АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1076/17Суддя 1 інстанції Онопченко Ю. В.
Номер провадження 33/774/37/К/17Суддя- доповідач ОСОБА_1.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Стягнуто з ОСОБА_3на користь держави судовий збір у сумі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок, -

за участю:

правопорушника ОСОБА_2

представника ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Згідно постанови суду першої інстанції, 26.02.2017 року о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 повторно протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення, по вул. Савицького біля буд. 11, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області перебуваючи в транспортному засобі СITROEN BERLINGO д.н.з. В-АN8754 вживав алкогольні напої та знаходився з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, після дорожньо транспортної пригоди з його участю. Від проходження повного медичного огляду в установленому законом порядку, в присутності двох свідків, для встановлення факту алкогольного сп'яніння, відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити йому строк апеляційного оскарження постанови суду від 14 квітня 2017 року, а вказану постанову скасувати та провадження по справі закрити в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування необхідності поновлення строку оскарження постанови ОСОБА_2 зазначає, що дізнався про те, що судом було винесено оскаржувану постанову лише 26 травня 2017 року, коли звернувся до Управління поліції м. Кривого Рогу з питанням про повернення посвідчення водія. 22 березня 2017 року судом була відправлена повістка на його імя про виклик його до суду на 14 квітня 2017 року, яку він не отримав, і не дивлячись на цей факт, суд розглянув справу саме в цю дату без його присутності, хоча поштовий лист з повісткою був повернутий поштою до суду лише 29 квітня 2017 року.

Апеляційні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу не мав права розглядати справу відносно нього, адже він зареєстрований та проживає в Інгулецькому районі, протокол відносно нього також складався в Інгулецькому районі, а транспортний засіб взагалі не зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім того, в постанові суд зазначив, що він повторно, протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення, перебуваючи в транспортному засобі, вживав алкогольні напої та знаходився з ознаками алкогольного спяніння. При цьому, в справі мається довідка з УПП в м. Кривому розі про те, що повторність вчинення ним адміністративного правопорушення відсутня. Також, згідно складеного відносно нього протоколу, ним було порушено вимоги п.п.2.5, 2.10 (е) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП, натомість суд виніс відносно нього постанову та визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Крім того, мотивувальна частина оскаржуваної постанови не відповідає ні змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ні дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили задовольнити її, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно ОСОБА_2 закрити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи останнього про те, він при ухваленні зазначеної постанови не був присутній та отримав її копію лише 26 червня 2017 року, підтверджуються матеріалами справи (а.с.19). Отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений ОСОБА_2 з поважної причини, тому вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

У відповідності до ст.294 КУпАП перегляд постанови судді проводиться виключно у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не зясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, не вмотивовані належним чином, а рішення суду не випливає з мотивувальної частини постанови та не ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах даної справи.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані висновки суду спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, дійшов висновку про те, що судом першої інстанції не було належним чином проаналізовано складений відносно ОСОБА_2 протокол на предмет правильності його складання та дотримання норм чинного законодавства при його складанні.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному 26 лютого 2017 року відносно ОСОБА_2 зазначено, що він вживав алкогольні напої та знаходився з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків (а.с.1).

Разом з тим, з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідує лише те, що в їх присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду стан спяніння (а.с.6, 7).

У власноруч складених поясненнях свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона підійшла до водія транспортного засобу Citroen Berlingo після скоєння наїзду на автомобіль НОМЕР_1, намагалась поговорити з ним, від відмовився з нею спілкуватися. При цьому водій знаходився на водійському сидінні в двох окулярах. Після цього, водій зник з місця скоєння ДТП. Вони зупинили патрульну поліцію та повідомили їм про це (а.с.4).

У власноруч складених поясненнях свідок ОСОБА_6 пояснив, що 26 лютого 2017 року приблизно о 16-30 годин, він побачив автомобіль Citroen Berlingo бірюзового кольору вдарив ззаду бампером автомобіль НОМЕР_2 та різко поїхав з місця ДТП (а.с.5).

Але в жодних з пояснень не вказано про те, що ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля з будь-якими ознаками алкогольного спяніння, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу того, що в його діях відсутня повторність, як про це зазначає в оскаржуваній постанові суд першої інстанції, адже, відповідно довідки з Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі, згідно національної автоматизованої інформаційної системи гр. ОСОБА_2 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії АЕВ №152576 категорії «В». Повторність вчинення адміністративного правопорушення відсутня (а.с.11).

Також, як вірно вказує в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, постановою суду першої інстанції його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, а згідно протоколу, що був складений відносно нього працівниками патрульної поліції, від скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ч.2 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В той же час, диспозицією ч.4 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як видно з оскаржуваної постанови від 14 квітня 2017 року, ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП за те, що 26.02.2017 року о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 повторно протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення, по вул. Савицького біля буд.11, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, перебуваючи в транспортному засобі СITROEN BERLINGO д.н.з. В-АN8754, вживав алкогольні напої та знаходився з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, після дорожньо транспортної пригоди з його участю. Від проходження повного медичного огляду в установленому законом порядку, в присутності двох свідків, для встановлення факту алкогольного сп'яніння відмовився.

Тобто, притягнувши ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови зазначив ознаки адміністративних правопорушень, передбачених як ч.2 ст.130 КУпАП, так і ч.4 ст.130 КУпАП, що є порушенням вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення та є неприпустимим.

Отже, встановлені судом апеляційної інстанції фактичні дані в своїй сукупності свідчать про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та неможливість встановлення наявності або відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

З урахуванням вищенаведеного, постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та невмотивованої і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, закривши провадження у справі.

Керуючись ст.ст.7, 247 252, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1