Спарва№ 308/8718/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі прокурора Соколова А.В., особи стосовно якої складено протокол гр. ОСОБА_1, розглянувши матеріали протоколу старшого оперуповноваженого Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця: Закарпатської області м. Мукачево, вул. Володимира Великого, 45, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу № 4 від 05.09.2017 року складеного відносно ОСОБА_1, який обіймаючи посаду інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави та яка є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно підпункту "з" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. І ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого строку (до 01.05.2017 року), а саме 03.08.2017, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172- 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час судового засідання гр. ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав сверджував, що про факт не подання ним декларації йому не було відомо, оскільки ним були вчинені дії для її подачі. Про те, що його декларація відсутня він дізнався від свого керівника ОСОБА_3 та одразу після чого знову подав декларацію.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати гр.. ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та закрити провадження по справі відповідно до ст. 22 КУпАп України що передбачає: при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Свідок в судовому засіданні від 20.11.2017 року ОСОБА_4, підтвердив факт того, що допомагав гр. ОСОБА_1 заповняти декларацію 18.03.2017 року.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та пояснення свідка, прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 4 від 05.09.2017 року був встановлений факт невчасної подачі декларації, а саме 03.08.2017 року, посадовою особою - інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції - ОСОБА_1, який є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави та яка є субєктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно підпункту "з" пункту 1 частини 1 статті 3 Закон України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 227 о/с від 15.09.2016 року ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції. Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що субєкти декларування - це особи зазначені у пункті 1, підпункті "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону. ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за вчинення правопорушення повязаного з корупцією, згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів Україні щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23.03.2017 року, строк подання щорічної декларації, для осіб, які подают таку декларацію вперше, продовжено до 01.05.2017 року.

В протоколі зазначається що ОСОБА_1 декларацію подав 03.08.2017 року.

Однак останній в письмових поясненнях, що додаються до матеріалів справи, а також в судовому засіданні, в залі суду стверджував, що факт не подачі ним декларації йому не був відомий. На підтвердження своїх доводів надав до суду фотознімки вхідної кореспонденції на його електронну адресу, де відсутній лист НАЗК про невдалу спробу подачі декларації. При цьому пояснив, що ним були вчинені дії для її подачі. Зокрема він зібрав відомості про свої доходи, зареєструвався на сайті НАЗК, та заповнив документ. Факт заповнення декларації підтвердив свідок ОСОБА_4 начальник ВКЗ УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ДПП, який допомагав ОСОБА_1. Після вчинення зазначених дій ОСОБА_1 доповів своєму керівнику про подачу декларації.

Суд зазначає, що відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вчинення цього правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У матеріалах справи наявний лист НАЗК за підписом заступника керівника адміністративного департаменту ОСОБА_5 від 16.08.2017 року №928. Відповідно до роздруківки, яка міститься в додатках до вказаного листа встановлено, що 18.03.2017 року гр. ОСОБА_1 були вчинені дії, а саме: створено чернетку, заповнено декларацію, та натиснуто кнопку «Подати документ». Такі ж самі дії було вчинено ОСОБА_1 і 03.08.2017 року .

Субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідності.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такої декларації.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обовязковим елементом його обєктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Суб'єктивна сторона адміністративного корупційного правопорушення згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» характеризується виключно прямим умислом.

Згідно рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З листа Вищого спеціалізованого суду України №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року "Щодо притягнення до адміністративної відповідальності" за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією" вбачається, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: обєктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його обєктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття обєктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на субєкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Також вбачається, що за наявності поважних причин на неподання декларації відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП виключається (під поважними причинами зокрема є і технічні збої офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції).

Крім того, згідно з п. 2 розяснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обовязкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Суд, бере до уваги доводи ОСОБА_1, про те, що у нього не було умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки останній за його словами намагався подати вчасно декларацію, однак не міг цього зробити через перебої в роботі сервісу. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості як зворотній доказ показанням ОСОБА_1.

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про запобігання корупції» якщо за результатами контролю встановлено, що субєкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого субєкта про факт неподання декларації, і субєкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим субєктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського обєднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним субєктом декларування.

За встановлених судом обставин, в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення даного правопорушення, оскільки на період часу подання декларації ним у встановлений законом строк до 01.05.2017 року були вчинені дії для подачі декларації, про що є підтвердження, а саме фотознімки вхідної кореспонденції з електронної пошти ( як доказ того, що листа з НАЗК, про неподачу декларації він не отримував), роздруківкою із зазначеними діями які він вчиняв щодо подачі декларації наданої НАЗК як додаток до листа № 928 від 16.08.2017 року

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" п.161).

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не здобуто таких доказів і під час судового розгляду зазначеної справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня суб'єктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАПу зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6