АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 3-5894/04 Номер провадження 33/786/930/17Головуючий у 1-й інстанції Редько С.В. Доповідач ап. інст. Гонтар А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Гонтар А.А. розглянула справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1

на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2004 року

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно з постановою суду, 13.11.2004 року о 01.20 год. по вул.. Фрунзе, в м. Полтаві, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 відмовився від медичного обстеження для встановлення стану алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він не згоден з постановою в частині накладеного на нього адміністративного стягнення. Одночасно заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Своє клопотання обґрунтував тим, що про існування постанови йому стало відомо від працівників сервісного центру МВС України у м. Полтаві, коли він звернувся туди з метою отримання вперше посвідчення водія. В подальшому він звернувся до суду з заявою про видачу копії постанови від 06.12.2004 року, яку отримав 29.08.2017 року. відтак, вважає, що строк на оскарження постанови судді пропущений з поважних причин.

Щодо своїх апеляційних вимог, ОСОБА_2 наголошує на тому, що на час розгляду справи в суді у 2004 році він не мав права керування транспортними засобами, а отже суддя своєю постановою не міг позбавити його такого права. Крім того, апелянт проаналізувавши зміст п.1.10 Правил дорожнього руху України та ч.1 ст.130 КУпАП дійшов висновку, що на час вчинення правопорушення він не був водієм, відтак на нього можна було накласти лише стягнення у виді штрафу, а не позбавляти права керування транспортними засобами. Не оспорюючи фактичних обставин справи, встановлених суддею - просить змінити постанову та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення.

Будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву зі змісту якої вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності.

Розглянувши клопотання щодо поновлення строку на подачу апеляційної скарги та переглянувши за апеляційною скаргою ОСОБА_2 справу про адміністративне правопорушення, вважаю що вони підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення 13.11.2004 року.

Відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП (в редакції від 06.12.2004 року) постанова районного, районного у місті чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення є остаточною і оскарженню в порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення не підлягає, за винятком випадків, передбачених законами України.

Згідно ст.294 КУпАП (в редакції від 06.12.2004 року) постанову судді у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП можуть бути скасовані за протестом прокурора самим суддею, а також незалежно від протесту прокурора - головою вищестоящого суду.

Як встановлено під час апеляційного перегляду, в оскаржуваній постанові зазначено, що вона не підлягає оскарженню (а.с.6).

Зі змісту довідки Ленінського районного суду м. Полтави вбачається, що адміністративний матеріал № 3-5894/04 відносно ОСОБА_2 знищений у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відтак, неможливо перевірити доводи апелянта про те, що йому не вручалась копія постанови судді від 06.12.2004 року. Також неможливо перевірити чи було йому роз'яснено про можливість опротестування постанови прокурором або її скасування головою вищестоящого суду.

З урахуванням вище наведеного, а також з урахуванням того, що чинним законодавством змінено порядок оскарження постанов суду в справах про адміністративні правопорушення - вважаю можливим поновити ОСОБА_2 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2004 року.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст.30 КУпАП такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення громадянина спеціального права, може бути застосований тільки тоді, коли ця особа у встановленому законом порядку отримала дане право до вчинення правопорушення.

Санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП (станом на 06.12.2004 року) адміністративне стягнення за ухилення осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння визначено у виді штрафу на водіїв від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк від одного до двох років і на інших осіб - накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Між тим, як вбачається з довідки № 2643 від 11.08.2017 року за підписом начальника територіального сервісного центру № 5341 ОСОБА_3, згідно наявних бази даних в Територіальному сервісному центрі № 5341 Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, станом на 09.08.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчення водія не отримував (а.с.5).

Отже на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не мав права керування транспортними засобами. Відтак, доводи апелянта про те, що на нього не можна було накладати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є слушними.

Натомість, доводи апелянта про те, що стягнення на нього має бути накладено не як на водія, а як на «іншу особу» є безпідставними, оскільки зі змісту оскарженої постанови вбачається, що 13.11.2004 року об 01.20 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Та обставина, що у вище зазначений час ОСОБА_2 дійсно виконував функції водія не оспорюється ним в апеляційній скарзі. Крім того, санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в однаковому розмірі як для водіїв, так і для інших осіб.

Оскільки під час судового розгляду суддя місцевого суду не врахував, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортними засобами та помилково застосував щодо нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік - апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова судді зміні в частині накладеного адміністративного стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП (станом на 06.12.2004 року).

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_2 строк подачі апеляційної скарги на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2000 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити та змінити постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2004 року в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та вважати, що цією постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: А.А.ГОНТАР