Справа № 404/6157/17
Номер провадження 3/404/2823/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Поступайло Володимир Васильович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, громадянина України, працюючого водієм ФГ «Покровське», який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 та області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 02.10.2017 року о 03 год. 41 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер 26-784 КС, в м. Кропивницький по вулиці Соборній, 1а, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 02.10.2017 року приблизно о 04 год. він у м.Кропивницький їхав в автомобілі «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер 26-784КС, на передньому пасажирському сидінні. Разом з ним на задньому пасажирському сидінні їхали його товариші ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а керував автомобілем його знайомий ОСОБА_4 Всі, крім водія, поверталися з відпочинку та були в стані алкогольного спяніння. Під час проїзду вул. Соборної вони були зупинені працівникам поліції та відносно нього складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, хоча він постійно наголошував, що не керував автомобілем, а був лише пасажиром та не заперечував той факт, що перебував в стані алкогольного спяніння. Після зупинки автомобілю водій ОСОБА_4 вийшов та пішов, куди саме він не знає, на що не звернули уваги працівники поліції. Також до магазину поруч пішли ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому працівники поліції вирішили, що він перебував за кермом, але наведене не відповідає дійсності. Свідків при складанні протоколу та проходженні ним тесту за допомогою приладу «Драгер», він не бачив, погодився його пройти на неодноразові вимоги працівників поліції.

Дослідивши протокол у справі про адміністративне правопорушення та докази, надані до суду, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена належними та достатніми доказами, зважаючи на таке.

Виходячи з обставин справи ОСОБА_1 ставляться у провину згідно з ч.1 ст.130 КУпАП дії щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті» під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Натомість у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні об'єктивні дані, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, наведених в протоколі, а надані суду докази не спростовують пояснень ОСОБА_1

Так, відповідно до пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які вони надали в суді та які є аналогічними за своїм змістом, 02.10.2017 року вони поверталися з відпочинку в автомобілі, вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення, перебуваючи на задньому пасажирському сидінні. На передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_1, а автомобілем керував ОСОБА_4, який не вживав алкогольних напоїв. Коли автомобіль зупинили працівники поліції, водій ОСОБА_4 вийшов з машини і непомітно для всіх зник у невідомому напрямку, а вони пішли до магазину «Копілка». На місці події поруч із автомобілем залишився ОСОБА_1, який не керував ним, але працівники поліції стосовно нього склали протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином з пояснень свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що функції водія в транспортному засобі за обставин, зазначених в протоколі, виконував ОСОБА_4, а не ОСОБА_1

Незважаючи на те, що на неодноразові виклики до суду ОСОБА_4 не зявився, пояснення свідків та ОСОБА_1 в частині того, що останній не керував автомобілем перед його зупинкою працівниками поліції, повністю узгоджуються та фактично підтверджуються обєктивним доказом матеріалами відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, які надіслано працівниками поліції до суду разом із протоколом.

Насамперед жоден з відеозаписів, надісланих до суду, не містить даних про те, що 02.10.2017 року о 03 год. 41 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер 26-784 КС в м.Кропивницький по вулиці Соборній, 1а. Більше того, протягом всього відеозапису ОСОБА_1 наполягав на тому, що не був водієм транспортного засобу.

При цьому згідно з дослідженими даними відеофайлу .mov вбачається, що поруч з автомобілем «ЗАЗ 110307» стоять чоловіки, в тому числі ОСОБА_1, який знаходився біля правого переднього пасажирського сидіння, та стверджував, що він не керував транспортним засобом. Безпосередньо на записі автомобіль не рухається, а ОСОБА_1 в салоні не перебуває. При цьому, як вбачається з окремих висловлювань працівника поліції, зафіксованих на вказаному відеозаписі, коли він підійшов до автомобілю, то сидіння водія було пусте, а тому він вирішив, що ОСОБА_1 переліз на інше сидіння та вийшов з автомобілю як пасажир. Також, на неодноразові заперечення ОСОБА_1, в яких він вказує, що не керував автомобілем працівник поліції починає зясовувати у присутніх осіб, що якщо не ОСОБА_1, то хто із них керував автомобілем, вказуючи, що тоді стосовно такої особи, яка зізнається, складе протокол (файл № 01:20).

Таким чином матеріали відеозаписів вказують на те, що будь-які свідки та докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом перед його зупинкою за обставин, вказаних в протоколі, працівниками поліції не встановлені. Натомість окремі висловлювання в них також підтверджують те, що самі працівники поліції цього не бачили та таке твердження зроблене ними в протоколі фактично є домислом, оскільки лунали припущення, що якщо на місці водія транспортного засобу, який стоїть, нікого немає (фіксація руху суду не надана), то значить ним був пасажир, який з нього вийшов, а також вказувалося, що протокол буде складено стосовно того, хто зізнається.

Відтак окремі висловлювання на цих же відеозаписах того ж працівника поліції, який повідомляє, що бачив як ОСОБА_1 «перелазив» із сидіння водія на сидіння пасажиру суперечать його ж іншим вже зазначеним твердженням на місці події, а тому є сумнівними, не можуть вважатися безумовно достовірними, спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та поясненнями ОСОБА_1, а тому не приймаються судом до уваги.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вказані в протоколі як такі, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов перевірку на визначення стану спяніння за допомогою приладу «Драгер», не спростовують пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_1, оскільки в них не зазначено будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були безпосередніми свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом перед його зупинкою працівниками поліції (а.с.5)

Оцінюючи вказані пояснення суд також враховує те, що при оформленні матеріалів у справі про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працівникам поліції була відома наведена позиція ОСОБА_1, а тому, враховуючи неодноразові виклики та неявку свідків (а.с.24, 28, 35), зважаючи на вжиття усіх можливих заходів, передбачених КУпАП щодо забезпечення явки свідків, суд вважає за можливе розглянути справу, спираючись на наявні письмові пояснення цих свідків.

Відтак, оцінюючи кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозвязку, суд вважає, що у справі відсутні достатні і достовірні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем перед його зупинкою працівниками поліції. Наявність таких даних в протоколі про адміністративне правопорушення не може бути визнано судом достатнім доказом у справі, так як вони не ґрунтуються на наявних доказах та спростовуються іншими доказами: поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, поясненнями ОСОБА_1, які узгоджуються із обєктивним доказом матеріалами відеозаписів, які фактично вказують про припущення працівників поліції щодо керування ОСОБА_1 автомобілем перед його зупинкою.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки обставини порушення Правил дорожнього руху, викладені в протоколі, поставлені під сумнів наявними доказами (відеозаписом події, поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, поясненнями ОСОБА_1І.), не ґрунтуються на інших доказах у справі, суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у справі відсутні достатні, належні та допустимі докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного спяніння за обставин, які викладені у протоколі, а тому вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.130, ст.ст.247 п.1, 283-285, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 10 днів з дня винесення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_7