АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2034/17 Номер провадження 33/786/1058/17Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області на постанову судді Ленінського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ленінського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2017 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КпАП України закрито за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На вказану постанову прокурором подано апеляційну скаргу в якій останній просить скасувати постанову та визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги прокурора, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Як зазначено у частині першій статті 250 КпАП України прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172- 4 - 172 -9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КпАП України прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КпАП України кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172 6 КпАП України закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КпАП України та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КпАП України та ч.2 ст.294 КпАП України.

Що стосується посилань прокурора на листи ВССУ та ст. 250 КпАП України, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КпАП України щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, до вирішення цього питання, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини (Рішення «Щокін проти України»), де зазначено, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч.2 ст.287 КпАП України, постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному КпАП України.

Такий порядок встановлений ч.2 ст.294 КпАП України, яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпним і прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КпАП України Законом України від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КпАП України та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, вважаю, що вимога прокурора щодо розгляду його апеляційної скарги, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не ґрунтується на вимогах закону, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області на постанову судді Ленінського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2017 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України повернути, як таку, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Нізельковська