Справа № 428/8228/17
Провадження №3/428/1576/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Макаренко І.Г.,

при секретарі Волковій О.М.,

за участю особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли з ГУ ДФС у Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164-5 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, не працює, який мешкає за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, Ш.Будівельників 3/23,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 5 від 24.07.2017 року, ОСОБА_1 24.07.2017 року об 11-00 год., здійснював транспортування та зберігання тютюнових виробів на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе за ч. 1 ст.164-5 КУпАП не визнав, пояснив, що не згоден з обставинами викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення. Додав, що купив тютюнові вироби через Інтернет магазин. При цьому не знав, що вони без марок акцизного збору. Отримав їх через службу доставки «Делівері», не розпечатував. Хотів відвезти їх в гараж, але не встиг. Він на сьогоднішній день не є фізичною особою підприємцем.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до змісту ч.1 ст.164-5 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору посадовими особами підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів.

Таким чином субєктом відповідальності за вчинення вказаних вище дій можуть бути лише посадові особи підприємств-виробників, імпортерів і продавців підакцизних товарів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24.07.2017 року, правопорушення за ст. 164-5 КУпАП було скоєне ФОП ОСОБА_1, однак протокол про адміністративне правопорушення, а також матеріали справи не містять відомостей, про те, що ОСОБА_1 є посадовою особою підприємств-виробників, імпортерів або продавців алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору, або з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного збору. Також суду не надано жодних документів в підтвердження того, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність повязану з вироблення, імпортом та продажем алкогольних напоїв чи тютюнових виробів.

При цьому, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Крім того, в підтвердження наведених в протоколі обставин, суду не було надано акту перевірки, що передбачено ст. 86 Податкового кодексу України, який складається за результатами проведеної перевірки платників податків посадовими особами контролюючого органу, хоча згідно статті КУпАП, за якою було складено протокол про адміністративне правопорушення, протокол у відношенні ОСОБА_1 складено як на платника податків - господарюючого субєкта, що також не знайшло свого відображення і в проколі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обовязок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-5 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, та нема даних що він є субєктом вказаного адміністративного правопорушення, а тому справа про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-5 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вилучене у ОСОБА_1 майно, згідно акту огляду від 24.07.2017, підлягають поверненню ОСОБА_1

У звязку з тим, що суд дійшов висновку закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 38, 40-1, ч. 1 ст. 164-5, 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-5 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Ввилучені у ОСОБА_1 речі, згідно акту огляду речей (документів) від 24.07.2017 року - повернути ОСОБА_1

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя І. Г. Макаренко