Справа №576/302/17-п Головуючий у суді 1-ї інстанції - Васянович В. М.
Номер провадження 33/788/164/17 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2017 року, якою на

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Дехтярьова О.О., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що викладені в постанові висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, показання свідків є суперечливими, він не відмовлявся проходити огляд на стан сп'яніння, протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис з реєстратора автомобіля є неналежними доказами, показання свідка ОСОБА_5 не зазначені в постанові, відносно неупередженості одного із свідків є сумніви. Також зазначає, що суддя відмовив у задоволенні клопотання його захисника про фіксацію судового розгляду.

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 275,60 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді ОСОБА_3 15.02.2017 близько 16-00 години в с. Первомайське Глухівського району Сумської області керував автомобілем «Volkswagen CADDY» д.н. НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Дехтярьова О.О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 187509 від 15.02.2017 суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що 15.02.2017 близько 16-00 години в с. Первомайське Глухівського району Сумської області керував автомобілем «Volkswagen CADDY» д.н. НОМЕР_4 з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування свого рішення суддя поклав такі докази винуватості ОСОБА_3 як показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які були допитані в судовому засіданні, а також протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 187509 від 15.02.2017 та письмові пояснення свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Як вбачається з матеріалів справи 15.03.2017 захисник Дехтярьов О.О. подав до суду першої інстанції письмове клопотання про фіксацію судового розгляду, але розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з 06.03. по 07.04.2017 без повного фіксування технічними засобами та складання журналу судового засідання в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ст.9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до п.6 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства, крім іншого, є гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, а згідно п.6 ч.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом.

Як неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, «Кодекс України про адміністративні правопорушення має карний кримінально-правовий характер, про що визнав Уряд» (п.21 рішення у справі «Надточій проти України» № 7460/03, від 15.05.2008), а тому процесуальні норми КУпАП кореспондуються з процесуальними нормами КПК України, згідно яких фіксування судового процесу (розгляду справи) відбувається за допомогою технічних засобів та журналу судового засідання (п.п.2 і 3 ч.1 ст.103, 107 і 108 КПК).

Незастосування технічних засобів фіксування судового процесу у випадках, якщо воно є обов'язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії.

У вказаному вище рішенні (п.29) ЄСПЛ також вказав, що «у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п.1 ст.6 Конвенції».

Аналізуючи вказані вище норми закону та сталу практику ЄСПЛ, вважаю, що ОСОБА_3 та його захисник не мали розумної можливості представляти свою сторону в тих умовах, за яких відбувся судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення, що призвело до істотних порушень процесуальних норм законодавства України про адміністративні правопорушення і тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Зазначені в постанові судді суду першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 неодноразово викликалися у встановленому законом порядку до апеляційного суду для надання свідчень щодо подій 15.02.2017, але в судове засідання так і не з'явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили.

Оскільки перебіг судового засідання по даній справі про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції не фіксувався технічним засобом в установленому законом порядку, тому з'ясувати на теперішній час як відбувався судовий розгляд і які показання давали усі допитані по справі свідки не є можливим, внаслідок чого такі докази як показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 слід визнати недопустимими через недотримання суддею процедури їх отримання, тобто отримання цих доказів відбулося внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, допитані суддею суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не є безсторонніми, а є службовими особами державного правоохоронного органу та напряму зацікавлені у наслідках розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, оскільки їх показання стосуються сумлінності виконання ними своїх посадових обов'язків, тому їх свідчення не можуть превалювати (мати перевагу, домінувати) над іншими доказами у справі, в тому числі над показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

Будучи допитаним під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 категорично заперечив обставини, викладені як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді, та в судовому засіданні пояснив, що не керував транспортним засобом у стані сп'яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в установленим законом порядку, протокол був складений у його відсутність та копія цього протоколу йому не вручалася. Також зазначив, що працівники поліції склали на нього лише один протокол за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки він забув вдома посвідчення водія і керував автомобілем без них.

З матеріалів справи вбачається, що аналогічні показання ОСОБА_3 дав і в суді першої інстанції, але суддею не були наведені у постанові мотиви на їх спростування та обґрунтування власних висновків щодо вини ОСОБА_3 з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності усіх наявних в справі доказів. При цьому, показання свідка ОСОБА_5, яка знаходилася в автомобілі на момент його зупинки працівниками поліції і які мають суттєве значення для встановлення обставин правопорушення, взагалі не потрапили до судового рішення, незважаючи на те, що вона була допитана в судовому засіданні разом з іншими свідками, як не потрапили до постанови судді і записи з відео реєстратора, встановленого у транспортному засобу працівників поліції, які були надані останніми на запит суду і які підтверджують показання ОСОБА_3 (а.с.26).

Не навівши жодних мотивів на спростування доводів сторони захисту, обмежившись лише викладенням показань свідків і перерахуванням інших доказів без їх правової оцінки, суддя суду першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

Ігнорування суддею доречних аргументів сторін, в даному випадку сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції, практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв'язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у випадках, коли положення адміністративного законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Решту зібраних доказів, зокрема таких як протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків ОСОБА_8 (а.с.4) і ОСОБА_9 (а.с.5) необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП через відсутність об'єктивного взаємозв'язку цих доказів з безпосередніми показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, у їх сукупності.

Виходячи з практики ЄСПЛ (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», безпосередні показання ОСОБА_3 в судах першої та апеляційної інстанціях мають більше значення для визнання (чи невизнання) його винуватості у порушенні правил дорожнього руху, ніж пояснення вказаних вище свідків, викладених власноруч службовою особою поліції.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинення ним відповідно адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, а справа на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.