Справа № 502/937/17
ПОСТАНОВА

08 серпня 2017 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Тюмін О.Г., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, директора ТОВ «Фесі Блек Сі», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2017 року під час перевірки ТОВ «Фесі Блек Сі»головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю ОСОБА_2 встановлено, що директором підприємства ОСОБА_1порушено законодавство про працю, оплату праці відносно найманих працівників за період з 01.01.2015 року по 30.04.2017 року, а саме:

- згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України, в редакції Закону України від 28.12.2014 року №77, яка діє з 01.01.2015 року, працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Недотримання вищезазначеної правової норми спостерігається відносно працівника товариства ОСОБА_3, а саме: згідно наказу про прийняття на роботу від 01.07.2016 року №3 ОСОБА_3 прийнята на роботу з 01.07.2016 року. Вищевказана працівниця була допущена до роботи за укладеним трудовим договором на підставі видання належним чином оформленого наказу, але відповідне повідомлення органу ДФС було направлено в день її фактичного допуску до роботи;

- порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, ст. 103 КЗпП України про зміну істотних умов праці, розміру оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Так, з січня 2017 року для працівників товариства встановлений 4-х годинний робочий день, при цьому працівники не були попередженні за два місяці про зміну істотних умов праці, розміру оплати праці;

- в порушення вимог ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» щодо виплати заробітної плати працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата заробітної плати. Згідно наданих відомостей нарахування заробітної плати та оплати праці за грудень 2016 року встановлено, що виплата заробітної плати за другу половину грудня 2016 року працівникам Товариства виплачена від 12.01.2017 року, пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата, що підтверджено відомістю на виплату грошей від 12.01.2016 року №1;

- при звільнені працівникам виплата всіх сум, що належить їм від товариства не виплачується в день звільнення. Так, наказом від 01.01.2015 року №31 за власним бажанням (ст. 38 КЗпП) звільнений головний енергетик ОСОБА_4 Належні при звільнені грошві кошти від Товариства працівник отримав 12.01.2015 року, що підтверджено відомістю на виплату зарплати від 12.01.2015 року №1; Наказом від 12.07.2016 року №73- звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП) митний брокер ОСОБА_5Ю.). Належні при звільнені грошові кошти від Товариства працівник отримав 22.07.2016 року, що підтверджено відомістю на виплату зарплати від 22.07.2016 року №15, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України щодо виплати всіх належних працівникам від товариства сум у день звільнення.

Так, нарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільнені працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5 без урахування вимог п. 10 Постанови № 100 не у повному обсязі, призвело до порушення відносно них вимог ст. 116 КЗпП України щодо виплати всіх належних працівникам від кооперативу сум у день звільнення, тобто компенсація за невикористані дні щорічної відпустки нарахована вищевказаним працівникам при звільнені не у повному обсязі;

-в товаристві має місце порушення вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП та ст. 21 Закону України «Про відпустки» щодо виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки за три дні до її початку. Так, менеджеру із зовнішньоекономічної діяльності ОСОБА_6 надано щорічну відпустку з 21.03.2016 року ( наказ від 18.03.2016 року №62). Наказом від 18.03.2016 року №62 менеджеру ОСОБА_7 надано щорічну відпустку, наказом від 25.04.2016 року №66 - митному брокеру ОСОБА_8, проте виплату за весь час відпустки здійснено не у повному обсязі, що є порушенням вимог ст. 21 Закону України «Про відпустки»;

-п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» із змінами від 26.09.2001 року, при проведенні розрахунку середньомісячної заробітної плати працівникам ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9 не були враховані вимоги п. 10 Постанови КМУ №100 щодо підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішенням, передбаченими в колективних договорах, як у розрахунковому періоді, так і в періоді протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, що враховується при обчисленні середньої заробітної плати за проміжок часу до підвищення, коригуються коефіцієнтом їх підвищення. Зазначене призвело до недоотримання відносно вищевказаних працівників правильного в повному обсязі середньомісячного розміру заробітної плати. Обчислення середньої заробітної плати за весь час відпустки працівникам товариства ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9 проведено без урахування вимог п. 10 Постанови КМУ №100 (не у повному обсязі), що призвело до нарахування заробітної плати за час відпустки зазначеним працівникам не у повному обсязі.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_1вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

ОСОБА_1, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Факт вчинення правопорушення ОСОБА_1та його провина повністю доказана та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом серії 15-18-010/0259 від 10.05.2017 року про адміністративне правопорушення - про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП;

- актом перевірки 15-18-010/0454 за період 25.04.2017 року 10.05.2017 року;

- повідомленням про прийняття працівника на роботу;

- особовою карткою працівника ОСОБА_5;

- наказом № 62 від 18.03.2016 року про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_6 з 21.03.2016 року по 13.04.2016 року;

- наказом № 80 від 17.10.2016 року про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_3 з 24.10.2016 року по 16.11.2016 року;

- наказом № 73- від 12.07.2016 року про припинення трудового договору з ОСОБА_5 з 12 липня 2016 року;

- наказом № 91 від 03.01.2017 року про зміну істотних умов праці;

- розрахунковою відомістю за січень 2017 року;

- розрахунковою відомістю за грудень 2016 року;

- видатковим касовим ордером від 12.01.2017 року;

- відомістю на виплату грошей №15 за липень 2016 року;

- відомістю на виплату грошей №19 за вересень 2016 року.

Вивчивши матеріали справи, суддя вважає вину ОСОБА_1повністю доведеною, кваліфікацію його дій за ст. 41 ч.1 КУпАП порушення вимог законодавства про працю - вірною.

Обставин що помякшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1за скоєння адміністративного правопорушення відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП судом не виявлено.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий сбір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Беручі до уваги ступень суспільної небезпеки правопорушення, ставлення правопорушниці до скоєного, суддя вважає за необхідне застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1,у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1судовий сбір у розмірі 320,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Кілійський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_10