Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/3919/17
ПОСТАНОВА

02.11.2017 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Кузнецов Д. В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ВВ 154486, виданий 04.12.1997 року Іллічівським РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, який не працює, мешкає в АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2017 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 117094 від 08 серпня 2017 року ОСОБА_1 08 серпня 2017 року о 10 год. 50 хв. у дворі будинку № 163 по пр. Металургів в м. Маріуполі, керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота), що згідно п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції стало підставою для вимоги про проходження відповідно до встановленого п. 6 вищезазначеної Інструкції порядку огляду на стан алкогольного спяніння із застосуванням газоаналізатора Alcotest або медичного огляду, від яких він відмовився.

ОСОБА_1 свою провину не визнав, вказав, що 08 серпня 2017 року він перебував вдома, через проведення будівельних робіт біля його будинку, його попросили переставити автомобіль, що він і зробив. Після цього він зустрів свого сусіда ОСОБА_2, з яким вжив 2 літри пива. До них підійшли працівники поліції, які стверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, маючи ознаки алкогольного спяніння. Наполягав на тому, що керував автомобілем до вживання спиртних напоїв. Факт відмови від проходження медичного огляду не заперечував, наполягаючи на відсутності для того підстав.

Суд, вислухавши ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, та вказали, що 08.08.2017 року об 11 год. 20 хв. по пр. Металургів, 163 в м. Маріуполі їх запросили в якості свідків під час оформлення протоколу відносно водія ОСОБА_1 На вимогу працівників поліції продути газоаналізатор або проїхати до медичної установи для встановлення ступеню алкогольного спяніння останній відмовився.

Також суду надані письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вказали, що водій автомобіля «Ланос» ОСОБА_1 біля підїзду будинку № 165 по пр. Металургів в м. Маріуполі вживав горілку, після чого керував транспортним засобом, адже автомобіль заважав ремонтним роботам

Вказані свідки повинні були підтвердити, перш за все, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан спяніння. Факт відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_1 і сам не заперечував, наполягаючи на відсутності для того підстав.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому звязку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, поспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі «Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі «Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «ОСОБА_7 проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

У справі, що розглядається, жоден свідок обвинувачення, будучі належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду не зявився, причини їх неявки невідомі. Намагання суду викликати свідків через доступні йому засоби також виявилися безрезультатними, що позбавило ОСОБА_1 права на перехресний допит свідків та унеможливило оцінку їх показань судом безпосередньо.

Натомість на дослідженому в судовому засіданні відеозаписі з камери спостереження, що закріплена на форменому одязі працівника поліції, не вбачається, хто саме керував транспортним засобом. Відеозапис починається з моменту, коли приїхали працівники патрульної поліції у двір будинку, при цьому автомобіль ОСОБА_1 стояв зачинений, а його самого покликала сусідка. Тобто факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, не зафіксований.

Також в матеріалах справи маються письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які вказали, що вранці 08.08.2017 року у дворі будинку № 163 по пр. Металургів в м. Маріуполі вони вживали спиртні напої, у дворі проводились ремонтні роботи, а тому автомобіль ОСОБА_1, що стояв біля підїзду, заважав робітникам. ОСОБА_8 пішла додому, розбудила ОСОБА_1, який відпочивав після роботи, він переставив транспортний засіб до іншого місця. Після цього він приєднався до них та вони разом вживали спиртні напої.

Отже, єдиним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 та спростування його показів на свій захист є показання свідків, надані працівнику поліції.

У справі «Хорнкастл та інші проти Обєднаного королівства» (Заява № 4184/10) зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючі фактори, які дозволяють оцінити надійність показань.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидці, котрі могли б підтвердити факт управління ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні. Надані стороною обвинувачення відеоматеріали також не містять даних, що беззаперечно спростовували б твердження обвинуваченого.

З врахуванням ч. 3 ст.62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов