АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/2943/17 Суддя суду 1 інстанції: Федюшин М.В.
Провадження № 33/790/1080/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою

ОСОБА_2, 1995 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів громадян у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, 09 травня 2017 року о 22 годині 22 хвилин в м. Харкові по пров. Титаренківському, 18 громадянин ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер 6820» в присутності двох свідків, результат огляду на стан сп'яніння виявим 0,55 %.

Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову районного суду та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він не був повідомлений про дати та час судових засідань. Також перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський не проінформував його про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних причин.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_2, та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 4) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 4), ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням газоаналізатору «Драгер» в присутності двох свідків.

З цим протоколом ОСОБА_2 ознайомився під розпис і в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності власноруч зазначив: «Відмовляюсь.»

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки технічного приладу «Драгер» (а.с. 5,6), результат огляду на стан сп'яніння позитивний - 0,55 % (а.с. 6), з якими ОСОБА_2 погодився шляхом підпису.

При апеляційному розгляді ОСОБА_2 визнав вірність свого підпису у вищенаведених документах.

Перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння також підтверджується письмовими поясненнями свідків (а.с. 7-8), які були присутні при огляді ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

При апеляційному розгляді був переглянутий відеозапис (а.с. 11), з якого вбачається, що співробітники поліції в порядку передбаченому ст. 266 КУпАП пропонували ОСОБА_2 пройти освідоцтво за допомогою алкотестера «Драгер».

З оглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_2 є водієм в розумінні вимог п. 1.10 ПДР, оскільки перебував за кермом автомобіла ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 коли до нього підійшли співробітники поліції.

Матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_2 не погоджувався з результатами алкотестеру під час складання протоколу, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що порушень вимог ст. 266 КУпАП з боку співробітників поліції не допущено.

Також відеозапис спростовує посилання ОСОБА_2 на те, що поліцейський його не проінформував про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, оскільки відповідно до ч. 5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» ОСОБА_2 не вимагав пред'явлення цих документів, а вони надаються лише на вимогу водія.

Протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків не містять істотних розбіжностей, а відеозапис та інші матеріали справи підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримуючись вимог чинного законодавства, не повідомляв ОСОБА_2 про дати судових засідань, апеляційним судом не приймаються, оскільки ОСОБА_2 в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 4) зазначив адресу, за якою він не проживає і не зареєстрований, а матеріали справи містять конверти з судовими повістками які не отримані ним за вказаною адресою. (а.с. 12-17).

Таким чином, судом першої інстанції тричі направлялись судові повідомлення про час та місце судового розгляду.

Договір оренди квартири, який надав ОСОБА_2 для підтвердження свого проживання за адресою, на яку направлялись повістки, апеляційним судом не приймається, оскільки він не оформлений належним чином, відповідно до чинного законодавства і на ньому не міститься відмітки щодо реєстрації в житлово-експлуатаційній організації.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином ОСОБА_2 не позбавлений був обов'язку цікавитись щодо того, на якому етапі розгляду перебуває справа відносно нього, отже нехтування ним своїми процесуальними обов'язками об'єктивними причинами не обумовлено, а тому апеляційний суд вважає такі дії позицією захисту направленою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення.

Посилання ОСОБА_2 на те, що автомобіль є єдиним джерелом його доходу не підтверджується матеріалами справи, оскільки жодних доказів цьому апелянтом не надано.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Вид адміністративного стягнення ОСОБА_2 суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року, щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області Я.В. Чопенко