АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/339/17 Номер провадження 33/786/724/17Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1,

при секретарі Григоровій М.В.

за участі:

прокурора Лещенка А.О.,

адвоката ОСОБА_2,

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м.Карлівка Полтавської області, українка, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, працююча начальником відділу фінансово-господарського забезпечення управління соціального захисту населення Карлівської районної державної адміністрації, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3 визнана винуватою в тому, що працюючи на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення управління соціального захисту населення Карлівської районної державної адміністрації і будучи державним службовцем 5 рангу категорії „Б та згідно підпункту „в п.1 ч.1 ст.3 Закону України „Про запобігання корупції особою, на яку поширюється дія цього Закону, в порушення вимог частини другої розділу XIII Закону України „Про запобігання корупції несвоєчасно, без поважних причин після закінчення встановленого періоду першого етапу декларування, який тривав з 01.09.2016 року по 30.10.2016 року, 03.11.2016 року подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки притягнення до відповідальності є неправомірним, а при винесенні постанови, суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання провини у вчиненому.

Судом не враховано того, що ОСОБА_3 не мала наміру уникнути подачі декларації чи подати її несвоєчасно, а свідомо була переконана в тому, що вчинила всі дії, необхідні для подачі електронної декларації. Причини, у звязку із якими декларацію не було внесено до Реєстру, останній не відомі.

Окрім того, зазначає, що строк притягнення до адміністративної відповідальності, визначений ст.38 КУпАП, закінчився 03.06.2017 року.

Вислухавши адвоката та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, думку прокурора щодо законності постанови суду, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону суддею виконано не в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України „Про запобігання корупції корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Адміністративна відповідальність, відповідно до положень ст.172-7 КУпАП, настає в разі порушення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України „Про запобігання корупції зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Положення ч.1 ст.1 Закону України „Про запобігання корупції вказують на те, що субєктами декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону;

Відповідно до п.п „в п.1 ч.1 ст.3 Закону України „Про запобігання корупції субєктами, на яких поширюється дія Закону, є державні службовці.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.45 Закону України „Про запобігання корупції особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Суд першої інстанції, при прийнятті свого рішення, дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 скоїла правопорушення у виді несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування

При цьому зазначив, що наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами

Однак, вказані висновки суду суперечать фактичним обставинам та зібраним по справі доказам, про що вірно зазначено апелянтом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, будучи суб'єктом декларування та особою, що підпадає під поняття державних службовців, зобов'язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік до 30.10.2016 року, але в порушення вимог ч.2 Розділу „Прикінцевих положень Закону України „Про запобігання корупції, відповідно яким у 2016 році службові особи, які на день початку роботи зазначеної системи займають згідно зі статтею 50 цього Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобов'язані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10.06.2016 року, несвоєчасно подала електронну декларацію, а саме 03.11.2016 року.

Так, відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП полягає в порушенні вимог фінансового контролю, яке полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто, за наявності останніх, відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Обєктивна сторона вказаного правопорушення виражається в активній формі прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3, 26.10.2016 року вона зареєструвалася на сайті НАЗК, а 28.10.2016 року зайшла до особистого кабінету НАЗК та заповнила декларацію, після чого натиснула кнопку „зберегти, а потім „подати декларацію та отримала повідомлення про її успішне збереження. Вчинивши вказані дії та отримавши інформацію про успішність збереження декларації, свідомо вважала її поданою. При цьому зазначила, що електронною поштою користується не систематично, а тому необхідності у перевірці вхідних повідомлень в неї не виникало. Про відсутність декларації в ЄДРД дізналась 03.11.2016 року, у звязку з чим повторно її подала.

Вказані обставини підтвердила свідок ОСОБА_4, яка працюючи завідувачем сектору управління персоналом і правової роботи у вказаному Управлінні надавала допомогу державним службовцям по складанню та поданню електронних декларацій за 2015 рік. Вона особисто була присутньою при складанні ОСОБА_3 декларації та подальшому її збереженні. В подальші декілька днів до реєстру електронних декларацій працівників управління чи на електронну пошту ОСОБА_3 вона не заходила. 03.11.2016 року, після виявлення факту відсутності декларації ОСОБА_3 в базі ЄДРД, повідомила останню про вказане, за результатами чого, було складено та подано нову декларацію.

Отже, обставини намагання ОСОБА_3 своєчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, в передбачені Законом терміни, тобто до 30.10.2016 року, органом, яким складено протокол, не спростовано.

А той факт, що ОСОБА_3, після заповнення та збереження декларації, вважала декларацію поданою, свідчить про відсутність з її боку умислу на несвоєчасне подання вказаної декларації.

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом якого є умисна дія та умисне несвоєчасне подання електронної декларації. А тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен був довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Проте, органом, яким складено протокол, не надано суду доказів про наявність в діях ОСОБА_3 умислу, направленого на порушення положень абз.3 п.2 Прикінцевих положень Закону України „Про запобігання корупції.

Таким чином, аналізуючи докази, зібрані під час розгляду справи та аналізуючи законодавство щодо запобігання корупції, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, посилання апелянта про закінчення на момент розгляду справи в суді першої інстанції строку притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними.

Вирішуючи питання щодо закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків для накладення адміністративного стягнення суд першої інстанції діяв у відповідності до положення ст.38 КУпАП, частина третя якої вказує, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст.ст. 164-14, 212-15, 212-21 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до матеріалів справи, адміністративне правопорушення виявлено 06.04.2017 року, а на момент розгляду справи, тобто 26.06.2016 року, строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, не сплинув.

Тому, постанову районного суду не можливо визнати законною і вона підлягає безумовному скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай