АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2615/2017 Постанова винесена суддею Грегуль О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2,

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як встановив суддя в постанові, ОСОБА_2 24 серпня 2016 року біля 11 год., керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, виїхав не перехрестя вулиць Крайньої і Братиславської в м. Києві на забороняючий рух, червоний сигнал світлофору, що призвело до зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та пошкодження вказаних транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року, а провадження в справі щодо нього за ст. 124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як вважає апелянт, суддею не були дотримані вимоги ст.ст. 245, 280, 283, 284 КУпАП, справу розглянуто без всебічного, об'єктивного з'ясування її обставин та без надання їм належної оцінки, при цьому в постанові не вказано пункт ПДР України, який ним було порушено, мотивів відхилення показань свідків ДТП ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які стверджували, що разом з ним виїхали на перехрестя вул. Стальського -

вул. Братиславська в м. Києві на зелений сигнал світлофора, а тому водій автомобіля марки «Мітсубісі» ОСОБА_3, повертаючи ліворуч на перехресті, не виконав вимоги п. 1.4, 16.6 ПДР України і є винним у ДТП, водночас судові рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року та Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року, на які суд послався як доказ його винуватості, не мають преюдиційного значення для вирішення справи щодо нього.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить суті адміністративного правопорушення і всіх істотних обставин ДТП; зазначені в протоколі ініціали водія «ОСОБА_6.» не відповідають ініціалам, зазначеним у поясненнях, а саме «ОСОБА_3.»; в протоколі відсутні відомості про ознайомлення його з протоколом та роз'яснення прав і обов'язків, передбачених ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та п.п. 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою КМУ від 28 грудня 2011 року № 1363, що свідчить про грубе порушення працівником поліції його прав і законних інтересів. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні підписи свідків про його відмову підписати даний документ, проте міститься запис про відсутність реакції ОСОБА_2 на неодноразові запрошення до управління поліції, що не передбачено ч. 3 ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 та зареєстрованою в МЮУ 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Звертає увагу апелянт також на те, що долучені до протоколу копії документів не завірені у встановленому порядку та не відповідають вимогам, викладеним у Типовій інструкції з діловодства, затвердженій постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1242.

За таких обставин, вважає, що всі надані поліцією докази є неналежними та недопустимими доказами вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в той же час зазначає, що долучені до справи документи КП «Київдорсервіс» щодо організації руху графіку роботи світлофорів на даному перехресті свідчать виключно на його користь, оскільки на наданій схемі не відображено острівок для розгалуження транспортних потоків при виїзді з вул. Крайньої на вул. Братиславська, який протиправно об'їхав водій ОСОБА_3, а відтак фактично рухався в конфліктному напрямку для його руху (ОСОБА_2.).

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи належним чином сповіщені про час і місце розгляду справи, не прибули,клопотання про відкладення розгляду справи не подали, а тому їх неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6

ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 суддя місцевого суду, всупереч твердженням апелянта, дотримав, оскільки, виходячи зі змісту судового рішення, дослідив наявні в ній письмові докази, вислухав пояснення ОСОБА_2 та правову позицію його захисника, проаналізував у постанові досліджені докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини, що призвели до виникнення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим.

Так, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин викладених у постанові, підтверджується доказами, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 100891 від 15 червня 2017 року, зміст якого, всупереч доводів апелянта, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в протоколі вказані дата і місце його складення, дані про особу, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, зокрема є вказівка про порушення п.п. 8.7.3.е) ПДР України, інші відомості, необхідні для вирішення справи (а.с. 1).

Твердження апелянта про грубе порушення працівником поліції його прав і законних інтересів при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, бо в ньому відсутні відомості про ознайомлення його з протоколом і щодо роз'яснення прав і обов'язків, передбачених законодавством України, а тому, як він вважає, протокол є недопустимим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки безпосередньо на місці події такий протокол за участі ОСОБА_2 не складався і рішення про адміністративне затримання ОСОБА_2 в порядку ст. 261 КУпАП не приймалося, водночас працівник поліції, оформлюючи протокол щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, який на неодноразові виклики до УПП в м. Києві не з'явився, діяв у порядку, визначеному Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом МВС України 06 листопада 2015 року № 1376 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, і зазначене спростовує доводи ОСОБА_2 про порушення його прав на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Наявність в протоколі інформації про відсутність реакції ОСОБА_2 на неодноразові запрошення до управління поліції лише доводить, що ОСОБА_2 не бажав отримувати копію протоколу про адміністративне правопорушення, а в інший спосіб працівник поліції був позбавлений можливості вручити йому таку копію.

При цьому невірне зазначення в протоколі ініціалів водія ОСОБА_3 ніяким чином в даному провадженні не вплинуло на остаточні висновки судді, який в межах своєї компетенції належним чином встановив фактичні обставини ДТП та їх учасників.

Крім того, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, підтверджується письмовими доказами - матеріалами справи, які оформлялися під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за цією ж подією ДТП, та були в копіях представлені до управління поліції адвокатом ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_3 (а.с. 8-35).

Доводи апелянта про те, що вказані документи не завірені у встановленому порядку, а тому не можуть бути доказами його вини, є надуманими, оскільки копії матеріалів з протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, які перебували на розгляді в Деснянському районному суді м. Києва, прошиті, пронумеровані та скріплені підписом судді та печаткою Деснянського районного суду м. Києва, отже вони у справі ОСОБА_2 є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП.

Пояснення ж ОСОБА_2 в суді першої інстанції щодо обставин ДТП, а саме, що він дотримався Правил дорожнього руху, оскільки виїжджав на перехрестя вулиць Крайньої і Братиславської в м. Києві на зелений сигнал світлофора, а не дотримався правил виїзду на перехрестя водій автомобіля «Мітсубісі» ОСОБА_3, у зв'язку з чим відбулося зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження, були ретельно досліджені суддею місцевого суду та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають фактичним обставинам ДТП.

При цьому, суддя місцевого суду обґрунтовано взяв до уваги судові рішення, постановленні в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, які набрали законної сили, оскільки вони стосуються одного з учасників цієї ДТП, в діях якого судом не було встановлено порушень ПДР України, які б перебували у прямому причинному зв'язку з наслідками ДТП.

Що стосується посилань апелянта на те, що суддею не було в постанові наведено мотивів відхилення показань свідків ДТП ОСОБА_4 і ОСОБА_5, котрі стверджували, що автомобіль «Фольксваген», яким він керував,також зупинився на перехресті на червоний сигнал світлофора, разом з іншими авто чекав коли ввімкнеться зелений сигнал світлофора та виїхав на перехрестя вул. Стальського - вул. Братиславська в м. Києві на зелений сигнал світлофора, то, як слідує з матеріалів справи, такі свідки безпосередньо в суді першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не допитувалися і клопотання про їх допит не заявлялися, а письмові пояснення вказаних свідків, як і пояснення в суді ОСОБА_2, спростовуються доказами по справі, в тому числі і відеозаписом обставин ДТП, яка відбулася 24 серпня 2016 року біля 11 години, за участю транспортних засобів «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, та «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, з якого слідує, що автомобіль «Фольксваген» на перехресті не зупинявся, виїхав на перехрестя вже на червоний сигнал світлофора, в той час як водій ОСОБА_3, повертаючи наліво з вул. Крайньої на вул. Братиславська, рухався на дозволений сигнал світлофора.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження конфліктності світлофорів між собою у напрямках руху автомобілів на перехресті вулиць Крайньої і Братиславської в м. Києві, доводи апелянта про те, що надані КП «Київдорсервіс» і долучені до справи документи щодо організації руху графіку роботи світлофорів на даному перехресті свідчать про його невинуватість у вчиненому, не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Судове рішення за своїм змістом в цілому відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, а та обставина, що в постанові відсутнє посилання на порушення конкретного пункту ПДР України не є в даному випадку підставою для скасування судового рішення, з огляду на те, що суддею правильно встановлені фактичні обставини події ДТП, вказано про виїзд водія ОСОБА_2 на перехрестя на червоний сигнал світлофору, що є порушенням п.п. 8.7.3.е) ПДР України, і наслідком таких дій стало зіткнення та пошкодження транспортних засобів, що і було встановлено суддею місцевого суду та утворює склад правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП.

В той же час, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки, передбачені

ст. 38 КУпАП, суддя правильно закрив провадження в справі саме з цих підстав.

Будь-яких інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді суддею місцевого суду цієї справи та впливали на законність судового рішення, в апеляційній скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді місцевого суду до апеляційної скарги не долучено.

На підставі наведеного, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито в зв'язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко