Номер провадження: 33/785/1594/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Котелевського Р.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2017 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 (шість) місяців, та стягнуто судовий збір у сумі 320 грн. 00 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 визнано винним за те, що він, 20.08.2017 року, о 0150 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Академіка Корольова, в м. Одесі, не зупинився на вимогу працівника патрульної поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, звукового сигналу та був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі н/з 3445 на вул. Левітана в м. Одесі після наїзду на перешкоду, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду Кисса Д.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, вказує, що він не порушував правил дорожнього руху, оскільки працівники поліції його не зупиняли та не переслідували, а тому протокол складено в порушення вимог КУпАП, оскільки в ньому викладені недостовірні дані. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та закрити провадження в справі, в звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності ОСОБА_2, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не зявився, але подав клопотання про розгляд справи в його відсутність.

Апеляційний суд вважає, що процедура судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції в повній мірі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з рішенням у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року, відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови судді районного суду, 12.09.2017 року, ОСОБА_2 не був присутній в судовому засіданні (а.с.5-6). Матеріали справи містять лист повідомлення про направлення йому телефонограми, але відсутній витяг з журналу телефонограм районного суду, який підтверджує факт здійснення телефонограми та її отримання. Також матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови. Як вбачається з матеріалів справи копія оскаржуваного рішення була отримана захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності 20.09.2017 року, а апеляційна скарга подана 29.09.2017 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

За таких умов, з урахуванням того, що ОСОБА_2 в судовому засіданні районного суду участі не приймав, а після отримання оскаржуваного рішення звернувся з апеляційною скаргою в межах строку на оскарження, визначеного законом, фактично строк на апеляційне оскарження останнім пропущений не був, та не потребує поновлення.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами, зокрема заявляти клопотання про перенесення розгляду справи з метою забезпечення участі під час судового розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Апеляційний суд констатує, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Наведені вище вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддею районного суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 належним чином не виконані.

Так, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, справа була розглянута за відсутністю ОСОБА_2, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 12.09.2017 року, виконуючи свій обовязок щодо повідомлення суду про неможливість явки на виклик до суду, 11.09.2017 року, посилаючись на положення ст.276 КУпАП, надіслав на електронну адресу районного суду клопотання про передачу його справи на розгляд до Болградського районного суду Одеської області. В клопотанні останній послався на неможливість приїзду за станом здоровя до Київського районного суду м. Одеси в судове засідання 12.09.2017 року. Вказане клопотання було отримано районним судом 11.09.2017 року, тобто до початку судового розгляду (а.с. 4). Разом з цим, як свідчить зміст оскаржуваної постанови, справа була розглянута судом 12.09.2017 року за відсутності ОСОБА_2 (а.с. 5-6).

Відмовляючи в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до районного суду за місцем проживання правопорушника, суддя районного суду послався на положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, зазначивши, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення.

Разом з цим такий висновок судді районного суду суперечить вимогам ст.276 КУпАП.

Так, положеннями ч. 1 ст. 276 КУпАП регламентовано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з цим частиною 2 цієї статті закону справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Апеляційний суд враховує те, що у відповідності до положень п.п.1,2,4 ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 Конституції України коженмає право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Тобто, в даному випадку апеляційний суд констатує, що законодавством передбачена альтернативна підсудність справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. Той факт, що правоохоронний орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, направив справу відносно ОСОБА_2 для розгляду до суду в межах юрисдикції якого було вчинено правопорушення, тобто в порядку ч.1 ст.276 КУпАП, не позбавляло права особи, яка притягається до відповідальності, керуючись положеннями ч.2 ст.276 КУпАП, ініціювати перед цим судом клопотання про передачу справи для подальшого розгляду до суду за місцем проживання цієї особи.

Таким чином, вимоги клопотання ОСОБА_2 про передачу справи для подальшого розгляду до суду за місцем його проживання узгоджуються з положеннями ч.2 ст.276 КУпАП та забезпечують виконання положень ч.5 ст.55, п.п.1,2,4 ч.3 ст.129 Конституції України.

За таких умов безпідставна відмова судді районного суду в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу справи для подальшого розгляду до суду за місцем його проживання та подальший розгляд справи за його відсутністю свідчать про незабезпечення суддею районного суду права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на доступ до суду та права на захист.

Встановлені апеляційним судом обставини, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови судді районного суду.

Що стосується доводів щодо необґрунтованості рішення судді районного суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та про безпідставність складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

При розгляді даної адміністративної справи суддя районного суду наведених вище вимог закону в повній мірі не дотримався, оскільки не звернув уваги на неналежне оформлення матеріалів адміністративної справи органом, який складав протокол, з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП, як особа, яка на вимогу працівника патрульної поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, звукового сигналу не зупинився та був затриманий шляхом переслідування.

Проте такий висновок судді районного суду є безпідставним, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів на підтвердження обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, сам протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 апеляційний суд не може визнати достатнім та беззаперечним доказом, який підтверджує факт вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 256 КУпАП регламентовано, що у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не зазначені свідки даного порушення, та до протоколу не долучено будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, зокрема відео-фіксації факту зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_2, які б підтверджували ігнорування останнім вимог поліцейських про зупинку, а також подальшого переслідування співробітниками поліції транспортного засобу.

Тобто, матеріали справи про адміністративне правопорушення крім протоколу серії БР №207759 від 20.08.2017 року відносно ОСОБА_2 про порушення ним вимог п.2.4 Правил дорожнього руху України, будь-яких інших доказів не містять.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що одного протоколу про адміністративне правопорушення, зміст якого категорично заперечується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови ненадання правоохоронним органом будь-яких інших доказів на підтвердження обставин викладених в протоколі, недостатньо для прийняття рішення щодо наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

За таких умов, за результатами апеляційного перегляду оскаржуваного рішення судді районного суду, суд вважає, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_2 на вимогу працівника патрульної поліції не зупинився, в достатній мірі не підтверджуються матеріалами справи, що унеможливлює прийняття судом протоколу про адміністративне правопорушення, як достатнього та беззаперечного доказу про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2017 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови надіслати ОСОБА_2

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3