Дата документу Справа № 337/460/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/460/17 Головуючий в 1 інст. Курбатова О.М.
Провадження №33/778/391/17 Доповідач в 2 інст. Городовенко В.В.
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Лопух Ю.О.,

за участю ОСОБА_2 та його захисників-адвокатів Усенка А.В. та Величка О.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою останнього на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 3 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 3 лютого 2017 року о 23 годині 50 хвилин, керував по вул.Задніпровській 21 у м. Запоріжжі автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Від проходження, відповідно до встановленого Законом порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», відмовився у присутності свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, провадження в справі закрити за недоведеністю його вини у вчиненні адмінправопорушення. В обґрунтування своїх вимог вказує на неповноту судового розгляду, оскільки суд, задовольнивши клопотання сторони захисту про виклик та допит у судовому засіданні свідків, їх не допитав. Також зазначає, що висновки суду про ухилення ОСОБА_2 від явки у судове засідання з метою затягування розгляду справи є хибними і повністю спростовуються доказами, які долучено до матеріалів справи.

Крім того, апелянт зазначає, що на момент його зупинки працівник поліції жодним чином не вказав на наявність у нього ознак сп'яніння, чим порушив пункт 2.14 ПДР України, а в матеріалах справи відсутні докази його вини, які отримано у законний спосіб без порушення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисників-адвокатів Усенка А.В. і Величка О.Г., перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи апеляційної скарги, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що у вказаний у судовому рішенні час він керував автомобілем ВАЗ 2101 і його зупинили працівники поліції на вул. Задніпровській. Він показав їм документи, які тримав у руках. Працівники поліції запропонували йому пройти в їх автомобіль для перевірки документів, однак він відмовився. На пропозицію працівника поліції пройти тест на визначення алкогольного сп'яніння з допомогою алкотестеру «Драгер» він також відмовився, оскільки не довіряє цьому приладу.

Вказує, що виявив бажання пройти огляд в лікарні, однак працівники поліції йому в цьому відмовили і забрали його посвідчення водія. Після чого приїхали двоє осіб, які підписали протокол.

Дані пояснення суд оцінює критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Так, із матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №270081 від 3 лютого 2017 року, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомився та отримав його копію.

Йому також було роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України і ст. 268 КУпАП. Правильність внесених в протокол відносно нього даних, він засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1).

Із даних акту огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням алкотестеру «Драгер» та направлення його на огляд до КУ «ОКНД» з метою виявлення стану сп'яніння, вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров'я (а.с.2-4).

Факт наявності у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння, а також відмови останнього від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу і в КУ «ОКНД» підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, достовірність яких у суду сумніву не викликає (а.с.5-6).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив усі, наявні в матеріалах справи і долучені під час розгляду справи докази, надав їм правильну оцінку, та дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом вживались всі необхідні міри для розгляду справи у розумні строки.

Так, у судове засідання, призначене на 2 березня 2017 року, ОСОБА_2 не з'явився, хоча надав клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку з необхідністю залучення адвоката для захисту його прав (а.с. 18).

Суд першої інстанції при постановленні судового рішення 3 травня 2017 року обґрунтовано не визнав порушення вимог ст. 268 КУпАП, оскільки у матеріалах справи наявна угода про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та адвокатом Усенко А.В., що була укладена ще 13 лютого 2017 року.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 указаної угоди адвокат Усенко А.В. повинен був представляти інтереси ОСОБА_2 в судах, а ОСОБА_2 згідно п. 3.2.1 зобов'язаний забезпечувати адвоката необхідною інформацією.

Так 13 березня 2017 року ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, однак направив до суду кур'єрською доставкою клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з його хворобою (а.с. 21).

Суд обґрунтовано не взяв до уваги доводи ОСОБА_2 про поважність неявки в судове засідання 13 березня 2017 року, оскільки в довідці медичного закладу КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої допомоги м.Запоріжжя» від 30.03.2017 року № 171 лише зазначено, що 11 березня 2017 року в 11-45 год. він доставлявся бригадою швидкої допомоги до лікарні, однак відомостей про перебування в лікарні у день судового засідання 13 березня 2017 року, або неможливості за станом здоров'я брати участь в судовому засіданні матеріали справи не містять.

23 березня 2017 року ОСОБА_2 знову не з'явився у судове засідання, однак того ж дня через канцелярію подав повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою.

Крім того, аналогічне клопотання надійшло і від його адвоката Усенка А.В. (а.с. 29, 30).

Суд також не взяв до уваги і доводи адвоката Усенко А.В. про поважність причини неявки в судове засідання 23 березня 2017 року ОСОБА_2 та клопотання про відкладення розгляду справи адвоката ОСОБА_7, оскільки, як в заяві, так і в клопотанні поважними причинами неявки в судове засідання вказано взаємовиключні обставини. Зокрема, у заяві та клопотанні зазначено хворобу ОСОБА_2 у виді «струсу головного мозку», а в довідці лікарні від 30.03.2017 року № 172 вказано, що ОСОБА_2 21 березня 2017 року бригадою швидкої допомоги був доставлений у лікарню з діагнозом: «хронічний панкреатит в стадії загострення».

Відомостей про перебування ОСОБА_2 у лікарні або неможливості за станом його здоров'я брати участь у суді 23 березня 2017 р. матеріали справи не містять.

4 квітня 2017 року ОСОБА_2 та його адвокат Усенко А.В. знову у судове засідання не з'явилися, проте від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення справи у зв'язку з хворобою, однак судом оцінено його зміст, як такий, що не підтверджує поважність причин його неявки в судове засідання (а.с. 37).

Доводи захисника-адвоката Усенка А.В. про порушення судом першої інстанції права особи на захист, передбаченого ст. 268 КУпАП є безпідставними, оскільки саме захисник Усенко А.В. в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (в редакції від 5.01.2017 року (далі - Закон від 5.01.2017 року) та угоди про надання правової допомоги від 13 лютого 2017 року неодноразово ухилявся від виконання своїх професійних обовязків.

Зокрема, 18 квітня 2017 року ОСОБА_2 та його адвокат Усенко А.В. не з'явилися в судове засідання і від адвоката Усенка А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншій справі (а.с.47).

Судом апеляційної інстанції перевірялися доводи захисника ОСОБА_2 - адвоката Усенка А.В. про порушення суддею ОСОБА_11 вимог ст. 268 КУпАП щодо забезпечення права на захист в справі щодо ОСОБА_2 у зв'язку з участю його захисника в Михайлівському районному суді Запорізької області 18 квітня 2017 року о 11 год. на розгляді справи № 2-353/11.

У результаті проведеної перевірки апеляційним судом отримано дані про те, що 18 квітня 2017 року в Михайлівському районному суді Запорізької області дійсно розглядалася скарга ОСОБА_8 на дії державного виконавця (довідка № 4-с/321/3/2017 від 9 червня 2017 року). Адвокат Усенко А.В. участь в розгляді справи не брав, оскільки представником заявника був ОСОБА_9 (а.с.111).

Наведене свідчить про порушення захисником Усенко А.В. вимог Закону від 5.01.2017 року та угоди про надання правової допомоги, а тому порушень судом вимог ст. 268 КУпАП допущено не було.

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 та його адвокат Усенко А.В. у судове засідання в черговий раз не з'явилися, а від адвоката Величко О.Г., (договір про надання ним правової допомоги ОСОБА_2 укладено 27.04.2017 року) надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з сімейними обставинами. Аналогічна заява надійшла і від ОСОБА_2 (а.с. 53, 56). Обставини, які ОСОБА_2 та його захисники вважали поважними не підтверджуються належними доказами по справі.

3 травня 2017 року ОСОБА_2 та його адвокати Усенко А.В., Величко М.А. у судове засідання повторно не з'явилися, однак направили суду клопотання: ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його адвокатів (а.с. 62); адвокат Усенко А.В. про відкладення слухання справи у зв'язку з його зайнятістю в іншій справі (а.с.63-64).

Щодо поважності неявки захисника Усенко А.В. в судове засідання 3 травня 2017 року, суд виходить зі змісту його клопотання про відкладення розгляду цієї адміністративної справи, яка була призначена на 13 год., у зв'язку з участю у справі в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, яка призначена на 15 год., тобто на 2 години пізніше.

Згідно довідки від 14.06.2017 року № 01-29/731/2017 представник потерпілого Усенко А.В. брав участь в Орджонікідзевському районному суді 3 травня 2017 року при розгляді справи про адміністративне правопорушення з 15 год. протягом 10 хвилин, після чого розгляд справи судом відкладено для виклику свідків.

Визначення захисником Усенко А.В. без дозволу суду з пріоритетністю участі справи не може вважатися порушенням ст. 268 КУпАП зі сторони суду, який належним чином повідомив захисників та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про час та місце розгляду справи.

Оцінюючи доводи апеляції про порушення суддею ОСОБА_11 вимог ст. 268 КУпАП під час винесення 3 травня 2017 року рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП за відсутності захисників Усенка А.В. та Величка М.А. й особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Щодо оцінки поважності причин неявки захисника Величка О.Г. в судове засідання 3 травня 2017 року суд виходить з його пояснень в суді апеляційної інстанції, що він не зміг бути присутнім у зв'язку з травмою сина, а також, що день 3 травня 2017 року був наступним після святкових днів і він займався особистими справами, що не може бути поважної причиною для неявки на виклик суду і невиконання своїх професійних обов'язків, згідно укладеної з ОСОБА_2 угоди про надання правової допомоги в суді.

Аналогічну оцінку про відсутність поважних причин для неявки в судове засідання і виконання своїх професійних обов'язків по захисту інтересів ОСОБА_2, згідно угоди від 27 квітня 2017 року № 2704 про надання правової допомоги адвокатом Величком О.Г., а відтак і відсутності порушень вимог ст. 268 КУпАП, суд дав заяві цього захисника від 28.04.2017 р. (а.с. 53) про перенесення розгляду справи щодо ОСОБА_2 з 3 або 4 травня 2017 року у зв'язку із відрядженням його до іншого міста.

Наведені пояснення та заяви захисника Усенка А.В. про перенесення шість разів судового засідання у справі щодо ОСОБА_2, як і наведений зміст заяви захисника Величка О.Г., свідчать про створення ними причин для завдання шкоди інтересам правосуддя і порушення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя розумних строків розгляду справи щодо ОСОБА_2, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції про ухилення ОСОБА_2 та його адвокатів Усенка А.В. і Величка М.А. від явки до суду з метою затягування розгляду справи, а неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин ОСОБА_2 та його адвоката Усенка А.В., призвело до порушення розумного строку судового розгляду, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

З метою реалізації загальних інтересів суспільства Державою України прийнятий Кодекс України про адміністративні правопорушення (Постанова Верховної Ради Української РСР № 8074-10 07.12.19984 р з подальшими змінами), завданням якого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Реалізуючи принцип правової визначеності в ст. 38 КУпАП передбачені строки накладення адміністративного стягнення, в межах яких уповноважена особа держави може накласти адміністративне стягнення.

Суддя Курбатова О.М., як уповноважена особа держави на протязі тримісячного строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, виконувала всі вимоги закону щодо розгляду справи в передбачуваний Законом строк та вимоги ст. 23 КУпАП щодо мети адміністративного стягнення, яке є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Напроти, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 так і його захисники адвокати Усенко А.В. та Величко О.Г. перешкоджали судді в розгляді справи в розумні строки, передбачені ст. 38 КУпАП і діяли недоброчесно з метою уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення.

Аналізуючи доводи захисника Усенка А.В. про порушення судом першої інстанції вимог ст. 8 Конституції України щодо дотримання принципу Верховенства права, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії» в п. 31 зазначив, що принцип верховенства права - одне з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з п. 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Тому, суд першої інстанції правомірно оцінив дії та не доброчесну поведінку особи, яка притягається до адміністративно відповідальності ОСОБА_2 та її захисників як порушення балансу між загальними інтересами суспільства по притягненню до відповідальності осіб, які вчинили адміністративне правопорушення та недобросовісною поведінкою по реалізації особою, передбаченого п. с ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., осіб, які захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника і правомірно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про порушення його права на захист, апеляційний суд, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно договору про надання правової допомоги від 13 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Усенком А.В., останній зобов'язувався надати необхідну кваліфіковану правову допомогу та використовувати всі передбачені законодавством способи захисту прав і законних інтересів клієнта (а.с. 27) як і адвокат Величко О.Г., згідно договору про надання правової допомоги від 27 квітня 2017 року укладеного між ним та ОСОБА_2 (а.с 54).

Тобто, ОСОБА_2 використав своє право, передбачене ст. 268 КУпАП про можливість користуватися юридичною допомогою адвоката.

Посилання в апеляції ОСОБА_2 на незаконність дій працівників поліції є також безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні, та у судовому засіданні апеляційного суду не надано даних про те, що ОСОБА_2 чи його адвокатами були оскаржені в установленому Законом порядку ці дії працівників поліції.

Доводи захисника Усенко А.В. про порушення судом вимог п. 13 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 р. «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» базуються на власному праворозумінні вказаних приписів і відповідно до вимог ст. 294 КУпАП не можуть бути самостійними підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи захисника Усенко А.В. про порушення апеляційним судом строків розгляду справи, оскільки судом приймалися передбачені Законом засоби для перевірки доводів апеляції і вимоги щодо розумного строку розгляду справи, передбаченого ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушені не були.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненому адміністративному правопорушенні є обґрунтованими, належним чином вмотивованими і повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, та фактичні обставини справи, і наклав стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, є необґрунтованими, та вони правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 3 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.В. Городовенко