Справа № 303/1825/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

14.07.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Гошовського Г.М. розглянув апеляційну скаргу, яку подав керівник Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області Романик В. у справі щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки і мешканки АДРЕСА_1, директора ММКП «Центр контролю за тваринами», про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017.

Цією постановою провадження в справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Суддя вважав, що на час розгляду ним справи скінчився передбачений ч.3 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі прокурор піднімає питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 30.05.2017, її скасування і прийняття нової постанови - про накладення на винну особу адміністративного стягнення з застосуванням ст. 30 КУпАП.

Апеляційний суд ознайомився з матеріалами справи, викладеними в апеляційній скарзі доводами на користь твердження про право прокурора подати апеляційну скаргу в даній справі, і приходить до переконання, що скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Можливості подачі апеляційної скарги на постанову судді іншими особами цей Кодекс не передбачає. Прокурор до числа зазначених учасників провадження в справі щодо ОСОБА_2 не входить.

На обґрунтування свого права подати апеляційну скаргу в даній справі прокурор посилається на приписи ст. ст. 250, 287 КУпАП, рекомендації Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, «комплексний аналіз чинного законодавства» та підтримку такої позиції прокурора «більшістю судів апеляційної інстанції України».

У статті 250 КУпАП передбачено право прокурора брати участь у розгляді справи, а також оскаржувати постанову в справі про адміністративне правопорушення. Згідно з ч.1 ст. 287 КУпАП прокурор вправі оскаржити постанову по справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу. Відповідно ж до ч.5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Оскільки ж постановою судді від 30.05.2017 щодо ОСОБА_2 заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались, в даному випадку прокурор здійснювати нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу права не має.

Що стосується посилань прокурора на рекомендації Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листах № 9-1301 та 9-1814/0416 від 05.07.2016, «комплексний аналіз чинного законодавства», підтримку його позиції «більшістю судів апеляційної інстанції України», то, по-перше, відповідно до ч.1 ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

По-друге, ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст. 287 та ч.2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду в справах про адміністративні правопорушення і констатовано, що її усунення може бути вирішено лише в законодавчому порядку.

По-третє, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 в справі «Щокін проти України» визначено вимоги до якості закону за такими критеріями як: а) - доступність для зацікавлених осіб, б) - чіткість та в) - передбачуваність у застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості, можливість його різного тлумачення є порушенням цих вимог. У разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків, органи державної влади зобов'язані віддати перевагу тому його тлумаченню, яке є найбільш сприятливим для особи.

Між тим, прокурор в апеляційній скарзі пропонує розв'язати встановлену колізію в законодавстві всупереч цьому рішенню.

Отже, Апеляційний суд вважає за необхідне керуватись у даному випадку приписом ч.2 ст. 294 КУпАП і на його підставі визнає, що ця апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження не може бути прийнята Апеляційним судом до свого розгляду як подана особою, яка не має права на апеляційне оскарження ухваленої в ній постанови судді.

Керуючись ст. ст. 278, 294 КУпАП, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав керівник Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області Романик В. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_2 від 30.05.2017 про закриття справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з закінченням строку, передбаченого ч.3 ст. 38 КУпАП, повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гошовський Г.М.