Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/362/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року. Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Гончар В.М., за участі ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5- адвоката ОСОБА_6 на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2017 року якою щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1,

закрито провадження в справі за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 № 461717, складеного 04.10.2016 року, ОСОБА_3, 04 жовтня 2016 року о 17 год. 10 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_2, на польовій автодорозі м. Мала Виска с. Лозуватка, під час руху не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості в русі, рухався не до правого краю дороги, не надав пріоритету у русі автомобілю «Тойота Венза», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, в наслідок чого допустив зіткнення з ним, чим порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 10.11., 11.1., 11.2. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_3 суд першої інстанції послався на те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на ґрунтовій дорозі на яку з головної (асфальтованої) дороги виїхав та почав рухатися автомобіль «Тойота Венза», д.н.з. НОМЕР_3 під керування водія ОСОБА_5 Суд врахував також і положення пунктів 16.2., 16.3., 16.14 та 16.15 Правил дорожнього руху, відповідно яким: на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку. У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії, які рухаються по другорядних дорогах. Якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі ( темна пора доби, грязь, сніг тощо ), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Органом, що розпочав адміністративне переслідування не надано суду додаткових доказів з місця оформлення ДТП ( а.с. 46, 49-52 ), окрім фотографії, протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП та надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ( а.с. 29-33 ).

Разом із цим, як вбачається з наданих працівниками поліції фотографії місця ДТП ( а.с. 51 ) в напрямку руху автомобіля «Волга» під керуванням водія ОСОБА_3 мала місце розвилка ( перехрестя ) і він, як пояснював у судовому засіданні мав намір їхати лівіше по напрямку руху дороги, яка також уходила праворуч.

Аналіз вищезазначених показань учасників ДТП, свідків та матеріали справи у своїй сукупності дали суду підстави вважати, що в прямому причинному звязку із настанням ДТП та її насідками не знаходяться лише дії водія ОСОБА_3, оскільки для того щоб зробити інший висновок, про винність лише водія автомобіля «Волга» необхідні належні і беззаперечні докази.

Приписами статті 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Із наведеного суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник учасника ДТП ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану постанову судді, винести постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження у звязку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до пп. «б» п. 2.3. ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобі і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Дорожня обстановка була обумовлена складностями в її організації, а саме: наявністю заростями кущів та наявністю польових доріг, які перетинаються між собою, зокрема польовою дорогою по якій рухався ОСОБА_3 та на яких технічно не забезпечена організація дорожнього руху, тобто відсутні дорожні знаки пріоритету.

Допустивши порушення п. 12.1. ПДР, ОСОБА_3 перевищив безпечну швидкість в русі, що стало ключовим моментом невиконання ним вимог п. 10.11. ПДР, відповідно до якого: «У разі коли траєкторія руху транспортних засобів перетинається, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку».

Зважаючи на той факт, що ОСОБА_3, в порушення п.11.2. ПДР, рухався не якнайближче до правого краю дороги, він не зміг безпечно розїхатись та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5, який наближався по польовій дорозі праворуч.

З огляду на те, що транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, ОСОБА_3, скоїв адміністративний проступок, який кваліфікується за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наведена інформація підтверджується змістом листа від 15.11.2016 р. №5203/01/125-16 за підписом Т.В.О. начальника Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_7 (знаходиться в матеріалах справи), а також поясненнями допитаних у судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_5 та осіб, що приймали участь при складенні схеми ДТП: ОСОБА_8, ОСОБА_9

Єдиною підставою для прийняття оскаржуваної постанови, на думку суду, було те, що в прямому причинному звязку із настанням ДТП та її насідками не знаходяться лише дії водія ОСОБА_3, оскільки для того щоб зробити інший висновок, про винність лише водія автомобіля «Волга» необхідні належні і беззаперечні докази.

Також вважає, що оскільки в матеріалах є належні та допустимі докази наявності вини у дорожньо транспортній пригоді саме ОСОБА_3, яких достатньо для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справі. Ці дані встановлюються, зокрема висновком експерта.

Згідно до статті 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 № 461717 від 04.10.2016 року, ОСОБА_3 за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.10.2016 року, ставилось у провину порушення п. 2.3б, 10.11, 11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП (а. с. 1).

Не погоджуючись із вказаним протоколом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що мотивовано зазначив в оскаржуваній постанові.

Доводи представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування постанови суду першої інстанції, винесення нової постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрити провадження у звязку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення за обставин, викладених в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

Посилання адвоката на будь-то порушення водієм ОСОБА_3 пп. «б» п. 2.3, п. 10.11; 11.2; 12.1 ПДР України не відповідають дійсності. Так, відповідно матеріалів справи водій ОСОБА_5 здійснював зїзд на польову дорогу у місці, в якому відсутні будь-які дорожні знаки, і виїжджаючи на дорогу мав би впевнитись у безпеці свого маневру, відсутності на ній інших транспортних засобів, що в свою чергу також спростовує посилання апелянта на те, що у разі коли траєкторія руху транспортних засобів перетинається, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Посилання на перевищення швидкості водієм ОСОБА_3 також є безпідставними, так як не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються матеріалами справи (поясненням ОСОБА_3, які відображені в оскаржуваній постанові - рухався зі швидкістю близько 60-70 км/год), які ніким належними доказами не спростовані.

Посилання апелянта на лист від 15.11.2016 р. №5203/01/125-16 за підписом Т.В.О. начальника Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_7, як на доказ вини ОСОБА_3, є безпідставним, так як даний лист не узгоджується з вимогами ст. 251 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2