АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/1077/17 Головуючий у І-й інстанції Женеску Е.В.
Справа № 200/2951/17 Головуючий в ІІ інстанції Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

замінено невідбутий строк адміністративного стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт адміністративним арештом з розрахунку одна доба адміністративного арешту за пять годин громадських робіт та призначено адміністративне стягнення у вигляді 8 діб адміністративного арешту,

за участю:

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

інспектора органу пробації ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції від 30 березня 2017 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт на строк 40 годин. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року за наслідками розгляду подання Шевченківського районного сектору Центрального міжрайонного відділу м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації було замінено невідбутий термін адміністративного стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт адміністративним арештом та призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді восьми діб адміністративного арешту.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови суду, скасувати дану постанову, відмовити у задоволенні вищевказаного подання про заміну адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вважає постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у звязку з неповнотою проведеного судового розгляду та порушенням права на справедливий суд, принципи верховенства права, законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосуванні норм права. Так, суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності чим порушив його право на судовий захист. Вважає, що подання Шевченківського районного сектора органу пробації не повинно бути задоволено, оскільки є передчасним, так як на той момент він подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 30 березня 2017 року та чекав результату її розгляду і, на його думку, відпрацьовувати громадські роботи на момент оскарження він не повинен був, про що він повідомив інспектора, який навмисно невірно виклав це в рапорті, зазначивши про відмову ОСОБА_1 від відпрацьовування громадських робіт. Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що всупереч ст. 285 КУпАП копію постанови суду він не отримував, про дану постанову дізнався 08 вересня 2017 року, коли отримав копію постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року з тексту самої постанови.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, уточнили її вимоги та просили скасувати постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року та відмовити в задоволенні подання органу пробації про заміну адміністративного стягнення на адміністративний арешт, надали пояснення аналогічні доводам скарги і просили її задовольнити.

В судовому засіданні інспектор органу пробації у вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо прийнятності апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.2 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді громадських робіт строком у 40 годин.

21 липня 2017 року до місцевого суду надійшло подання старшого інспектора Шевченківського районного відділу сектора Центрального міжрайонного відділу м. Дніпра Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ ОСОБА_5 про заміну ОСОБА_1 громадських робіт адміністративним арештом,у зв'язку з ухиленням від відбування стягнення.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року замінено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт адміністративним арештом та призначено стягнення у вигляді 8 діб адміністративного арешту.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 24 липня 2017 року без участі ОСОБА_1

В той же час, повістка про виклик до суду ОСОБА_1 направлена особі 14 серпня 2017 року, тобто через три тижні після винесення постанови суду.

В постанові суд зазначив, що правопорушник в судове засідання для розгляду питання про заміну невідбутої частини стягнення не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

З такими висновками суду, апеляційний суд не погоджується, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Таким чином, вирішивши питання про заміну стягнення у вигляді громадських робіт на адміністративний арешт, суд першої інстанції не дотримався належним чином вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, чим істотно обмежив права ОСОБА_1, зокрема, і право на захист.

Як неодноразово зазначалось ЄСПЛ у своїй практиці щодо участі в судовому засіданні особи відносно якої здійснюється провадження та надання їй можливості для свого ефективного захисту, зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Лучанінова проти України» п.п. 62-67, «…обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження. Крім того, можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, мають включати ознайомлення з матеріалами справи, на яких ґрунтуються обвинувачення (див., наприклад, вищезазначене рішення у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine), п. 66)».

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своєму рішенні від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепко проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що стаття 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією.

Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як «кримінальне» в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції, яка передбачає наступне:

«Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку».

В пункті 59 вказаного рішення ЄСПЛ, Суд зауважує «… що Договірні Сторони мають широкі межі розсуду в оцінці того, як має реалізовуватися право, передбачене статтею 2 Протоколу N 7 до Конвенції. У деяких країнах від особи, щодо якої винесено рішення про адміністративне правопорушення та яка бажає оскаржити це рішення, іноді вимагається отримати дозвіл на це. Однак будь-які обмеження, що містяться у національному законодавстві стосовно права на перегляд мають за аналогією з правом доступу до суду, висвітленому у п. 1 ст. 6 Конвенції, переслідувати законну мету та не порушувати цього права (див. Krombach v. France, no. 29731/96, параграф 96, ECHR 2001-II).

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Відповідно до ст. 32 КУпАП адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п'ятнадцяти діб.

Положеннями ст.ст. 327, 328 КУпАП встановлено, що осіб, підданих адміністративному арешту, тримають під вартою в місцях, що їх визначають органи Національної поліції. При виконанні постанови про застосування адміністративного арешту арештовані піддаються особистому оглядові.

Строк адміністративного затримання зараховується до строку адміністративного арешту.

Особи, піддані адміністративному арешту за правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтею 185, частиною другою статті 185-1 і частиною першою статті 185-3 цього Кодексу, використовуються на фізичних роботах.

Оскаржуваною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту, яке істотно обмежує права особи, гарантовані статтями 5 Конвенції та 29 Конституції України.

Отже, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа відносно ОСОБА_1 за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно й статті 2 Протоколу № 7 по Конвенції.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про час та дату судового засідання, в якому йому замінили адміністративне стягнення на найсуворіший його вид і таке стягнення в розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ, за своїм змістом є позбавленням волі, а також, що така особа не мала змоги захистити свої права та інтереси, шляхом надання суду, який розглядав справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку та за даних обставин, тільки апеляційне провадження є ефективним засобом юридичного захисту прав такої особи, у звязку з чим апеляційний суд вважає скаргу ОСОБА_1 прийнятною і такою, що підлягає розгляду.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в частині законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції про задоволення подання органу пробації та заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено апеляційним переглядом вимоги ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, судом першої інстанції не були дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, як своєчасного направлення так і отримання ОСОБА_1 судового виклику.

З врахуванням приведених обставин та положень закону апеляційний суд дійшов висновку, що строк на оскарження постанови був пропущений з поважної причини і підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції відповідно до ст. 321-4 КУпАП вирішив питання про заміну громадських робіт на адміністративний арешт.

Згідно вимог ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321-4 КУпАП у разі ухилення правопорушника від громадських робіт постановою суду (судді) за поданням органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, невідбутий строк громадських робіт може бути замінено штрафом або адміністративним арештом.

Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 245 та ст. 280 КУпАП не були зясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не було зясовано обставин чи насправді ОСОБА_1 ухилявся від відбування адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт, про які зазначено у поданні.

З подання та матеріалів особової справи випливає, що 20.06.2017 року старшим інспектором було здійснено вихід за адресою м. Дніпро, вул. Леонтовича, 14 з метою встановлення причин неявок правопорушника ОСОБА_1, на момент перевірки правопорушник знаходився за місцем проживання та повідомив, що відпрацьовувати громадські роботи відмовляється, оскільки вважає рішення районного суду незаконним та подав на нього апеляційну скаргу.

Матеріалами справи підтверджено, що 22.06.2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду від 14.07.2017 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

17 липня 2017 року інспектор органу пробації звернувся з вказаним поданням про заміну адміністративного стягнення. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що дане подання було складене 27 червня 2017 року.

У відповідності до п. п. 3.11, 3.12 Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт та виправних робіт, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 19.03.2013 року № 474/5, після отримання постанови суду порушнику надсилається виклик до уповноваженого органу з питань пробації. З порушником проводиться бесіда, під час якої розяснюються порядок та умови виконання стягнення, наслідки ухилення від відбування громадських робіт, передбачені статтею 321-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Якщо у призначений день порушник не зявився за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, то на наступний день уповноважений орган з питань пробації надсилає повторний виклик.

В період з 14.07.2017 року по 17.07.2017 р. відомостей про надіслання викликів ОСОБА_1 про прибуття до органу пробації для відбування стягнення або інших дій, спрямованих на повідомлення правопорушника та виконання постанови суду, в матеріалах справи відсутні. Також, відсутні будь-які підтвердження отримання викликів органу пробації ОСОБА_1 до моменту направлення вказаного подання до суду.

Дані обставини судом першої інстанції залишилися поза увагою.

Крім того, як було встановлено, суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1, в свою чергу у відповідності до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою. В звязку з чим ОСОБА_1 був позбавлений своїх прав передбачених ст. 268 КУпАП. По вказаній категорії справ явка особи була обовязковою і суд не врахував, що в поданні ставилося питання про погіршення становища особи.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, вищевказане подання органу пробації надійшло до суду першої інстанції 21 липня 2017 року, протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24 липня 2017 року і в цей же день суд розглянув дане подання.

Отже даних про те, що станом на 21.07.2017 року, тобто на день надходження до суду подання органу пробації, ОСОБА_1 умисно ухилявся від відбування громадських робіт, в судовому засіданні не встановлено, у зв'язку з чим постанова суду в цій частині є необґрунтованою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з відмовленням у задоволенні подання про заміну громадських робіт адміністративним арештом.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року, якою ОСОБА_1 замінено невідбутий строк адміністративного стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт адміністративним арештом та призначено адміністративне стягнення у вигляді 8 діб адміністративного арешту скасувати.

В задоволенні подання старшого інспектора Шевченківського районного відділу сектора Центрального міжрайонного відділу м. Дніпра Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ ОСОБА_5 про заміну ОСОБА_1 громадських робіт адміністративним арештом відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун