Справа № 743/1328/17
Провадження №3/743/399/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року смт.Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Жовток Є.А., при секретарі Марченко А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби «Добрянка», про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2017 року близько 01 години ОСОБА_1, на території Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, в пункті пропуску «Нові Яриловичі», всупереч вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», намагався перетнути державний кордон України з Республікою Білорусь по паспорту, виданому на імя громадянина ОСОБА_2 Республіки, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не доставлявся.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він є громадянином України, та отримав громадянство ОСОБА_2 Республіки.

Частиною 1 ст.204-1 КУпАП встановлено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Аналогічні положення щодо переліку документів, які є підставою для перетину кордону для громадян України, містить п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року.

Дійсність паспорта громадянина ОСОБА_2 Республіки, предявленого ОСОБА_1 під час прикордонного контролю, під сумнів не ставиться.

В той же час, статтею 4 Конституції України, яка є нормою прямої дії, визначено, що в Україні існує єдине громадянство.

Частиною 1 ст.25 Конституції визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і змінити громадянство.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 набув громадянство України за народженням.

Громадянство ОСОБА_2 Республіки набув після набуття громадянства України. Згідно п.1 ст.2 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перед перетинанням державного кордону України, пред'явив на паспортний контроль в Республіці Білорусь паспорт громадянина України для виїзду за кордон на своє ім'я.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 23.09.2017 року в пункті пропуску "Нові Яриловичі", подія правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КУпАП, за участі ОСОБА_1 мала місце, а в його діях міститься склад адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", факт пред'явлення ОСОБА_1 на прикордонний контроль паспорта громадянина іноземної держави, суд розцінює як спробу перетинання ним державного кордону без відповідних документів, а саме без паспорта громадянина України.

Незнання ОСОБА_1 закону, в силу ч.2 ст.68 Конституції України, не може бути підставою для звільнення його від юридичної відповідальності.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Вирішуючи питання про вид та розмір стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу винного, відсутність обставин помякшуючих і обтяжуючих відповідальність.

За конкретних обставин справи, суд вважає, що відносно порушника доцільно застосувати стягнення у виді штрафу, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Керуючись ст. 33, 40-1, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Розяснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений протягом пятнадцяти днів, з дня вручення йому постанови з наданням квитанції до суду у вказаний строк. В разі несплати штрафу, постанова буде звернута для примусового виконання, а з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір, у дохід держави, в розмірі 320 грн.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний суд, протягом десяти днів, з дня її винесення.

Суддя Є.А. Жовток