Справа № 462/1269/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 33/783/616/17 Доповідач: Белена А. В.
Категорія: ст.130 ч.2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року м. Львів

Суддя Апеляційного суду Львівської області Белена А.В., за участю представника правопорушника адвоката ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 11.04.2017 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2,

встановив:

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, непрацюючого, який проживає за

адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень в дохід держави з позбавлення прав керування транспортним засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 320,00 грн. судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції 11.03.2017 року 02 год. 50 хв. ОСОБА_2 на перехресті вулиць Замартинівська - Долинського в м. Львові керував автомобілем марки «BMW» реєстраційний номер BLM 26173 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, тобто повторне протягом року керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 117945.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою судді першої інстанції Петрук Р.Б. подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, так як розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без його участі, повістка скеровувалася не на його адресу, оскільки номер квартири був зазначений №71, відтак як його квартира №41. Про існування постанови довідався в канцелярії суду першої інстанції тільки 10.05.2017 року, а тому вважає, що строк на апеляційне провадження пропустив з поважних причин і просить його поновити.

Апелянт покликається, що слухання справи відбулося без його участі він був позбавлений права на дачу пояснень, подачі доказів по суті справи та заявлення клопотання. Таким чином суд першої інстанції порушив його процесуальні права, що є істотним порушенням норм права, внаслідок чого не було чітко встановлено особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апелянт наголошує, що його безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності, оскільки він був лише пасажиром в машині, а керував автомобілем марки «BMW» ОСОБА_3 який це може підтвердити, але його пояснення щодо цього працівники поліції не взяли до уваги та доставили ОСОБА_2 у Шевченківський відділ поліції.

Апелянт звертає увагу, що в момент безпідставного зупинення автомобіля за кермом не був, бо ним керував ОСОБА_3, але просив працівників поліції відвести його з метою перевірки на вміст алкоголю до медичного закладу, що зроблено не було. Його пояснення можуть підтвердити свідки.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 викликався, однак двічі не прибував з невідомих причин, але був присутній його представник - адвокат ОСОБА_1, таким чином права ОСОБА_2 на захист порушені не були.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення представника правопорушника, який просив задоволити апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вина ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 117945 від 11.03.2017 року складений о 03:40 год. про порушення вимог п.2.5 ПДР України, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП (а.с.1) без підпису ОСОБА_2, який складений в присутності двох свідків із зазначенням що права водію розяснені, від дачі пояснень відмовився;

довідкою про те, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності: 28.11.2016 року за ст.. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), 25.04.2016 року за ст.130 ч.1 КУпАП ( в т.ч. ДТП з травмованими особами) (а.с.2);

- поясненнями ОСОБА_4 від 11.03.2017 року, який вказав, що був запрошений працівниками поліції в якості свідка, щоб засвідчити що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення стану спяніння на приладі «Drager» на місці та в медичному закладі, а також відмовився підписати протокол (а.с.4)

- пояснення ОСОБА_5 від 11.03.2017 року, який також був свідком відмови ОСОБА_2 підписувати протокол та проходити медичний огляд на стан спяніння (а.с.5);

- карта обліку адміністративного правопорушення про те, що ОСОБА_2, 25.10.2016 року керував ТЗ в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, що знижують увагу та швидкість реакції за ст..130 ч.1 КУпАП, по даній справі 30.01.2017 року провадження було закрито за п.7 ст.247 КУпАП по закінченню строку накладення стягнення;

- ксерокопія постанови про накладення адміністративного стягнення від 11.03.2017 року складений о 02:50 год. на ОСОБА_2 за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.9).

Покликання апелянта про те, що ОСОБА_2 не перебував за кермом автомобіля, який зупинили працівники поліції, бо ним керувала інша особа, не знайшло свого підтвердження, та, на думку суду апеляційної інстанції, дані з метою уникнення адміністративної відповідальності. Оскільки в суді апеляційної інстанції, в присутності представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 було оглянуто відеофіксацію з нагрудних відеокамер працівників поліції та з відеорегістратора, який знаходився в патрульній машині, де чітко зафіксовано момент зупинки автомобіля марки «BMW» р.н. BLM 26173 працівниками поліції, вподальшому момент виходу з переднього пасажирського місця однієї людини, потім з цього пасажирського місця виходить ОСОБА_2, а із задніх дверей виходять ще 4 пасажири. При цьому з нагрудної камери поліцейського, який миттєво підійшов до дверей водія, видно, що на водійському місці нікого немає, однак з відеозапису було видно, як з водійського місця людина перемістилася на пасажирське сидіння поруч з водієм. З відеозаписів також вбачається, що ОСОБА_2, перебуваючи в Шевченківському відділі поліції, в присутності працівників швидкої допомоги, яких викликали для ОСОБА_2Б, його візуально обстежили, задали запитання по стану здоровя, після чого ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Висновок суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, при накладенні адміністративного стягнення, суддею в повній мірі враховані положення ст.33 КУпАП, зокрема враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, грубе порушення правил дорожнього руху, відмова від проходження огляду на стан спяніння, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, тобто заперечення своєї вини, вчинення адміністративного правопорушення повторно протягом року.

Таким чином приходжу до висновку, що районний суд підставно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у в межах санкції даної статті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 11.04.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення в межах санкції даної статті залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_6