Справа № 344/8160/17
Провадження № 33/779/356/2017
Категорія ч.1ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисника адвоката Стецюк С.С.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік., за ст.185 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 136 гривень

Відповідно до ст.36 КУпАП ОСОБА_2 остаточне адміністративне стягнення визначено у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Встановив:

Постановою судді Ільницький М.С. визнаний винуватим у тому, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №153580 від 19.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 18 червня 2017 року о 22 год. 15 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Мазепи, 177 керував транспортним засобом марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. На вимогу працівника поліції від проходження відповідно до встановлення порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою суду також встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №052180 від 19.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 18 червня 2017 року о 23 год. 00 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Мазепи, 177/1, ОСОБА_2 вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, а саме не вчиняти адміністративне правопорушення та не покидати місця його вчинення, шарпав працівників поліції за формений одяг та висловлювався на їх адресу в грубій формі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність постанови, оскільки вважає, що зібрані по справі фактичні обставини та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для підтвердження його вини у вчиненні зазначених правопорушень.

Вказує, що суд безпідставно відмовив у допиті перехожих та належним чином не мотивував, чому надав перевагу одним доказам над іншими, а також прийшов до необґрунтованого висновку про факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 ст.185 КУпАП.

Просить постанову Івано-Франківського міського суду від 02 серпня 2017 року скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю у його діях складу правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 ст.185 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника адвоката Стецюк С.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того , що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник.( справа "Озтюрк проти Німеччини" , "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України".), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки " право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов'язки , мати захисника та інші.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

Ст.185 КУпАП встановлено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків у виді штрафу від восьми до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п'ятнадцяти діб.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 ст.185 КУпАП, їх характер і ступінь суворості передбачених за їх вчинення стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вищевказаних правопорушень повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №153580 від 19.06.2017 року та протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №052180 від 19.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від підпису про те, що ознайомлений з місцем та часом розгляду справи, відмовився надати пояснення по суті порушення та відмовився від ознайомлення зі змістом протоколів про адміністративне правопорушення та отримання копії протоколів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що вищевказані протоколи про адміністративне правопорушення були складені за відсутності ОСОБА_2, оскільки останній на момент складання протоколів про адміністративне правопорушення бригадою швидкої допомоги №25, був госпіталізований в Центральну міську клінічну лікарню.

Так, зі змісту рапортів інспекторів роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , у зв'язку з болем в області серця та різким підняттям артеріального тиску було надано медичну допомогу бригадою швидкої допомоги №25.

Зі змісту карти виїзду швидкої медичної допомоги №37360 від 18.06.2017 року вбачається, що виклик на виїзд було отримано 19.06.2017 року в 00 год.00 хв., після чого в результаті виїзду за місцем перебування ОСОБА_2 в ВПГУНП, останній був госпіталізований до Центральної міської клінічної лікарні у зв'язку з попереднім діагнозом: гіпертонічний криз та закритий перелом фаланги V пальця правої кисті.

Відповідно до виписки Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні №7874/17 від 21.06.2017 року ОСОБА_2 знаходився на лікуванні з 19.06.2017 року по 21.06.2017 року з діагнозом: стенокардія напруги, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ стадії , гіпертонічний криз, закритий перелом основи середньої фаланги V пальця.

Зі змісту відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що інспектор роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні ЦМКЛ намагалась вручити ОСОБА_2, копії протоколів про адміністративне правопорушення, однак не змогла це зробити у зв'язку з тим, що останній був госпіталізований у зв'язку з поганим станом здоров'я.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що інспектором роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 безпідставно вказано в протоколах про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_6 відмовився ознайомитись зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримання копії протоколів, оскільки на час виконання таких дій він був госпіталізований в лікарню і за станом здоров'я не мав фізичної можливості реалізувати права, передбачені ст.268 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про те, що копії протоколів про адміністративне правопорушення були вручені ОСОБА_2

Обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення по кожному з правопорушень (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа , яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема зі змісту рішення Европейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред'явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Крім того,з відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ст.63 Конституції України про відсутність відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, було роз'яснено ОСОБА_2 вже після того, як він, будучи затриманий, неодноразово на вимогу поліції давав пояснення щодо звинувачення у вчиненні адміністративних правопорушень.

При цьому, вказане право було роз'яснено йому тільки в приміщенні відділу поліції в той час , коли він потребував медичної допомоги, яку в подальшому йому було надано бригадою швидкої допомоги.

Крім того, зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається що права, передбачені ст.268 КУпАП ОСОБА_2 взагалі не роз'яснювались.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що на стадії підготовки матеріалів до судового розгляду, були істотно порушені права ОСОБА_2 на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

В своїй постанові суд першої інстанції вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення , письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8; поясненнями інспектора роти №11 БУПП в м. Іванло-Франківську ОСОБА_4 , відеоматеріалами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції та рапортами працівників поліції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №153580 від 19.06.2017 року ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 18 червня 2017 року о 22 год. 15 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Мазепи, 177 керував транспортним засобом марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. На вимогу працівника поліції від проходження відповідно до встановлення порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він не заперечує те, що дійсно відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, однак вважає, що вимоги поліцейських інспекторів щодо проходження такого огляду були незаконні, оскільки він не керував транспортним засобом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що 18 червня 2017 року о 22 год. 15 хв. коли він разом зі своєю сім'єю : дружиною ОСОБА_9 , сином ОСОБА_10, невісткою ОСОБА_11 та їх двома малолітніми дітьми приїхали на автомобілі НОМЕР_2 до місця призначення і зупинились у дворі будинку АДРЕСА_2, то раптово з'явився автомобіль патрульної поліції з ввімкненими світловими маячками. Автомобілем марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1 керувала невістка ОСОБА_11 , а власником вказаного транспортного засобу зареєстрований його син ОСОБА_10 Після того, як вони вийшли з автомобіля до них підійшли інспектори роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які почали вимагати від нього надати документи на керування транспортним засобом . Він пояснив інспекторам поліції, що не керував транспортним засобом і перебував в автомобілі в якості пасажира, не є власником транспортного засобу і не має документів на керування транспортним засобом. При цьому , інспектори не звертали уваги на те, що ОСОБА_11 та інші свідки повідомляли їм, що можуть підтвердити його доводи про те, що за кермом транспортного засобу перебувала ОСОБА_11, а не він. Крім того, у інспекторів виникла безпідставна підозра в тому, що він знаходиться в нетверезому стані, внаслідок чого вони запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою приладу «Drager» Після того, як на місце події приїхало п'ять екіпажів патрульних автомобілів, за вказівкою старшого групи ОСОБА_12 йому почали крутити руки, намагалися надіти кайданки, внаслідок чого зламали палець на правій руці. Коли він був доставлений у відділ поліції йому стало дуже погано, було викликано швидку медичну допомогу і після огляду він був доставлений до міської лікарні на стаціонарне лікування, де йому було встановлено діагноз «гострий коронарний синдром, нестабільна стенокардія, гіпертонічний криз та перелом п'ятого пальця правої руки.»

Звертав увагу на те, що в результаті токсикологічного дослідження №1214 було встановлено , що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння і був тверезий.

Апеляційним судом встановлено, що показання ОСОБА_2 стосовно того, що він не керував транспортним засобом є послідовними, оскільки саме такі пояснення він надавав поліцейським на місці події ,знаходячись в поліцейському відділі та в суді першої інстанції.

Однак, суд першої інстанції вищевказані показання ОСОБА_2 залишив поза увагою, проігнорувавши його доводи та безпідставно відмовивши в задоволенні клопотання про дослідження доказів з боку сторони захисту, не вказав які саме докази, спростовують твердження про те, що транспортним засобом керувала ОСОБА_11, а не особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (справа «Суомінен проти Фінляндії»).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

В судовому засіданні апеляційної інстанції з метою всебічного та повного дослідження обставин справи були допитані свідки ОСОБА_11, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які показали, що за кермом транспортного засобу була ОСОБА_11, а не ОСОБА_2

Так, свідок ОСОБА_11 стверджувала, що саме вона керувала транспортним засобом марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1 , коли 18 червня 2017 року о 22 год. 15 хв. вони приїхали до місця призначення і зупинились у дворі будинку АДРЕСА_2. Вказувала на те, що на місці події вона неодноразово повідомляла інспекторам поліції про те, що саме вона керувала транспортним засобом, однак поліцейські безпідставно вважали, що автомобілем керував ОСОБА_2, який перебував в автомобілі в якості пасажира.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_10, який також підтвердив, що транспортним засобом керувала саме ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_13 також пояснив суду, що 18 червня 2017 року пізно вечором він знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 побачив автомобіль марки " Skoda Octavia " за яким їхав автомобіль патрульної поліції з ввімкненими світловими маячками. Вказує , що він бачив, що за кермом автомобіля марки " Skoda Octavia " знаходилась жінка, яка після зупинки транспортного засобу, вийшла з автомобіля разом с пасажирами. Вказує на те, що він повідомляв поліцейським про те, що може підтвердити вказаний факт як свідок, оскільки поліцейські безпідставно стверджували , що водієм вказаного транспортного засобу був ОСОБА_2

Аналогічні показання дала суду свідок ОСОБА_14, наполягаючи на тому, що бачила, що за кермом транспортного засобу марки " Skoda Octavia " знаходилась жінка, а не чоловік.

Вищевказані показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_2 та підтверджують його доводи про те, що вимоги поліцейських пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння були незаконні, оскільки він не керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були витребувані з Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську та досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які причетні до складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 серії БР №153580 від 19.06.2017 року та серії АА №052180 від 19.06.2017 року, а також відеозапис з відеореєстратора відповідної патрульної машини.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається, що дійсно після того, як автомобіль НОМЕР_2 зупинився у дворі будинку АДРЕСА_2, поряд з ним ліворуч зупинився автомобіль патрульної поліції на якому було встановлено відео реєстратор.

Однак, відео з вказаного відеореєстратора не дає можливості встановити, хто саме перебував за кермом автомобіля марки " Skoda Octavia ", внаслідок невдалого розташування автомобіля патрульної поліції.

З відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що на місці події ОСОБА_2 неодноразово стверджував, що не керував транспортним засобом і перебував в ньому в якості пасажира, а автомобілем НОМЕР_2 керувала ОСОБА_11

Разом з тим,зі змісту відеозапису вбачається, що інспектори роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджували, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом, вимагали від нього надати документи на керування транспортним засобом, а потім пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння від якого він відмовився, мотивуючи свою відмову тим, що не керував транспортним засобом і не має документів на керування автомобілем.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, допитана в якості свідка інспектор роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 стверджувала , що під час перебування на патрулюванні в м. Івано-Франківську, по вул. Довженка помітила транспортний засіб марки "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1, який виїхав з кільцевої дороги без увімкнення світлового покажчика повороту. Після зупинки вищевказаного транспортного засобу, виявилось, що водієм був ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що вона виявила у ОСОБА_2 ознаки сп'яніння то викликала допомогу, оскільки не мала спеціального технічного засобу «Драгер» для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці. В присутності свідків ОСОБА_2 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу та від огляду на стан алкогольного сп'яніння в спеціалізованому медичному закладі. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 давав суперечливі пояснення, намагався покинути місце вчинення адміністративного правопорушення, не реагуючи на вимоги працівників поліції.

Стверджує, що доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом не відповідають дійсності , оскільки вона бачила , що саме він керував транспортним засобом.

Вказує, що ОСОБА_2 був доставлений у відділ поліції для складання протоколів про адміністративне правопорушення, однак у зв'язку з поганим станом здоров'я був доставлений в лікарню. Вона намагалась вручити ОСОБА_2 копії протоколів, однак останній відмовився їх отримувати у зв'язку з чим вона зробила відповідний запис в протоколі. Не заперечує того, що лікар просила її припинити спілкування з ОСОБА_2 у зв'язку з поганим станом його здоров'я.

Вищевказані показання свідка ОСОБА_4 узгоджуються з даними її рапорту та рапортів інспектора роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_5 і в.о. командира роти №1 БУПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_12

Разом з тим, зі змісту відео з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції також вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та інші свідки, знаходячись на місці події, повідомляли поліцейським про те, що можуть підтвердити, що за кермом транспортного засобу перебувала ОСОБА_11, однак поліцейські вказані пояснення не приймали до уваги і неодноразово стверджували про те, що можуть надати відеозапис, який підтверджує, що за кермом транспортного засобу марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_2

Разом з тим, апеляційному суду не надано відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції або з відеореєстратора патрульної машини, на якому було б зафіксовано перебування водія транспортного засобу марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1 за кермом або момент виходу водія з автомобіля, що дозволяло би встановити особу водія.

Таким чином, в матеріалах справи відсутній відеозапис, який би підтвердив, що за кермом транспортного засобу марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1 перебував ОСОБА_2

Той факт, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом підтверджується тільки поясненнями інспекторів роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Враховуючи наведене , приймаючи до уваги, що показання інспекторів роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в цій частині не підтверджуються іншими доказами і істотно суперечать показанням ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14, апеляційний суд вважає недоведеним, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки " Skoda Octavia ", д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 052180 від 19.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_16 звинувачується в тому, що 18.06.2017 року близько 23-00 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Мазепи, 177/1, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп'яніння : запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, чинив злісну непокору працівникам поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_12 шарпав за формений одяг та намагався втекти з місця події, на вимогу ОСОБА_5 припинити адміністративне правопорушення не реагував, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції істотно змінено формулювання обвинувачення, яке викладене в протоколі про адміністративне правопорушення: відсутні дані про наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння та дані про особи поліцейських, стосовно яких вчинено правопорушення, додатково вказано на вимогу поліцейських не покидати місце адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавець не конкретизував , які саме дії, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності свідчать про те, що непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків носить ознаки злісної непокори у зв'язку з чим це питання повинно бути вирішено судом самостійно в межах висунутого обвинувачення, з наведенням відповідних мотивів своїх висновків.

Відповідно до п.7 Постанови ПВС України N 8 від 26.06.92р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків або відмова виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути конкретизовано які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції і в чому саме полягала злісність непокори.

Однак, при дослідженні вищевказаного протоколу встановлено, що зазначене в ньому обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки в ньому не вказано в чому саме полягає об'єктивна сторона правопорушення.

У відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред'явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об'єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Однак, суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення стверджується, що вимога, яка була в подальшому порушена ОСОБА_2 полягала в тому, що працівник поліції вимагав від нього не продовжувати вчиняти адміністративне правопорушення.

При цьому, в порушення вимог ст.256 КУпАП, в протоколі не вказано яке саме адміністративне правопорушення продовжував вчиняти ОСОБА_2, коли працівником поліції йому була висунута відповідна вимога.

Апеляційний суд враховує те, що на момент висунення вищевказаної вимоги, ОСОБА_2 вже був затриманий за підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, якою встановлена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння .

Апеляційний суд виходить з того, що системний аналіз діючого національного законодавства свідчить про те, що особа, яка підозрюється у вчиненні адміністративного правопорушення, повинна вважатись затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Зі змісту відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що після затримання ОСОБА_2 вимоги працівників поліції стосувались тільки надання документів, які підтверджують право керування транспортним засобом та дозволяють встановити його особу.

Зі змісту рапортів інспекторів роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в.о. командира роти №1 БУПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_12 вбачається, що вимоги до ОСОБА_2 полягали у припиненні адміністративного правопорушення, яке полягало в тому, що він не надавав документи для встановлення особи, яка керувала транспортним засобом.

В матеріалах справи міститься копія постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.06.2017 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Ч.1 ст.126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за не надання керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, ненадання документів, які підтверджують правомірність керування транспортним засобом та дозволяють встановити особу водія транспортного засобу, вчинене після неодноразових законних вимог працівника поліції, не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, оскільки утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Твердження в протоколі про те, що ОСОБА_2 намагався покинути місце події не відповідає дійсності, оскільки зі змісту відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які причетні до складання протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що він не намагався покинути місце події і знаходився поряд з поліцейськими з 22 год. 18 хв. до 23 год. 07 хв. 18 .06.2017 року.

Крім того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та рапортів працівників поліції вбачається, що ОСОБА_2 шарпав поліцейських за формений одяг, висловлювався на їх адресу в грубій формі, чим заважав їм виконувати свої обов'язки.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані дії виходять за межі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, оскільки не свідчать про невиконання законних розпоряджень або вимог поліцейських при виконанні ними службових обов'язків, а вказують на активну фізичну протидію здійсненню відповідними працівниками своїх обов'язків та є ознакою іншого більш суворого правопорушення.

Зокрема, злісна непокора виражається, як правило, в пасивному ухилянні, ігноруванні, зневазі до вимог і розпоряджень поліцейського та непов'язана з фізичним впливом на потерпілого( поліцейського) і за своїм правовим змістом, характером неправомірних дій та спрямованістю умислу, істотно відрізняється від опору, відповідальність за який, передбачена ст.342 КК України.

Апеляційний суд вважає, що наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який в порушення вимог ст.280 КУпАП не встановив, які саме вимоги були висунуті працівниками поліції, чи були ці вимоги законними та яким чином вони були порушені, яка притягається до адміністративної відповідальності, та в чому полягала злісність непокори, не з'ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, не з'ясував інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ст. 185 КУпАП необхідно скасувати та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ст. 185 КУпАП скасувати та постановити нову постанову.

Закрити провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв