АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/962/17 Головуючий у І-й інстанції Ізотов В.М.
Справа № 208/3840/17-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_2 1985 року жовтня місяця 28 дня народження, що народилася у м. Дніпро, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 володіла на праві власності земельною ділянкою розташованою за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Горького, що підтверджується копією державного акту серія ЯЖ № 134070 від 27.03.2009 про право власності на земельну ділянку під кадастровим номером :03:001:0015, та згідно договору купівлі-продажу №1887 від 30.11.2016 р. здійснила її відчуження за суму у розмірі 153 400 гривень.

При цьому ОСОБА_2, будучи субєктом відповідальності відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та будучи обізнаною про вартість відчуженого нею майна у розмірі 153 400 гривень, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» умисно не подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування у десятиденний строк з моменту отримання доходу, тобто станом на 11.12.2016 року, та в порушення вимог пункту 1 та 6 розділу II рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за № 958/29088, не заповнила відповідні форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції, проаналізувавши вищенаведені обставини та докази, якими вони підтверджуються, прийшов до висновку, що вони у своїй сукупності поза розумнім сумнівом підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, втім за збігом на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, притягнення її до адміністративної відповідальності є неможливим, а провадження у справі підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду в частині визнання вини його підзахисної скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_2 через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що з оскаржуваною постановою суду першої інстанції він не згоден, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що при складанні протоколу щодо ОСОБА_2 оперуповноваженим ДУ ДВБ ОСОБА_3 була зазначена редакція ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції", яка почала діяти з 01.01.2017 року, проте ОСОБА_2 не направила повідомлення до НАЗК щодо суттєвої зміни майнового стану 11.12.2016 року, коли вказана норма ще не діяла у часі, і порівняно з попередньою редакцією зазнала суттєвих змін, але судом дана обставина залишена поза увагою. Також до протоколу про адміністративне правопорушення внесено недостовірні відомості щодо відмови від підписання протоколу його підзахисною, оскільки з нього вбачається, що особисті підписи ОСОБА_2 в ньому наявні. Вказує, і те, що даний протокол складено у порушення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Апелянт також зазначає, що судом при винесенні оскаржуваної постанови грубо порушено принципи верховенства права, на дотриманні якого наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, та вказує, що однозначних правил щодо віднесення тих чи інших грошових надходжень у дохід, в розумінні ст. 46 ЗУ "Про запобігання корупції", не встановлено, що в свою чергу унеможливлює притягнення особи до відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того апелянт акцентує увагу на тому, що ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції" не відносить до доходів грошові кошти, отримані в якості плати за відчуження рухомого та нерухомого майна. У випадку отримання коштів в обмін на передачу права власності на майно, зокрема нерухоме, в особи, що продає таке майно, не відбувається зміни майнового стану, оскільки в такої особи не змінюється сукупне значення вартості наявних в неї майнових активів.

Також наголошує, що в протоколі відсутні посилання, а в матеріалах провадження -докази, які б свідчили про умисність або корисливий мотив поведінки ОСОБА_2, на мотив чи мету вчинення правопорушення; на наявність умислу на вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а отже відсутня суб'єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов'язковою для будь - якого правопорушення.

Вислухавши ОСОБА_2 та її захисника, що апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність; дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно п. 1 «з» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», дія цього закону поширюється на всіх без виключення поліцейських.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Зважаючи на те, що, як було правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, будучи субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі в частині обовязку повідомляти про істотні зміни у своєму майновому стані, 11.12.2016 р. здійснила відчуження належного їй нерухомого майна за ціну у розмірі 153.400, 00 грн., після чого на протязі наступних десяти днів не подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - суд апеляційної інстанції, з урахуванням вищенаведених положень закону, вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є законним і обґрунтованим.

Доводами апелянта, який, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, у тій же час вважає, що у бездіяльності ОСОБА_2 у вказаній частині склад адміністративного правопорушення відсутній, такі висновки не спростовуються.

Так, посилання апелянта на те, що при складанні протоколу щодо ОСОБА_2 оперуповноваженим ДУ ДВБ ОСОБА_3 була зазначена редакція ст. 52 ЗУ "Про запобігання корупції", яка почала діяти з 01.01.2017 року, проте ОСОБА_2 не направила повідомлення до НАЗК щодо суттєвої зміни майнового стану 11.12.2016 року, коли вказана норма ще не діяла у часі і порівняно з попередньою редакцією зазнала суттєвих змін, - не обґрунтовують вимоги апеляційної скарги.

В даному випадку мова йде не про застосування закону про адміністративну відповідальність, який не підлягав застосуванню, а про помилкове посилання на іншу редакцію закону, яким встановлений обовязок, що не був дотриманий правопорушником, при цьому розмір доходу, отриманого ОСОБА_2, є більшим як від 50 мінімальних заробітних плат, так і від 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2016 р., а отже зазначена апелянтом обставина не впливає на правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і не має істотного значення для справи.

Також не можна погодитись з посиланнями апелянта на те, що відносно отриманих ОСОБА_2 грошових коштів законом не встановлені спеціальні правила, а отже вони не можуть вважатися доходом, а також не тягнуть зміни у її майновому стані.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» підставою для повідомлення про істотні зміни у майновому стані є зокрема отримання доходу у розмірі, що перевищує встановлену межу. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна, є надходженням у грошовій формі, сплаченими іншою особою на користь продавця, а отже їх належить вважати доходом останнього незалежно від того, що при цьому продавець одночасно несе витрати у виді позбавлення права власності на обєкт продажу.

Крім того, значення терміну «істотні зміни у майновому стані» у розумінні ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не можна звужувати лише до змін, що тягнуть збільшення або зменшення загального обсягу матеріальних активів декларанта, як на цьому наполягає апелянт, оскільки зокрема придбання майна, яке прямо зазначене в законі як підстава для відповідного повідомлення, також тягне перетворення майна особи у виді грошових коштів до майнової форми, без зміни сукупної вартості майнових активів.

Що стосується посилання апелянта на неналежну якість закону, що встановлює обовязок ОСОБА_2 повідомляти про істотні зміни у майновому стані, то їх суд апеляційної інстанції вважає особистою субєктивною оцінкою зацікавленої особи, що не має належного підґрунтя.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 умислу на ухилення від повідомлення про зміни в її майновому стані не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки остання була обізнана про свій обовязок, що випливає положень ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», а невірне тлумачення нею закону не виключає наявність у її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Інші доводи апелянта мають характер формальних міркувань та правильності оскаржуваної постанови суду не спростовують.

У звязку з вищенаведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4