Провадження № 3/219/2793/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від в.о. заступника начальника управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

за ч. 1 ст. 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-3 КУпАП стосовно ОСОБА_1, відповідно до якого 26 вересня 2017 року о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_1 перевозив на автомобілі «Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував згідно довіреності № НАВ 083367 від 24 жовтня 2014 року, сантехніку, а саме: сифони для зливу туалетних бачків в кількості 120 (ста двадцяти) штук на загальну суму 15180 гривень. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 4 Наказу Міністерства з питань тимчасово-окупованих територій та внутрішнього переміщення осіб України від 24 березня 2017 року № 39, п.п. 9, 31 Порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року № 99.

Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорта громадянина України серії ВК 076280, виданого Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області 30 грудня 2004 року, йому розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що винним себе у скоєнні інкримінованого йому правопорушення не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Так, він дійсно 26 вересня 2017 року намагався перевезти через КПВВ «Майорське» сифони в кількості 120 штук, які були в розібраному вигляді та були запаковані в шістьох паперових та одному поліетиленовому пакетах, до міста Бахмут Донецької області. Вказані сифони йому не належать на праві приватної власності, вони належать його знайомому, який попросив ОСОБА_1 перевезти їх до міста Бахмут Донецької області. Вартість сифонів ОСОБА_1 невідома, однак він вважає, що особою, якою було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, сума вартості сифонів з розрахунку 126,50х120=15180, де 126,50 гривень вартість одного сифону, 120 кількість сифонів, 15180 загальна сума, вочевидь завищена, оскільки вартість одного сифону, який перевозився ним, складає меншу суму, аніж 126,50 гривень.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року за № 99 затверджено «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», і у пункті 9 вищевказаного порядку зазначено, що фізичні особи здійснюють переміщення товарів у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі автомобільним транспортом за переліком та обсягами (вартість, вага, кількість), що затверджуються МТОТ.

Пунктом 4 наказу Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39 встановлено такі обсяги товарів (крім особистих речей та підакцизних товарів), що переміщуються фізичними особами: через лінію зіткнення з неконтрольованої території на контрольовану територію та у зворотному напрямку товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 75 кг на одну особу.

Відповідно до частини 1 статті 204-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

В протоколі про адміністративне правопорушення визначено вартість речей в сумі 15180 гривень, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, проте яким чином була встановлена орієнтовна вартість товарів на вказану суму суду не зрозуміло, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні статті 256 КУпАП, а саме: чеки, висновок експерта, висновок спеціаліста. В свою чергу, суд не приймає в якості доказу, підтверджуючого вартість товарів, скриншот WEB-сторінки, на якому відображена вартість зливного механізму для бачку UA-Plast MS23 в інтернет-магазині, яка складає 126,50 гривень, оскільки особа, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, не має спеціальних знань у сфері визначення кількісних, якісних, родових, індивідуальних ознак, точної вартості, інших індивідуалізуючих ознак, які дозволяють відрізнити предмет від подібних йому, а доказів того, що зливні механізми для туалетного бачку (сифони), вилучені у ОСОБА_1, є саме зливними механізмами для бачку UA-Plast MS23, як визначено особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

При цьому необхідно зауважити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1, 3, 8, 9 Конституції України Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 204-3 КпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді не здобуто, а докази, надані особою, якою складався протокол про адміністративне правопорушення, в якості підтвердження вчинення правопорушення суд не приймає до уваги при вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності з наведених вище обставин.

Відповідно до статті 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких першим пунктом визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Речові докази, а саме: зливні механізми для туалетного бачку (сифони) в кількості 120 (ста двадцяти) штук, які вилучені на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 0515 від 26 вересня 2017 року, та зберігаються в ГУ ДФС у Донецькій області повернути за належністю ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. С.Конопленко