушення у зіставленні з наявними ознаками правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки в протоколі хоч і вказано про порушення ОСОБА_4 п.2.5 ПДР, який передбачає, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння..., однак у протоколі також зазначені і інші дані зокрема і про те, що ОСОБА_4 в присутності працівників поліції вживав алкогольні напої, а тому кваліфікація його дій за ч.4 ст.130 КК зазначеним у протоколі обставинам відповідає.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу винного і застосував щодо ОСОБА_4 вид і розмір стягнення в межах санкції ч.4 ст.130 КУпАП, а своє рішення з цього приводу належним чином мотивував.

На підставі викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли свого підтвердження.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції апеляційним судом не виявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 7,251,252,289294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_3 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя