Номер провадження: 33/785/1675/17
Номер справи місцевого суду: 499/387/17-п
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Мандрик В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Мандрик В.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Лемака В.В. на постанову Іванівського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Іванівського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючої на посаді заступника голови Іванівської районної ради VII скликання Одеської області, жительки Одеської області, Іванівського району, с. Знам'янка,

провадження по справі закрито у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останньої.

Згідно постанови суду, 26 квітня 2017 року, старшим оперуповноваженим управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ Національної поліції Галанюком О.М. складені протоколи №199 та 26 травня 2017 року №200, згідно яких ОСОБА_3, як депутат Іванівської районної ради VII скликання Одеської області вчинила правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно з протоколами №199 та 200 від 29 серпня 2017 року складених старшим оперуповноваженим управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ Національної поліції Галанюком О.М ОСОБА_3, як депутат Іванівської районної ради VII скликання Одеської області вчинила правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за наступних обставин.

ОСОБА_3 будучи депутатом Іванівської районної ради VII скликання та обраною заступником голови Іванівської районної ради VII скликання, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймала участь у розгляді питання і голосуванні на 2-й сесії Іванівської районної ради VII скликання за рішенням 38-УІІ від 24.12.2015 року, яким її було обрано заступником голови Іванівської районної ради VII скликання. Однак ні до початку проведення засідання сесії, а ні під час її проведення не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та негайно не повідомила про наявність конфлікту інтересів Іванівську районну раду Одеської області, а також не вжила всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, який виник у неї під час голосування за вищевказане рішення, чим порушила вимоги ст.ст. 28, 35 Закону України «Про запобігання корупції», 8, 18, 59-1 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Тому, згідно протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, депутат ОСОБА_3, порушила вимоги п. 3 ч.1 та ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП

В апеляційній скарзі прокурор з постановою не погоджується. Просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою притягнути до відповідальності ОСОБА_3 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП та закрити провадженні на підставі ст. 38 КУпАП.

В ході вивчення апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Дійсно, відповідно до ст. 250 КУпАП, якою регулювалися питання прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, прокурор має право: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідним органом заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші, передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Стаття 250 КУпАП, на яку послався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-VII від 18.04.2013 р., проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р.

Відповідно до ч.7 ст.23 вказаного закону, прокурор у разі встановлення адміністративного чи кримінального правопорушення зобов'язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження, а статтею 22 цього Закону прокурору надані повноваження тільки при підтриманні державного обвинувачення в суді щодо кримінальних правопорушень. Також статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» закріплено повноваження прокурора при здійсненні функції прокуратури наглядати за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян - ці повноваження спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово утримується в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

У відповідності до повноважень прокурора, визначених Законом «Про прокуратуру», були внесені змінив в КУпАП, а саме виключено право прокурора подавати подання, а також право на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення: статтю 290, яка передбачала таке право, - виключено взагалі; ст. 287 КпАП України, яка передбачає право оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, викладено в наступній редакції: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим»; частина друга ст. 294 КУпАП, якою регулюється апеляційний порядок перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, також не передбачено право прокурора на подачу апеляції.

Виходячи зі змісту ст. 287, ч.5 ст.7 КУпАП прокурор має право подати апеляцію на постанову суду тільки у разі, якщо нею застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст. 250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КпАП України «Основні положення».

З приводу зазначених протиріч до Конституційного Суду України звертався гр-н ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку з положеннями частини п'ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у даній справі, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

Виходячи із загальних положень про дію закону у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, приходжу до висновку, що апеляційному суду слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КпАП України в редакції Закону від 14.10.2014 року, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги, що положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, відносно якої прийняте рішення районним судом про закриття справи, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, приходжу до висновку про відсутність у прокурора права на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та про неприйнятність апеляційної скарги прокурора до апеляційного розгляду, наслідком чого є необхідність повернення апеляційної скарги прокурору.

Керуючись ст. 287, 7 ч. 5, 294 КУпАП, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Лемака В.В. на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10.10.2017 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, повернути прокурору у зв'язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Постанова остаточна та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.О. Мандрик