АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2890/17-пГоловуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 33/789/228/17 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.1 ст.130
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Лекан І.Є.

за участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 320 гривень.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 26 лютого 2017 року о 01 год. 00 хв. в м.Тернополі по вул. Стуса, 4 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, хитка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою технічного приладу газоаналізатору Drager Alcotest 6810 №0524 (повірка дійсна до 15 грудня 2017 року) чи огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі для визначення стану алкогольного сп'яніння категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2017 року та закрити провадження у справі. Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки суд неповно та необ'єктивно розглянув адміністративну справу, висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі. Зазначає, що алкогольних напоїв не вживав, був розгублений і стривожений в силу особистих обставин.

Вказує, що суд першої інстанції з порушенням розглянув справу про адміністративне правопорушення у його відсутності та безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушив його право на захист.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1, який підтримав подану апеляцію, просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2017 року №250875 інспектором роти 4 батальйону УПП в м. Тернополі ДПП лейтенантом поліції Гамовою І.З. зафіксовано факт керування 26.02.2017 року о 01 год. 00 хв. в м.Тернополі по вул. Стуса, 4 у м.Тернополі водієм ОСОБА_1 транспортним засобом марки ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, хитка хода та факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою технічного приладу газоаналізатору Drager Alcotest 6810 №0524 та в медичному закладі.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, правопорушником не оспорювався, ніким не спростований, тому є належними доказом по справі.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп'яніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вказали, що 26.02.2017 року о 01 год 15 хв. були свідками того, як водій ОСОБА_1 відмовився пройти тест на визначення ступеня алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Drager Alcotest та в медичному закладі в зв'язку з виявленням у нього, зі слів поліцейських, ознак алкогольного сп'яніння.

Свої пояснення свідки подали 26.02.2017 року письмово.

Крім цього, із пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, поданих ними письмово 26.02.2017 року, вбачається, що вони були очевидцями того, як водій близько 00.00 год 26.02.2017 року по вул. Стуса біля супермаркету "Фуршет" здійснював заборонені маневри на автомобілі НОМЕР_2, а саме: їхав по тротуару у напрямку групи людей без явного наміру зупинитись. Вказують, що у водія були наявні ознаки алкогольного сп'яніння.

Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а згідно з п.2.5. вказаних Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп'яніння, його дії та ознаки сп'яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на порушення його прав при розгляді справи в суді першої інстанції, то вони є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи права ОСОБА_1, у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", на справедливий розгляд справи - не були порушені. Він неодноразово, належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, однак не проявив належної зацікавленості, не звертався до суду за інформацією щодо стану розгляду своєї справи, не знайомився з матеріалами справи та не залучав захисника, а тому його заява про відкладення розгляду справи вірно оцінена судом першої інстанції як спосіб затягування процесу та уникнення відповідальності.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування постанови суду та закриття провадження у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2017 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.Є. Лекан