Справа № 367/7403/17
Провадження № 3/367/2788/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2017 року на розгляд іншому судді передано справу про адміністративне правопорушення № 367/7403/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Підставою для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями є розпорядження керівника апарату суду ОСОБА_3 від 16.11.2017 року № 1020.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи № 367/7403/17 від 02.11.2017 року суддею Кафтановим В.В. було заявлено по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП самовідвід та передано справу № 367/7403/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, до канцелярії зі справ про адміністративне правопорушення.

Однак, із матеріалів справи не вбачається, що вказаний самовідвід головуючого по справі судді Кафтанова В.В. судом задоволений, відповідна постанова в матеріалах справи відсутня.

Крім того, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2017 року на розгляд іншого судді передано справу про адміністративне правопорушення № 367/7403/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Підставою для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями є розпорядження керівника апарату суду ОСОБА_3 від 08.11.2017 року № 1015.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи № 367/7403/17 від 07.11.2017 року суддею Линником В.Я. було зявлено по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП самовідвід та передано справу № 367/7403/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, до канцелярії зі справ про адміністративне правопорушення.

Однак, із матеріалів справи не вбачається, що вказаний самовідвід головуючого по справі судді Линника В.Я судом задоволений, відповідна постанова в матеріалах справи відсутня.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09.11.2017р. суддею Карабаза Н.Ф. з вищевказаних підстав заявлено собі самовідвід, оскільки справа надійшла із порушенням встановленого порядку перерозподілу справ.

Крім того, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2017 року на розгляд іншого судді передано справу про адміністративне правопорушення № 367/7403/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2017р. суддя Шестопалова Я.В. з вищевказаних підстав заявила собі самовідвід, оскільки справа надійшла із порушенням встановленого порядку перерозподілу справ.

На момент передачі вказаної справи після повторного автоматизованого розподілу судової справи до судді Пархоменко О.В. в матеріалах справи відсутня відповідна постанова про задоволення самовідводу суддями Линником В.Я. та Кафтановим В.В., тому дана справа надійшла із порушенням встановленого порядку перерозподілу справ.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Між тим, згідно з ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04 листопада 1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, на якій наголосив суд у справі «ОСОБА_4 проти України» (Заява № 21722/11) (пункти 104 та 106) існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду,а тому будь який суддя,стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості,повинен брати самовідвід або бути відведеним (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86; рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, з врахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, для забезпечення умов, за яких у сторін не виникло б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, з метою запобігання у подальшому нарікань на необ'єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, уникнення будь-яких сумнівів у об'єктивності суду та забезпечення права на справедливий суд, вважаю за необхідне прийняти самовідвід головуючої по справі судді Пархоменко О.В.

Керуючись ст. ст. 2, 245 КУпАП України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» -

п о с т а н о в и в:

Прийняти самовідвід головуючої по справі судді Пархоменко О.В.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_5