АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05 березня 2017 року о 6.00 год., керуючи автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1, рухався по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода), після чого, будучи зупиненим співробітниками поліції, ухилився від проходження освідчення на стан алкогольного сп'яніння у відповідності до встановленого порядку шляхом відмови від його проходження у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду від 11.04.2017 року скасувати, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання він просив інспектора забезпечити його право на захист шляхом надання йому захисника, проте у цьому йому безпідставно булло відмовлено. Зазначає, що в порушення вимог ст. 280 КУпАП, при складанні протоколу інспектором поліції, в подальшому і судом взагалі не було встановлено, чи перебував він в стані сп'яніння, в якому саме місці, біля якого будинку. Вказує, що його визнано винним лише за те, що він нібито відмовився від проходження медичного огляду, проте це не відповідає дійсності, так чинним законодавством передбачено порядок направлення водіїв транспортних засобів для проходження огляду на стан сп'яніння. Так при поліцейським при складанні протоколу не було запропоновано йому пройти огляд на стан сп'яніння на місці та проїхати для проходження огляду в лікарні а відразу складено протокол про відмову від такого огляду.

Також вказує, що в протоколі зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків а саме, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проте це не відповідає дійсності так як вказаних свідків на момент складання протоколу не було, останні зазначили в своїх поясненнях, що нібито засвідчили факт відмови від проходження огляду, проте їх особи не було навіть встановлено, тому є підстави вважати, що свідки були запрошені вже після складання протоколу тільки для підпису.

Крім того вказує, що протокол було складено за його відсутності, оскільки в протоколі відсутній його підпис, в результаті чого він був позбавлений можливості надати пояснення. Так в матеріалах провадження наявний акт огляду на стан сп'яніння особи з використанням спеціальних технічних засобів який є не допустимим як доказ, оскільки він підписаний інспектором Ломакіним А.В., в той час як протокол складено інспектором Ходос М.О., що грубим порушенням, також з цього акту не вбачається де саме він складався та інші відомості, зокрема які саме технічні засоби застосовувалися для встановлення стану сп'яніння. На думку апелянта при винесенні постанови, судом було взято до уваги лише протокол про адміністративне правопорушення а інші докази, які б підтверджували його провину, в судовому засіданні досліджені не були.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, на її задоволенні наполягав.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з'ясував обставини справи та не надав належної оцінки дослідженим доказам, що потягло передчасний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.03.2017 р. ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що він у той самий день о 6.00 год. на вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі керував автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, з явними його ознаками, а саме - нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Процедура встановлення факту перебування особи, що керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп'яніння нормативно врегульована положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, згідно Розділу ІІ якої за наявності ознак алкогольного сп'яніння поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 7 Розділу І вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Чинним законодавством передбачені також спеціальні нормативні вимоги до процедури оформлення співробітниками поліції матеріалів за фактом відмови особи, що керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду у встановленому порядку. Так, згідно п. 6, п. 7 Розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що він від проходження огляду на предмет встановлення стану алкогольного сп'яніння не відмовлявся, оскільки йому не було запропоновано пройти вказаний огляд ані на місці зупинки транспортного засобу під його керуванням, ані в уповноваженому медичному закладі. Крім того, понятих, зазначених у протоколі, він не бачив. Такі його доводи у межах апеляційного розгляду спростовані не були.

Так, надані як доказ відеозаписи, наявні у матеріалах справи (а.с. 9), тривають лише, відповідно, 46 секунд, 39 секунд, 27 секунд, не містять аудіоінформації, та з перших двох з них вбачається тільки те, що співробітники патрульної поліції на автомобілі їдуть за автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1, який зупиняється та з нього вибігає чоловік, який біжить у напрямку водойми, а за ним біжить інший чоловік. На останньому відеозаписі зафіксовано, як декілька чоловіків, троє з них одягнуті у форму співробітників патрульної поліції, спілкуються біля вказаного автомобіля «Тойота». Ці відеозаписи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 виявляв ознаки алкогольного сп'яніння та на вимогу співробітників патрульної поліції відмовився від проходження відповідного огляду, а отже не підтверджують його вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови, поняті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у суді першої інстанції не допитувалися. До суду апеляційної інстанції останні неодноразово викликалися, втім не з'явилися, пояснення від їх імені, наявні в матеріалах справи, не підтвердили, а отже доводи апелянта щодо того, що у присутності таких осіб він не відмовлявся від проходження огляду на предмет встановлення стану алкогольного сп'яніння, не можуть вважатися спростованими.

Акт огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 6), складений без фактичного проведення такого огляду у встановленому законом порядку, та протокол адміністративного затримання (а.с. 7) не містять відомостей, що підтверджують винність ОСОБА_1 в обсязі пред'явленого обвинувачення.

Інші наявні в матеріалах справи докази, а саме протокол (а.с. 1) та рапорт (а.с. 4, 5), виходять від працівника патрульної поліції, а отже, за умови відсутності інших об'єктивних доказів вини правопорушника, не є достатньою підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, провадження у справі - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця