Провадження № 33/792/362/17
Справа № 670/254/17 Головуючий в 1-й інстанції Потапов О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Матущак М.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Матущак М.С. за участю секретаря судового засідання Інжиєвської Ю.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Віньковецького районного суду від 23 червня 2017 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працює,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з нього судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 26 березня 2017 року біля 16-ї години керував автомобілем «Рено Кенго», д.з. ВО 2421 АЕ, рухаючись по вул. Відродження в смт. Віньківці в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 (а) ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Віньковецького районного суду щодо нього як необґрунтовану та таку, що не відповідає вимогам закону, винесену з порушенням норм матеріального і процесуального права, а провадження у справі закрити.

Указував, що висновок про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не ґрунтується на всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначав, що і справді вживав горілку, поки очікував ОСОБА_2, але пяним не кермував та учасником руху не був і не мав ним бути, а на його автомобілі надалі мав кермувати ОСОБА_2

Посилання працівників поліції на те, що на запису відеоспостереження він керував автомобілем, не може бути доказом керування ним автомобілем в стані алкогольного спяніння та вчинення правопорушення, бо в даній ситуації на відео не відображено, не вказано час запису та не зафіксовано факт вживання ним спиртного до його виїзду із с. Карачиївці та під час руху до обумовленого з ОСОБА_2 місця зустрічі.

Запис у протоколі про те, що він керував автомобілем в стані алкогольного спяніння по вул. Відродження в смт Віньківці, не відповідає фактичним обставинам та дійсності. Поліцейські його не зупиняли, вони підїхали, коли він вже певний час стояв на узбіччі. Їх твердження є зацікавленими та, на думку апелянта, спростовуються іншими доказами, про що свідчать його пояснення та показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Тому апелянт уважав, що протокол складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння від 09 листопада 2015 року №1452/735. Відтак, відповідно до п.22 Інструкції доказової сили протокол не має.

Крім того, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, йому не було чітко розяснено права, в тому числі право на захист, а також право скористатися послугами адвоката.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, приходжу до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та обєктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і дійшов правильного, законного та обґрунтованого висновку про доведеність його вини у порушенні п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України та відповідно вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтверджена сукупністю зібраних та досліджених у справі доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 №477263 від 26 березня 2017 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4, який підтвердив факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння, результатом тесту «Драгер» від 26 березня 2017 року про стан алкогольного спяніння водія ОСОБА_1, відеоматеріалами.

Доводи апелянта про незаконність протоколу про адміністративне правопорушення як доказу у звязку з порушенням його складення, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, є надуманими та на увагу не заслуговують.

Посилання на ті обставини, що ОСОБА_1 не була вручена копія цього протоколу, показання свідка ОСОБА_2 про те, що не бачив, чи водію вручали копію адміністративного протоколу, чим було порушено його право на захист, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та не спростовують самого факту перебування водія ОСОБА_1 та керування ним автомобілем у стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_3 у суді першої інстанції показав, що був присутнім при проходженні освідування ОСОБА_1 за допомогою приладу «Драгер». Він не бачив, чи вручали копію протоколу ОСОБА_1, але підтвердив, що саме його підпис стоїть в цьому протоколі і що результат тесту навпроти його підпису вірний.

Відтак, порушень порядку проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не було встановлено у суді першої інстанції та не встановлено цього при апеляційному перегляді справи.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції з додержанням вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане адміністративне правопорушення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

Отже, підстави для скасування постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_5