Справа № 486/1081/17 20.11.2017 20.11.2017 20.11.2017
Номер провадження: 33/784/477/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

законного представника потерпілої - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою законного представника потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_2, на постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила насильство в сім'ї по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_3, за наступних обставин.

12 вересня 2017 року о 18 год. ОСОБА_1, знаходячись в приміщенні ПК «Енергетик» в м. Южноукраїнську Миколаївської області, забрала верхній одяг, взуття, шкільний рюкзак зі шкільним приладдям належні її малолітній дочці ОСОБА_3.

Суддя, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1

Мотивуючи рішення, суддя зазначив, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не мала умислу позбавляти свою малолітню дочку ОСОБА_3 одягу. Суддею встановлено, що 12.09.2017 р. після батьківських зборів повернулась забрати її з гуртка переодягнути та забрати до дому, однак через дії батька була позбавлена можливості це зробити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та постановити нове рішення, яким ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною, прийнятою всупереч інтересам малолітньої дитини та такою, що не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що 12.09.2017 р. о 17:50 год. приїхав до ПК «Енергетик», так як знав, що з 18:00 год. у доньки починаються заняття з танців, на які її постійно привозить саме він, а ОСОБА_1 лише намагається іноді приймати учать в житті дитини. Вказує на те, що ОСОБА_3 бажає проживати з ним, і саме ця обставина дратує матір, через що вона навмисно забрала речі дитини до себе в сумку, щоб не дати можливість доньці піти з батьком.

Апелянт вважає, що не було ніякої необхідності забирати речі, оскільки роздягальні обладнані належним чином та охороняються, випадків крадіжок речей не було. Саме він завів дитину до роздягальні та пообіцяв, що забере доньку з танців через годину. Потім він пішов на батьківські збори, на яких також знаходилась ОСОБА_1 Після зборів, він попросив її віддати речі ОСОБА_3, на що отримав відмову. У зв'язку з цим він і звернувся до відділення поліції, та надав відеозапис, на якому чітко видно, як мати забирає речі доньки, при цьому не йде на компроміс, а в примусовому порядку намагається забрати дитину.

Також зазначає, що в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення були допитані лише співробітники поліції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та психолог Южноукраїнської ЗОШ ОСОБА_6, а інші свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були допитаними.

Крім того, його, як законного представника неповнолітньої доньки, до зали судового засідання не запрошували.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки судді про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 за зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, ґрунтуються на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі та мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу між ними виник спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3.

Відповідно рішенню виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 20.06.2017 р., визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_9 саме з їх матірю - ОСОБА_9, нині ОСОБА_1 (змінила прізвище після розірвання шлюбу).

Також, з матеріалів справи слідує, що у липні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, негайного відібрання у батька малолітньої дитини ОСОБА_3 і повернення її матері.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила насильство в сім'ї по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_3, оскільки 12.09.2017 р. о 18 год., знаходячись в приміщенні ПК «Енергетик» в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, забрала верхній одяг, взуття, шкільний рюкзак зі шкільним приладдям, належні дитині.

Як слідує зі змісту протоколу та матеріалів справи, викладені у протоколі обставини ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_2, який є заінтересованою особою у розгляді справи.

Так, свідок ОСОБА_4 (дільничний інспектор поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення), пояснив, що 12 вересня 2017 року надійшла заява від ОСОБА_2 про вчинення його колишньою дружиною ОСОБА_1 психологічного насилля по відношенню до їх малолітньої доньки, яке виразилось у тому, що мати забрала речі дівчинки та пішла у своїх справах. Ці дані були підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому свідки не зазначені.

Між тим, до протоколу надані копії пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Тому суддя обгрунтовано не послався на пояснення цих свідків, через відсутність оригіналу цих пояснень. Крім того, клопотання про допит цих свідків в суді не заявлялося. Тому не є слушними доводи апелянта про безпідставне неврахування пояснень зазначених свідків.

В суді ОСОБА_1 заперечувала обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_3, а з ОСОБА_2 у неї склались неприязні відносини після розірвання шлюбу. Зазначила, що згідно рішенню міської ради, місце проживання дочки визначено з нею. Не заперечувала, що 12 вересня 2017 року о 13 годині забрала дитину зі школи, а о 17:30 вона повела ОСОБА_3 на гурток до ПК "Енергетик" та переодягла для занять. Речі дитини склала в свою сумку, оскільки роздягальня не зачиняється. Потім завела доньку до танцювальної зали, а сама пішла на батьківські збори до школи. Повертаючись за дочкою, побачила, що ОСОБА_2 увіз ОСОБА_3 на автомобілі.

Наміру позбавляти дочку одягу, вчинити до доньки психологічне насильство вона не мала. Стверджувала, що забрала речі дитини лише на час занять дочки з метою збереження їх від крадіжки. ОСОБА_2 знав, що речі дівчинки знаходяться в неї. Однак, без погодження з нею, раніше, ніж вона, ОСОБА_2 залишив батьківські збори, поїхав на своєму автомобілі до ПК "Енергетик" та забрав ОСОБА_3 з гуртка, не дочекавшись, поки вона дійде до цього гуртка.

Пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з даними довідки Южноукраїнської молодіжної організації "Клуб спортивного танцю "Натхнення", згідно яким ОСОБА_1 12 вересня 2017 року о 18 годині привела свою дочку на урок бальних танців до ПК "Енергетик", а батько ОСОБА_2 забрав її з уроку, який закінчився о 19:15.

Згідно повідомленню Южноукраїнської ЗОШ, ОСОБА_1 12 вересня 2017 року з 18 годині була на загальношкільних батьківських зборах, а потім з 19 години - на класних зборах.

Практичний психолог ЮЗШ № 1 ОСОБА_6 суду показала, що в ході проведення роботи з ОСОБА_3 було встановлено, що ситуація, яка склалась 12 вересня 2017 року, а саме, що мама забрала її речі, не була стресом для дівчинки.

Таким чином, досліджені суддею докази, а також докази, які надані під час апеляційного розгляду свідчать про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спору щодо місця проживання їх спільної доньки - ОСОБА_3.

Враховуючи встановлені обставини, а саме те, що матір ОСОБА_3 привела останню до гуртка, і, хоча і залишила при собі речі дитини, але пояснення останньої про те, що вона навмисно не бажала віддати речі, не спростовані.

Як встановлено, після відвідування гуртка, дитину забрав батько, хоча матір мала намір забрати дитину з собою.

Відсутні підстави вважати, що матір дитини самовільно, без погодження з ОСОБА_2 у денний час забрала дитину зі школи, потім відвела до гуртка, про що стверджує апелянт, оскільки відповідно рішенню виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 20.06.2017 р., визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 саме з матір'ю, а не з ОСОБА_2

Як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3. Тому посилання апелянта про те, що матір дитини не мала права забрати 12.09.2017 р. дитину зі школи, і лише він у цей день мав право забирати о 19:15 год. дитину з гуртка, є безпідставними.

Суддя вірно зазначив, що є достатні дані на підтвердження того факту, що ОСОБА_1, маючи речі дитини при собі, повернулась забрати дитину з гуртка, переодягнути її та забрати додому, однак через дії ОСОБА_2 була позбавлена можливості це зробити.

Згідно ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї стосовно іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Як передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення насильства в сім'ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Однак, обставини, які встановлені під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, не вказують на насильство по відношенню до неповнолітньої дитини з боку матері, оскільки під час розгляду справи не встановлено умислу ОСОБА_1 на умисне відібрання у дитини її одягу.

На думку апеляційного суду, за наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини, який станом на 12.09.2017 р. не був вирішений, враховуючи рішення виконавчого комітету, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір'ю, немає підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинила насильство в сім'ї по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_3 за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.

Тому, є правильним висновок судді про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1, оскільки її діями не було спричинено шкоди фізичному або психічному здоров'ю її дочці ОСОБА_3.

За такого, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови є неспроможними.

Що стосується посилань апелянта про порушення його процесуальних прав через розгляд справи у його відсутність, то шляхом подачі апеляційної скарги фактично поновленні його процесуальні права.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року, якою закрито провадження у справі адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова