АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1851/2017 Постанова винесена суддею Ясельським А.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

в с. Мирне Долинського району Кіровоградської області, зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 26 травня 2017 року о 23 годині керував автомобілем марки «ВАЗ 2169», державний номерний знак НОМЕР_1, та рухався по Кільцевій дорозі - Жулянський шляхопровід в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нечітка мова, нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а провадження по справі закрити.

На обґрунтування апеляційного прохання стверджує, що правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він не вчинював, проте суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 246, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП здійснив розгляд справи не об'єктивно, односторонньо, упереджено та поверхнево, фактично не дослідив її обставин, не викликав свідків події, не врахував його пояснення, а при накладенні стягнення не дотримав вимог

ст. 33 КУпАП.

Зазначає, що після зупинки транспортного засобу, яким він керував, інспектору патрульної поліції пояснював, що алкогольних напоїв не вживав, а ознаки, характерні для стану сп'яніння, які нібито у нього були виявлені, є не що інше, як характерні ознаки втоми, психологічного навантаження та хронічного недосипання. Проте поліцейський, не запропонувавши йому проведення огляду на стан сп'яніння безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу або у лікаря нарколога, у відсутність свідків, без дотримання вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції Про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України та МЮ України, склав відносно нього протокол за керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння за ст. 130 КУпАП, при цьому в порушення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 не вказав упротоколі частину статті, яку він порушив та від якого огляду він відмовився, а відтак не виклав суть адміністративного правопорушення. А тому вважає, що протокол та письмові пояснення свідків, які в його присутності не оформлялися, бо під час складення протоколу, окрім поліцейських, інших осіб не було, не можуть слугувати доказами його вини у вчиненні правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення та додатково надані документи, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає, зокрема, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що першочергове проведення огляду водія на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції проводиться у присутності двох свідків. І лише у разі незгоди водія на проведення огляду працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з результатами такого огляду, останній проводиться в закладах охорони здоров'я.

Аналогічний порядок передбачено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Крім того, правилами ч. 5 ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість

ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, викладені фактично на бланках, в яких заповнені певні графи, а також пояснення ОСОБА_2 про відмову від огляду у зв'язку із перебуванням в стані сп'яніння.

Між тим, в апеляційному суді ОСОБА_2 наполягав на тому, що в суді першої інстанції заперечував свою винуватість, заявляв клопотання про допит свідків, які залишилися поза увагою судді.

З матеріалів справи слідує, що суддя місцевого суду, хоча і не допустив до участі в справі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю повноважень на представлення інтересів ОСОБА_2 у суді, водночас долучив до провадження його письмове заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, з якого можна дійти до висновку, що ОСОБА_2 свою провину в порушенні п. 2.5 ПДР України не визнавав з підстав, аналогічних викладеним в апеляційній скарзі, при цьому в цих же запереченнях порушувалося питання про допит свідків та інспектора поліції в суді.

Отже, висновок судді в постанові про визнання ОСОБА_2 вини у скоєнні правопорушення суперечить матеріалам справи, а клопотання про допит свідків залишилося суддею без вирішення.

Враховуючи наведене, вважаю, що суддя місцевого суду при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення допустив неповноту та однобічність з'ясування її обставин, а за результатами апеляційного розгляду слід визнати обґрунтованими доводи скарги ОСОБА_2 про те, що висновки судді в постанові не відповідають фактичним обставинам провадження і не підтверджуються доказами у справі.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що він 26 травня 2017 року керував автомобілем марки «ВАЗ 2169», д.н.з.НОМЕР_1, по Кільцевій дорозі - Жулянський шляхопровід в м. Києві та був зупинений працівником поліції, який причину зупинки не пояснив, запропонував надати документи на транспортний засіб, а після їх перевірки став вимагати огляду автомобіля. Незважаючи на такі дії поліцейського, він все ж таки дозволив оглянути свій транспортний засіб, після чого поліцейський висловив підозру про перебування ним у стані сп'яніння. На його заперечення і доводи, що він алкогольних напоїв не вживав, поліцейський не відреагував, а склав протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

При цьому ОСОБА_2 стверджував, що поліцейський не пропонував йому пройти будь-який огляд на стан сп'яніння, а під час складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення свідків не було.

Безпосередньо в протоколі відсутні пояснення ОСОБА_2 щодо викладених у ньому обставин і відомості про відмову надати пояснення, для перевірки ж його доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції неодноразово приймалися заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які в протоколі та окремих поясненнях формально підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Проте зазначені свідки до суду не з'явилися, встановити чи дійсно вони проживають за вказаними у протоколі адресами неможливо.

З огляду на доводи ОСОБА_2 і заперечення щодо вчинення адміністративного правопорушення, а також зміст письмових пояснень свідків, які викладені на певних бланках і не містять інформації про керування ОСОБА_2. транспортним засобом та викладу конкретних обставин, за яких він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, враховуючи неявку свідків у судове засідання і неможливість перевірки їх письмових пояснень та з'ясування обставин, які мають суттєве значення для прийняття рішення в справі, письмові пояснення свідків не можна визнати допустимими доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суд не бере їх до уваги.

Крім того, для встановлення обставин зупинки транспортного засобу і складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 судом апеляційної неодноразово викликалися в судове засідання: інспектор патрульної поліції Мозговий О.А., який склав відповідний протокол та інспектор патрульної поліції Поліщук А.П., який оформив письмові пояснення свідків події, але поліцейські до суду не з'явилися.

Від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на запит суду надійшла інформація від 18.09.2017 № 48754 про відсутність відеозаписів із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейських щодо подій, які відбувалися 26 травня 2017 року о 23 годині, по Кільцевій дорозі - Жулянський шляхопровід в м. Києві під час оформлення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_2, внаслідок механічного пошкодження відеокамер поліцейських.

За таких обставин, слід визнати, що жодним допустимим доказом у справі не спростовуються пояснення ОСОБА_2 про те, що 26 травня 2017 року о 23 год. після зупинки його транспортного засобу «ВАЗ 2169», д.н.з. НОМЕР_1, поліцейськими не були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності вини порушника слід тлумачити на його користь, прихожу до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2. відомості про керування ним

26 травня 2017 року о 23 годині, по Кільцевій дорозі - Жулянський шляхопровід в м. Києві, автомобілем марки «ВАЗ 2169», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та відмову від огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп'яніння, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджуються доказами, отже і протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати доказом вини ОСОБА_2 у розумінні ст. 251 КУпАП.

З огляду на викладене, вважаю, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а тому постанова від 29 червня 2017 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2. складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, бо в справі відсутні докази на підтвердження вчинення ним цього правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1

ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко