П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 03 березня 2017 року в 04 год. 13 хв. керував автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Братиславській в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки хворів, у зв'язку з чим подав клопотання до суду про відкладення судового засідання, проте суд не відреагував на клопотання та розглянув справу щодо нього. ОСОБА_2 вважає, що суд порушив його права на захист, оскільки він був позбавлений права надати пояснення.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не допитав свідків, очевидців самої події та не витребував відеозапис з нагрудної камери інспекторів поліції, що, на його думку, свідчить про спрощений підхід до розгляду справи.

ОСОБА_2 зазначає, що пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи не можуть бути належним та допустимим доказом його винуватості, оскільки вони є стандартними надрукованими бланками з підписами понятих та не можуть розглядатись як пояснення.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння з використанням технічного приладу «Драгер» на місці, а відразу просили його поїхати до медичного закладу, чим порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція).

З огляду на викладене, апелянт вважає, що суд, розглядаючи справу щодо нього, порушив принципи повноти та об'єктивності судового розгляду. Крім того, постанова суду, на думку апелянта, не вмотивована, висновок суду про його винуватість у вчиненні адміністративних правопорушеннях не ґрунтується на доказах та не наведені підстави прийняття саме такого рішення.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань від нього не надходило.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин, в той же час його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до матеріалів справи, 01 червня 2017 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення судового засідання, оскільки перебуває на амбулаторному лікуванні. Судове рішення ухвалене 01 червня 2017 року, воно отримане ОСОБА_2 16 серпня 2017 року, що підтверджується штемпелем поштового відправлення, а з апеляційною скаргою звернувся 26 серпня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_2 не був присутнім під час прийняття рішення, ним пропущений строк оскарження з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Судове рішення є мотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, письмові пояснення інспектора патрульної поліції ОСОБА_3., акт огляду та затримання транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Ці докази є належними, допустимими та достатніми.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2 зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки письмові пояснення свідків не відповідають вимогам закону з тих підстав, що вони завчасно надруковані, а свідки тільки їх підписали.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження щодо нього, оскільки процедура проходження огляду на визначення стану сп'яніння працівниками поліції грубо порушена.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Зазначеною Інструкцією регламентований порядок проведення огляду на стан сп'яніння. Як зазначив сам ОСОБА_2, він відмовився від проходження огляду, тому його доводи про порушення процедури огляду на стан сп'яніння є необґрунтованими, оскільки огляд фактично не проводився.

Доказів того, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на визначення стану сп'яніння на місці, а попросили його відразу проїхати до медичної установи, матеріали провадження не містять.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій в стані сп'яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення БР № 114648 від 03 березня 2017 року ОСОБА_2 керував автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 11 по вул. Братиславській в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння. Відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, відповідно до яких ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився.

Крім того зазначені обставини узгоджуються не тільки з показаннями свідків, але й письмовими поясненнями інспектора поліції від 30 березня 2017 року (а.с. 7) та актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03 березня 2017 року (а.с. 8), відповідно до яких 03 березня 2017 року ОСОБА_2 керував автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_1 невпевнено, перестроювався з однієї смуги руху в іншу, не вмикаючи покажчики повороту, у зв'язку з чим був зупинений працівниками поліції, а транспортний засіб був тимчасово затриманий.

З огляду на викладене,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун