АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/1336/17 Головуючий І інстанції -
Справа № 635/4169/17 Караченцев І.В.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області - Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Михайлюка А.В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

прокурора - Паніна І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на постанову Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_3до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Заступником начальника відділу управляння захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Гіндія Г.Г. 20.07.2017 року складений протокол № 184 відносно ОСОБА_3 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу ОСОБА_3 звільнившись з посади старшого інспектора групи контрольно-аналітичної роботи, Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)», будучи згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII - особою рядового складу держаної кримінально - виконавчої служби, тобто суб'єктом відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, несвоєчасно подала Е - декларацію після звільнення.

Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначила наступне.

Постанова районного суду прийнята з істотними порушеннями норм права, Е-декларацію після звільнення не подала у зв'язку з тим, що адміністрація Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби (№ 12) повідомили про те, що декларацію повинна подавати самостійно на загальних підставах до 01.04.2017 року.

Бухгалтерією Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби (№ 12) не було проведено повного розрахунку на день звільнення, та не надано розрахунковий лист, що унеможливлювало подачу Е-декларації у день звільнення.

Просить постанову Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_3, яка апеляційну скаргу підтримала, прокурора Паніна І.П. який проти апеляційної скарги заперечував, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 була призначена на посаду старшого інспектора групи контрольно-аналітичної роботи, Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» наказом №133 о/с від 25 вересня 2014 року (а.с. 23).

Проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 25.09.2014 року по 13.01.2017 рік на посаді старшого інспектора групи контрольно-аналітичної роботи, Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12).

Наказом Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12) №23/ОС-17 від 13.01.2017 року, лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3, старшого інспектора групи контрольно-аналітичної роботи, було звільнено за власним бажанням на підставі її рапорту (а.с. 33).

Відповідно до п. «Д» п. 1 ч. 1 ст. 3 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України.

Частиною 2 ст. 45 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_3 є суб'єктом декларування та зобов'язаний, визначений законом порядок подавати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має приймати з питань, що належать до його компетенції, обов'язкові для виконання нормативно-правові акти.

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Нормативно-правові акти Національного агентства після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Нормативно-правові акти Національного агентства, які пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі по тексту НАЗК) від 10.06.2016 року № 2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088) 1930 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (Із змінами, внесеними згідно з Рішенням НАЗК з питань запобігання корупції №1 від 18.08.2016) визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочала свою роботу в два етапи: перший етап з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016року, в тому числі і для таких типів декларацій (повідомлень) та суб'єктів декларування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 роз'яснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 № 3, декларація суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб'єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Враховуючи викладене, термін для подачі декларації особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування для ОСОБА_3 є 13.01.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 18.07.2017 року, тобто з порушенням вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (а.с. 13).

Своєчасно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 176-2 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 районний суд повно і всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

ОСОБА_3, звільнившись з посади старшого інспектора групи контрольно-аналітичної роботи, Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)», будучи згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII - особою рядового складу держаної кримінально - виконавчої служби, тобто суб'єктом відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, зобов'язана у визначений законом строк подавати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування саме в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП за змістом якого орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п.п. 12,13 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.

ОСОБА_3 своїм правом скористалась, надала пояснення в яких зазначила «з протоколом згодна», протокол підписала, жодних заперечень щодо порушень заступником начальника - Гіндія Г.Г. законодавства при складанні протоколу не заявляла (а.с. 6).

Тобто, у суда є всі підстави вважать, що заступником начальника відділу управляння захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України - Гіндія Г.Г. протокол про адміністративне правопорушення № 184 від 20.07.2017 року відносно ОСОБА_3 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (а.с. 1-8).

Зібрані по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 докази апеляційний суд визнає належними, допустимими, та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

При апеляційному перегляді постанови районного суд ОСОБА_3 пояснила, що несвоєчасне подання Е-декларації викликано неналежним функціонуванням Єдиного державного реєстру декларації, жодних відомостей про існування неналежної роботи ЄДРД в період з 13.01.2017 року до 18.07.2017 року ОСОБА_3 суду не надала.

Відповідно, апеляційний суд в розуміння ст.ст. 251, 252 КУпАП, позбавлений можливості дослідити та оцінити зазначені доводи апеляційної скарги.

Крім того, пояснення надані ОСОБА_3 апеляційному суду, суперечать її ж поясненням наданих при складанні протоколу в яких ОСОБА_3 зазначила «На той момент я не знала, що потрібно подавати Е-декларацію після з звільнення. У зв'язку з чим не подала Е-декларацію 13.01.2017 року» (а.с. 42) та доводам апеляційної скарги, в яких ОСОБА_3 несвоєчасне подання декларації особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування обґрунтовувала тим, що «бухгалтерією Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби (№ 12) не було проведено повного розрахунку на день звільнення, та не надано розрахунковий лист, що унеможливлювало подачу Е-декларації у день звільнення» (а.с.57).

До особистих пояснень ОСОБА_3 наданих при апеляційному перегляді постанови районного суду та доводів апеляційної скарги щодо несвоєчасного розрахунку апеляційний суд ставиться критично та розцінює їх як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_3 про направлення справи на новий розгляд до Харківського районного суду Харківської області не ґрунтується на нормах закону.

Норми ст. 284 КУпАП містять перелік постанов, які орган (посадова особа) виносить за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно ст. 294 КУпАП, є спеціальною та регулює порядок набрання постановою судді у справі про адміністративне правопорушення законної сили та перегляд постанови.

Предметом апеляційного перегляду можуть бути постанови суду першої інстанції винесені за наслідками розгляду справи передбачені в ст. 284 КУпАП.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право винести одну із постанов, вказаних в цій статті.

Направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до суду першої інстанції нормами ст. 294 КУпАП не передбачено.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов'язують держави вживати заходи для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов'язковими для України.

В рішенні від 08.10.2005 року скарга № 8812/02 у справі «Wypych v. Poland» Європейський суд з прав людини відхилив скаргу члена місцевої ради в Польщі, який відмовився подати свою майнову декларацію, стверджуючи, що визначений законодавством обов'язок розкривати деталі його фінансового та майнового стану порушував статтю 8 Європейської конвенції про права людини.

Європейський суд з прав людини схвалив оприлюднення та інтернет-доступ до декларацій, вважаючи, що "широка громадськість має правомірний інтерес в тому, щоб пересвідчитися, що місцева політика є прозорою, а інтернет-доступ до декларацій робить доступ до такої інформації дієвим та простим". "Без такого доступу цей обов'язок не матиме практичного значення або реального впливу на міру поінформованості громадськості".

Суд також зазначив, що широкий обсяг декларування важливий, бо надає громадськості вичерпну картину стосовно фінансового стану службовця. А обов'язок подавати інформацію про майно подружжя має запобігти спробам приховати майно, оформлюючи його на ім'я подружжя.

Таким чином, не понесення відповідальності за скоєне умисне правопорушення пов'язаного з корупцією дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_3 обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

Інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені.

Застосування Харківським районним судом Харківської області відносно ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП що становить 850 грн., відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене підстав для зміни або скасування постанови Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 278, 280, 283, 294, 295, 298 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишитибез задоволення.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Харківської області В.М. Бездітко