Справа № 740/2749/17 Головуючий у 1 інстанції Олійник В. П.
Провадження № 33/795/459/2017
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю адвоката-захисника ОСОБА_1,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, не працюючий, житель ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 320 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_2 06 липня 2017 року о 23 год. 20 хв. на вул. Воздвиженська, м. Ніжина, Чернігівської області, керуючи скутером, д.н.з. відсутній, перебував з ознаками алкогольного спяніння, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України в присутності свідків ОСОБА_3 ТА ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що про розгляд справи в суді першої інстанції його було повідомлено з порушенням строків, передбачених ст. 277-2 КУпАП. Крім того, вказує, що не здійснював керування транспортним засобом, в звязку з чим не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності. Звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння, як за допомогою спеціального приладу, так і в медичному закладі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги викладені в поданій апеляційній скарзі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на невизнання своєї вини особою правопорушником, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, зокрема, даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 06 липня 2017 року серія БР № 091696, відповідно до якого ОСОБА_2 керував скутером без державного реєстраційного номерного знака з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, незвязна мова, тремтіння рук, почервоніння очей, від медичного огляду та продуття приладу «Драгер» відмовився відповідно до встановленого порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Факт відмови від проходження ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного спяніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які вказали, що ОСОБА_2 в їх присутності категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння як за допомогою приладу «Драгер» на місці його зупинки, так і в медичному закладі.

Твердження правопорушника, викладене в поданій ним апеляційній скарзі, про те, що він не здійснював керування транспортним засобом, суперечить показанням, наданих ним під час розгляду справи в суді першої інстанції, де він вказав, що їхав на мопеді за дружиною, а на зворотній дорозі, його зупинили працівники поліції (а.с. 26).

Факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння підтвердив у судовому засідання суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно особи правопорушника, з яких вбачається, що мопед із сумками, під керуванням ОСОБА_2 був зупинений під час руху, та в подальшому, на пропозицію поліцейських щодо продуття приладу «Драгер» ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, на підставі чого і було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього та вилучено транспортний засіб, яким він керував.

Крім того, підтвердженням здійснення ОСОБА_2 керування транспортним засобом є наявний в матеріалах справи протокол про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №978083 від 06 липня 2017 року відповідно до якого на ОСОБА_2 було накладено штраф у розмірі 425 грн. за керування скутером без державного номерного знака, який правопорушником не був оскаржений у встановленому законодавством порядку, що свідчить про його згоду, з викладеними в ньому даними.

Таким чином, не визнання своєї вини ОСОБА_2, та його твердження про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, не знайшло свого обґрунтування та спростовується дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами, а така позиція правопорушника розцінюється як захисна та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Даним доказам суд першої інстанції надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння за наявності підозри знаходження особи в такому стані.

Судом апеляційної інстанції були перевірені доводи ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення і визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження, оскільки проходження до встановленого порядку огляду на стан спяніння є імперативною нормою, так як передбачає обовязкове проходження огляду особою, щодо якої порушується таке питання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, вимагаючи скасувати постанову суду, ОСОБА_2 виходив з того, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені його права на захист, в звязку з розглядом справи без його участі.

Однак, такі доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи містяться повістки та розписки ОСОБА_2 про виклик його до суду та повідомлення про час та місце розгляду справи, на які він відповідним чином відреагував та 28 червня 2017 року, прибувши в судове засідання, надав свої пояснення, а 08 вересня 2017 року ОСОБА_6 надала суду довідку про перебування ОСОБА_2 на лікуванні, що засвідчило поважність його неявки до суду. 22 вересня 2017 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яку 25 вересня 2017 року було розглянуто без участі особи правопорушника, так як він не повідомив про причини своєї неявки.

Права, які на думку правопорушника були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема надання пояснень, допит свідків, долучення до матеріалів справи інших доказів, та інше, були в повному обсязі реалізовані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням обставин та характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчинених правопорушеннях, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 245, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2017 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7