Справа № 357/8480/17 Головуючий у І інстанції Примаченко В. О.
Провадження № 33/780/883/17 Доповідач у 2 інстанції Орел
Категорія 251 17.11.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Орел А.І. при секретарі Безух І.Ю., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, його захисника Кошового В.П., прокурора Безгинського Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2017 року, якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн..

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_3, будучи сільським головою Озернянської сільської ради VII скликання та посадовою особою органу місцевого самоврядування 4-ї категорії, 9 рангу, згідно з рішенням Озернянської сільської ради Київської області №01-06 від 24.11.2015 року «Про присвоєння сільському голові 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування» обраного 25.10.2015 року Озернянським сільським головою за результатами виборів та визнання його повноважень на підставі рішення Озернянської сільської ради Київської області за № 01-02 від 24.11.2015 року, є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення та виконання фінансового контролю, відповідно до підп.. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», та положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», на посадових осіб місцевого самоврядування поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, чим своїми діями вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи скаргу, зазначає, що здійснити декларування у встановлений законодавством період часу йому не вдалося у зв'язку із системними збоями, постійним перериванням мережевого зв'язку із Реєстром, його некоректною роботою та значним перевантаженням веб-сайту НАЗК. Маючи погане самопочуття і хворобливий стан здоров'я, поєднуючи постійні навантаження поточною роботою в якості сільського голови із заповненням електронної декларації вперше та за відсутності відповідного досвіду роботи із реєстром, знаючи про попередню нестабільну роботу Реєстру та поспішаючи виконати свій обов'язок під час більш-менш нормального його функціонування, ОСОБА_1 припустився випадкової помилки - підписав та зберіг електронний примірник чернетки декларації за 2016 рік 25.04.2017 року, ненавмисно забувши направити цей примірник до Реєстру. Декларація була спрямована до Реєстру лише 16.05.2017 року. Апелянт вважає, що судом не встановлено та не вказано на наявність у його діях при несвоєчасному поданні декларації спеціальної мети одержання неправомірної вигоди або умислу на неподання/несвоєчасне подання такої декларації.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника, які просили постанову суду скасувати, а провадження закрити, прокурора, який вважає постанову суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді вказаної адміністративної справи суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Частиною 1 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі.

Доводи апелянта стосовно того, що постановляючи рішення, суд не з'ясував усіх обставин справи, а саме не врахував наявність поважних причин несвоєчасного подання електронної декларації за 2016 рік, вважаю безпідставними.

За змістом ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що суб'єктивна сторона корупційного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 визнав те, що йому було відомо про необхідність подання електронної декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік шляхом внесення її до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до 01.05.2017 року, але не зміг її подати у зв'язку зі збоями в роботі Реєстру та незадовільним станом здоров'я.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він 26.04.2017 року заповнив чернетку, але не відпривив її з тих причин, що не був належним чином обізнаний з порядком заповнення та відправкою декларацій, вважаю такими, що не впливають на суть прийнятого рішення.

Згідно листа Білоцерківської районної ради, всі голови місцевих рад району були ознайомлені з необхідністю заповнення та подачі декларацій та 17.02.2017 року було проведено навчання з питань складання, подання та оприлюднення електронних декларацій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова судді є законною, обґрунтованою, норми матеріального та процесуального права судом були застосовані правильно, а тому підстав для зміни чи скасування постанови не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2017 року щодо нього - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я :