Справа № 606/1556/17
Постанова

Іменем України

12 жовтня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:головуючого судді Малярчук В.В.при секретарі Лишак О.І. розглянувши матеріали, які надійшли від Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого головою Струсівської сільської ради,

за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла скарга ОСОБА_2 від 25.04.2017 р. щодо порушення Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області його права на доступ до публічної інформації.

Як вбачається зі скарги та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_2 звернувся до ради з інформаційним запитом від 22 березня 2017 року зареєстрованого 22 березня 2017 року за вх. № 17 щодо головного бухгалтера Струсівської сільської ради.

Листом від 29 березня 2017 року № 122 за підписом сільського голови ОСОБА_1, ОСОБА_2 повідомлено про продовження терміну розгляду запиту через великий запитуваної інформації.

Листом від 19 квітня 2017 року № 149 за підписом сільського голови ОСОБА_1, ОСОБА_2 було відмовлено у наданні запитуваної інформації на пп. 1,2,5,6 на підставі віднесення її до конфіденційної, на п. 3 мотивуючи тим, що голова Струсівської сільської ради не є розпорядником запитуваної інформації, на пп. 4 та 7 оскільки запитувана інформація вимагає створення нової інформації та потребує проведення аналітичної роботи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З аналізу визначення публічної інформації вбачається, що вся інформація, якою володіє субєкт владних повноважень, є публічною інформацією.

Відповідно до пункту 1.1. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Отже, інформація, яка містилась в п.п. 4 та 7 запиту, відповідає критеріям «відображена та задокументована» публічна інформація, оскільки вона може міститись в документах ради.

У частині першій статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відтак, обмежуючи доступ до запитуваної інформації у пп. 1, 2, 5, 6 необхідно застосовувати частину другу статті 6 Закону, яка чітко вказує, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог (трискладовий тест):

1)виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2)розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3)шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Такий обґрунтований висновок має надаватись розпорядником інформації в листі, яким він відмовляє у наданні запитуваної інформації з мотивів обмеження доступу до неї.

Інших, ніж вказані вище, підстав для обмеження доступу до інформації Закон не передбачає. Якщо інформація належить до конфіденційної, для обмеження доступу до неї розпорядник має перевірити дотримання сукупності вимог, передбачених частиною другою статті 6 Закону (застосувати трискладовий тест). Так, у відповіді розпорядник має вказати, для захисту якого інтересу доступ до інформації обмежується. Якщо такий інтерес наявний, далі розпорядник має вказати, в чому полягає істотність шкоди, що може бути завдана розголошенням цієї інформації, і чому суспільний інтерес в її отриманні не переважає шкоду від її оприлюднення. Відсутність відповіді хоча б на одне із вказаних питань означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає.

Водночас, у відповіді від 19 квітня 2017 року № 149 не було проведено «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону. Отже, відповідь було надано з порушенням вимог Закону.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, повязану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Слід зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначається, що на посаду можуть бути призначені особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною мовою та регіональними мовами в обсягах, достатніх для виконання службових обов'язків відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Вимогами статті 9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначається, що посадова особа місцевого самоврядування має право на просування по службі відповідно до професійної освіти, результатів роботи та атестації.

Отже, ураховуючи вищевказане, професійна освіта є важливою підставою для прийняття на службу в органах місцевого самоврядування та просування по ній.

Таким чином, у разі, якщо до посади, повязаної з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлені кваліфікаційні чи інші обовязкові для займання цієї посади вимоги, ІНФОРМАЦІЯ_3, досвід роботи, знання іноземної мови, відсутність судимості тощо, така інформація не є конфіденційною (пункт 5.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Щодо пункту 3 запиту ОСОБА_2 неправомірно відмовлено у наданні інформації на підставі того, що сільський голова, не є розпорядником інформації.

Звертаємо увагу, що із запиту ОСОБА_2 вбачається, що запит було адресовано сільському голові як керівнику розпорядника інформації.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Жодної з підстав у відповіді Струсівської сільської ради від 19 квітня 2017 року, № 149 зазначено не було.

Так як, запит надісланий на адресу сільської ради, остання, як розпорядник інформації відповідно до п. 1 частини першої статті 13 Закону, зобовязана розглянути запит відповідно до вимог Закону.

Ненадання інформації у відповідь на запит становить порушення законодавства про доступ до публічної інформації відповідно до п. 2 частини першої статті 24 Закону, відповідальність за яке передбачено статтею 212-3 КУпАП.

Як вбачається з протоколу до Струсівської сільської ради було надіслано запити Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 від 23 травня 2017 року № 11/15-Д290113.17/19-140 та від 30 червня 2017 року 11/15- Д290113.17-1/19-140 з вимогами, зокрема, поновити право ОСОБА_2 шляхом надання запитуваної інформації, надати пояснення щодо стверджуваного правопорушення, надати персональні дані з метою належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення тощо.

Листом від 18.07.2017 р. № 253 сільською радою було повідомлено, що відмова у задоволенні запиту потерпілого є правомірною. Право ОСОБА_2 поновлено не було.

30 березня 2017 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла скарга ОСОБА_2 стосовно порушення Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області його права на доступ до публічної інформації.

Як вбачається з матеріалів, доданих до скарги, листом від 24 січня 2017 року №32 за підписом сільського голови ОСОБА_1, ОСОБА_2 надано неповну інформацію на запит від 17 січня 2017 року зареєстрованого в Струсівській сільській раді 17 січня 2017 року за № 7, а саме не надано інформацію на пункт 2 запиту. Так, на п. 2 запиту щодо надання точного місця розташування відповідної земельної ділянки, потерпілому повідомлено про те, що останній мав можливість ознайомитись з викопіюванням, яке він отримав на місці, де працювала робоча група.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 3 Закону передбачає, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Жодної з вказаних вище підстав у відповідь на пункт 2 запиту зазначено не було.

Неповне надання інформації на запит становить порушення законодавства про доступ до публічної інформації відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на зазначене, з метою повного та всебічного з'ясування обставин, викладених у скарзі, надіслано запити Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 від 27.04.2017 р. № 11/15- Д288268.288357.17/19-140 та від 23.06.2017 р. № 11/15-Д288268.288357.17-1/19- 140 з вимогами, зокрема, поновити право потерпілого шляхом надання запитуваної інформації, надати пояснення щодо стверджуваного правопорушення, надати персональні дані з метою належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення тощо.

З листа ради від 14.07.2017 р. № 249 та доданих до нього документів вбачається, що інформацію на п. 2 ОСОБА_2 надано не було.

Неповне надання інформації у відповідь на запит становить порушення законодавства про доступ до публічної інформації відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення за яке передбачена відповідальність ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав та пояснив, що він надав неповну інформацію на запити ОСОБА_2

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена протоколами про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2017 року, запитом на інформацію від 23 березня 2017 року, листом № 122 від 29 березня 2017 року, листом від 19 квітня 2017 року № 149, листом від 23 травня 2017 року № 11/15- Д290113.17/19-140, листом від 30 червня 2017 року № 11/15-Д290113.17-1/19-140, листом від 16 червня 2017 року, № 225, пояснення ОСОБА_4 від 14 липня 2017 року, запитом на інформацію від 17 січня 2017 року, листом від 27 квітня 2017 року № 11/15-Д288268.288357.17/19-140, листом від 23 червня 2017 року № 11/15-Д288268.288357.17-1/19-140 .

Однак, на момент розгляду справи в суді закінчилися строки для накладення адміністративного стягнення, а тому дана справа підлягає закриттю.

За даних обставин суд вважає, що в звязку з пропуском строку, справу провадженням слід закрити.

Керуючись ст.ст. 38, 247 КУпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 212 -3 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 212 -3 КУпАП, закрити у звязку з пропуском строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд.

Суддя Теребовлянського

районного суду ОСОБА_5