Справа № 524/9375/17
Провадження 3/524/5206/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який поступив із Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючої, судді у відставці , проживаючої та зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст. 172-6 ч.1 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ :

12.12.2017 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 172-6 ч.1 КпАП України.

Вищевказаний адміністративний матеріал 12.12.2017 року згідно автоматизованої системи документообігу був розподілений судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_1

Вивчивши матеріали справи , вважаю необхідним заявити самовідвід по даній справі , виходячи з наступного :

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді( самовідвід) , відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Між тим, згідно з ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04 листопада 1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, на якій наголосив суд у справі «ОСОБА_3 проти України» (Заява № 21722/11) (пункти 104 та 106) існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об,єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду,а тому будь який суддя,стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості,повинен брати самовідвід або бути відведеним (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86; рішення від 09.11.2006р у справі «Білуга проти України).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід ( самовідвід) та порядку розгляду заяви про відвід(самовідвід) по справам про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що головуючий по справі - суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Олейнікова Г.М. працює в Автозаводському районному суді м. Кременчука з 14.04.2015 року згідно Указу Президента України від 13.02.2015 № 82/2015 "Про переведення суддів" та наказу про зарахування голови суду від 14.04.2015 року № 01-06.24 та з вищевказаного часу перебувала із особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,яка тривалий час , а саме з 1995 року , працювала суддею Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області в службових і дружних відносинах, тому суддя Олейнікова Г.М., щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у її безсторонності і неупередженості при розгляді справи відносно судді у відставці ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.. 172 -6 ч.1 КУпАП вважає , що її заява про самовідвід підлягає задоволенню .

Керуючись ст.245, 278, 279, 280, 283 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення №524/9375/17 стосовно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП задовольнити.

Справу передати до канцелярії Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: