Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/521/17 Головуючий в 1-й інстанції Суркова В.П.
Єдиний унікальний № 336/1549/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2017 року стосовно нього, в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2017 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, із застосуванням стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Як зазначено в постанові, 06.03.2017 року о 22-25 год. ОСОБА_2 керував автомобілем «ЗАЗ 110557 ЗНГ», державний номер НОМЕР_1 по вул. Вороніна, 23 в м. Запоріжжі з явними ознаками наркотичного спяніння (почервоніння очей, млява мова, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

26.06.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись на те, що він не був присутній 06.06.2017 року у судовому засіданні та отримав копію постанови поштою лише 16.06.2017 року.

По суті скарги просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 06.06.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Однак, ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову судді від 06.06.2017 року подав лише 26.06.2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження (кінцевий строк подачі скарги припадав на 16.06.2017 року).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що справа чотири рази призначалася до судового розгляду на 04.04.2017 року, 26.04.2017 року, 30.05.2017 року та 06.06.2017 року. Між тим, ОСОБА_2 на зазначені судові засідання надавались районному суду заяви про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням та хворобою. На підтвердження своїх доводів останнім надано копію наказу про відрядження з 03.04.2017 року строком на 5 діб, копію довідки про те, що він з 24.04.2017 року по 10.05.2017 року перебував на лікуванні у сімейного лікаря та копію довідки про те, що він з 29.05.2017 року перебуває на лікуванні у сімейного лікаря та йому призначено курс лікування. Доказів того, що він знаходився на стаціонарному лікуванні та не може бути присутнім в судових засіданнях суду не надано. Також не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції при подачі апеляційної скарги. Таким чином, ОСОБА_2 був обізнаний про те, що в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя буде розглядатися справа відносно нього. На переконання суду апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_2 свідчить про умисне затягування розгляду справи та його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав обєктивну можливість оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 не надав доказів про наявність у нього перешкод у реалізації свого права на оскарження постанови суду від 06.06.2017 року. Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що він отримав копію постанови лише 16.06.2017 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 06.06.2017 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2017 року, у звязку з чим повернути йому апеляційну скаргу.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1