АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1797/2017 Постанова винесена суддею Бойко О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника Мамася М.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Мамася М.О. на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 20 березня 2017 року о 02 год. 20 хв., на вул. Нікольсько-Ботанічна, 14 в м. Києві, керував автомобілем марки «Каділак», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода), від огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Мамась М.О. просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та закрити провадження в справі, оскільки відсутні докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

За доводами апелянта, суддею при підготовці справи до розгляду не було дотримано вимог ст. 278 КУпАП, а при її розгляді порушено положення ст.ст. 245, 251 КУпАП щодо повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому: невірно вказана адреса проживання (перебування) правопорушника; не вказана частина статті КУпАП за якою притягується правопорушник до адміністративної відповідальності, до того ж рапорт поліцейського також містить інформацію щодо складання протоколу лише за ст. 130 КУпАП, без посилання на частину статті цієї норми закону; відсутні дані чи притягалася особа до адміністративної відповідальності раніше, що є необхідним для визначення частини статті КУпАП, якою встановлюється відповідальність за ст. 130 КУпАП; не вказано які документи додаються до протоколу, отже за відсутності в протоколі таких даних, письмові пояснення свідків не можуть бути визнані судом належними доказами в справі.

При цьому, звертає увагу, що протокол, який наявний в матеріалах справи суттєво відрізняється від протоколу виданого поліцейським ОСОБА_2, а саме містить дописки щодо частини статті за якою притягується порушник та доданих до протоколу документів, підписи свідка ОСОБА_4 в протоколі та письмових поясненнях різняться між собою, що свідчить про фальсифікацію поліцейськими доказів.

Звертає увагу апелянт і на порушення процедури огляду особи на стан сп'яніння, що передбачена ст. 266 КУпАП та Інструкцією Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, та вказує про те, що ОСОБА_2 не було запропоновано поліцейським пройти огляд у закладі охорони здоров'я і не проінформовано належним чином про порядок застосування спеціального технічного засобу.

Крім того, вважає, що судове рішення не оформлено належним чином та не відповідає вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП, бо не містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, про правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та про порядок сплати штрафу.

Разом з апеляційною скаргою від захисника Мамася М.О. надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що судове рішення від 15 червня 2017 року було постановлено без участі ОСОБА_2, який його копію отримав лише 27 червня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду апелянтом пропущено з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника Мамася М.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та додатково надані документи, допитавши свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, вважаю, що апеляційна скарга захисника Мамася М.О. в інтересах ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на письмовими доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, та таким доказам надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, винуватість ОСОБА_2, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується даними, які містяться:

- упротоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 123128 від 20 березня 2017 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, в якому серед іншого зазначено: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси двох свідків; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, в цьому протоколі вказано, що ОСОБА_2 20 березня 2017 року о 02 год. 20 хв., на вул. Нікольсько-Ботанічна, 14 в м. Києві, керував автомобілем марки «Каділак», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода), від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_2 були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в поясненнях він лише вказав "не согласен", проте будь-яких конкретних зауважень чи заперечень на дії працівників поліції, в тому числі й щодо відсутності свідків події, не указав.

Між тим, невірно вказана в протоколі адреса проживання (перебування) правопорушника свідчить лише про те, що за відсутності належного документу на підтвердження місця реєстрації чи/або проживання ОСОБА_2, адреса його фактичного проживання при складанні протоколу поліцейським була встановлена зі слів ОСОБА_2

Посилання ж апелянта на фальсифікацію протоколу, з огляду на те, що в його копії, яка була вручена ОСОБА_2, відсутня частини статті КУпАП за якою притягується порушник до відповідальності та інформація про додатки до протоколу, є надуманим, оскільки копія протоколу не має таких суттєвих розбіжностей з його оригіналом, які б давали підстави для висновку про те, що ці документи різні за своїм змістом (а.с. 1);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 20 березня 2017 року від проходження огляду на стан сп'яніння, водночас жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції у своїх поясненнях не вказали (а.с. 2);

- урапортах поліцейських ОСОБА_7 і ОСОБА_8, де вони вказали, що 20 березня 2017 року близько 02 год. 10 хв. побачили транспортний засіб «Каділак», д.н.з. НОМЕР_1, який рухався на великій швидкості по вул. Володимирській, звернув на вул. Льва Толстого, а потім, перетнувши подвійну суцільну смугу, виїхав на вул. Никольсько-Ботанічну та зупинився біля будинку № 14. Реагуючи на порушення ПДР України, вони прослідували за даним транспортним засобом, а коли той зупинився і з нього вийшов водій, як потім з'ясувалося ОСОБА_2, водію було повідомлено про порушення ним ПДР. На вимогу пред'явити посвідчення для встановлення особи, водій не реагував, під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння. В подальшому щодо водія було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 130 та ст. 185 КУпАП. Посвідчення у водія не вилучалося, бо він відмовився його надати (а.с. 3-4).

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Підстав вважати рішення судді місцевого суду таким, що постановлено без дотримання вимог ст. 245, 278, 280, 283 КУпАП, у суду апеляційної інстанції немає.

Між тим, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, не дивлячись на те, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 клопотання про допит свідків не заявляв, безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За поясненнями свідка ОСОБА_5, в його присутності та присутності іншого свідка складався протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 Проте свідок не зміг пригадати чи дійсно в його присутності ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я, чи про таке йому стало відомо зі слів поліцейських. В той же час свідок не оспорював свої письмові пояснення.

Як слідує з пояснень свідка ОСОБА_6, 20 березня 2017 року він також був очевидцем складання щодо ОСОБА_9 протоколу про адміністративне правопорушення.

В той день, як показав свідок, ОСОБА_2 як завжди під'їхав на автомобілі до будинку, де проживає, поставив його на те ж місце, на яке завжди ставить, у стані алкогольного сп'яніння не перебував, оскільки змін в його поведінці не було і ознак сп'яніння він (свідок) не побачив. Він не чув, щоб ОСОБА_2 відмовлявся від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, проте спостерігав за подіями, що відбувалися 20 березня 2017 року за участю ОСОБА_2, не весь час.

Із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів із нагрудних камер/відеореєстраторів поліцейських, наданих Управлінням патрульної поліції на запит суду, вбачається, що до ОСОБА_2 звернулися працівники поліції з повідомленням про порушення ним ПДР, на що він не відреагував, неодноразові вимоги пред'явити посвідчення водія проігнорував, безпідставно сперечався з поліцейськими. В подальшому на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» ОСОБА_2 в категоричній формі в присутності двох свідків відмовився, як відмовився і від пропозиції пройти такий огляд в закладі охорони здоров'я. До того ж спонукав свідків не давати пояснень проти нього і не підписувати жодних документів, між тим зауважень щодо незаконності вимог поліцейських про проведення огляду не заявляв.

Враховуючи наведене, слід визнати, що вказані відеозаписи беззаперечно спростовують пояснення свідка ОСОБА_6 та доводять те, що під час відмови ОСОБА_2 від будь-яких форм огляду на стан сп'яніння були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції. Отже указаний доказ в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами у справі доводить винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та спростовує усі доводи сторони захисту щодо недотримання поліцейськими відповідної процедури та вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду, в тому числі і щодо необґрунтованості висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено.

Виходячи з обставин справи, характеру вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху та є умисним, особи ОСОБА_2., суддя Голосіївського районного суду м. Києва, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За своїм змістом судове рішення відповідає тим вимогам ст. 283 КУпАП, які законом передбачені саме щодо постанови суду (судді) в справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що апеляційним переглядом справи стосовно ОСОБА_2 не встановлено порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, вважаю постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_2 законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування та закриття провадження в справі, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Мамасю Максиму Олександровичу в інтересах ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника Мамася МаксимаОлександровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко