Справа №585/2933/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/422/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працюючий в маркеті «Рона», проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на його відсутність.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2017 року водій ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. за те, що 20 липня 2017 року о 23 год. 10 хв. керував транспортним засобом скутером марки «Хінлінг», в м. Ромнах Сумської області по вул. Прокопенка з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова та нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить постанову судді скасувати, а провадження відносно нього закрити з підстав відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наголошує на відсутності доказів його вини в частині відмови від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в передбаченому законом порядку. Вважає, що поліцейськими порушено порядок направлення водіїв транспортних засобів до закладів охорони здоровя з метою встановлення ознак алкогольного спяніння. Стверджує, що в день його зупинки він не перебував в стані алкогольного спяніння, спішив до аптеки за ліками та під погрозою поліцейських забрати його скутер був вимушений вказати в протоколі, що випив 0,5 л. пляшку світлого пива та що в лікарню їхати не бажає та відмовляється від обстеження, після чого поліцейські зупинили два автомобіля водіїв яких по черзі запросили до службового автомобіля вказавши що він (ОСОБА_3О.) відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного спяніння. Між тим, в складеному відносно нього протоколі вказано, що він керував скутером «Хінлінг» з ознаками алкогольного спяніння, однак жодного огляду для вставлення вказаних обставин відносно нього не проводилось. Зокрема йому не пропонувалось пройти такий огляд на місці його зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, не розяснювалось порядок такого проходження. Крім цього, йому поліцейськими не було виписано і направлення до закладу охорони здоровя для проходження медичного огляду на стан спяніння, а письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були шаблонні, надруковані та з ними у порушення ст. 268 КУпАП його не було ознайомлено. Також, як на порушення судом першої інстанції вимог ч.1 ст. 285 КУпАП апелянт вказує і на безпідставне оголошення лише резолютивної частини рішення, а не відразу оголошення повного тексту постанови.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи. Зазначені вимоги закону судом дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи суддя першої інстанції, всебічно розглянув справу, об'єктивно оцінив добуті докази, з'ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм вірну оцінку.

Зокрема, вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується рядом наявних в матеріалах справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення АП2 № 522409 від 20.07.2017 року, складеному уповноваженою на те особою у відповідності до вимог закону, з якого вбачається те, що 20.07.2017 року о 23 год. 10 хв. в м. Ромни по вул. Прокопенко водій ОСОБА_3 керував скутером марки «Хінлінг» з явними ознаками алкогольного спяніння ( різкий запах алкоголю з порожнини роту, млява мова, нестійка хода) від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився, між тим, власноручно в поясненнях протоколу ОСОБА_3 зазначив : «Я ОСОБА_3, випив 0,5 л. пива чернігівського світлого, після чого керував скутером «Хінлінг», в лікарню їхати не бажаю, від обстеження відмовляюсь, з протоколом згоден»;

- поясненнями інспектора Дяченка О.С., який ті надав в ході судового розгляду справи, та вказав про те, як 20.07.2017 року ОСОБА_3 було зупинено, оскільки той був без шолому, однак після зупинки в останнього було виявлено ознаки алкогольного спяніння, запропоновано пройти ОСОБА_3 обстеження на стан алкогольного спяніння на що той відмовився в присутності свідків;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які ними підтверджені в ході судового розгляду справи, про що свідчить наявний в матеріалах справи звукозапис. Зокрема свідок ОСОБА_6 суду пояснював, що вночі близько 12 год. він їхав на автомобілі, його зупинили поліцейські, попросили підїхати до їх автомобіля, на що він виконав їх прохання, при цьому, в поліцейському авто сидів ОСОБА_7, а за кермом інспектор, який зачитав йому зміст протоколу та запитав у ОСОБА_3 чи все він правильно прочитав, на що той кивком голови запевнив свою згоду. Тоді, він, як свідок, підписав протокол та пояснення в яких, за його словами теж все було правильно. Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні теж вказував на те, що його зупинили поліцейські, коли він вийшов з власного авто то побачив ОСОБА_3, який сидів в авто поліцейських на задньому сидінні. Працівники поліції йому повідомили, що зі слів ОСОБА_3 останній випив пляшку пива та керував скутером, на що він, як свідок, уточнив у ОСОБА_3 чи правильного говорить поліцейський та чи підписувати йому протокол, той кивком голови запевнив що правильно після чого, він підписав протокол та пояснення.

Між тим, в ході вивчення звукозапису судового засідання, апеляційним судом було заслухано надані ОСОБА_3 суду першій інстанції пояснення, зокрема де він в судовому засіданні за 05.09.2017 рік посилається на ті доводи, що і в апеляційній скарзі, а саме на те, що протокол був підписаний ним під примусом працівників поліції, вони погрожували забрати його скутер на штраф майданчик, при цьому він не являється юридично обізнаною особою, та зауважив про те, що фактично зрозумів те, що підписав протокол помилково вже після того, як звернувся за допомогою до адвоката. При цьому, на запитання суду чи визнає він факт керування транспортним засобом, факт складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 вказав, що визнає, на запитання суду чи вивчав останній його зміст, той впевнено відповів що так, та зауважив що своєю рукою його підписував, на уточнююче запитання суду чи особисто він писав пояснення, той відповів що так, однак при цьому зауважив, що про їх зміст тоді не думав, оскільки не орієнтується в законі. На запитання суду чому не поїхав до лікарні на огляд, ОСОБА_3 відповів що спішив, а на запитання чи знає він про заборону керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, той відповів, що знає, однак зауважив про те, що не знав про таку сувору відповідальність.

З огляду на викладене та аналізуючи вказані докази в їх сукупності, вважаю, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним та беззаперечним, а його доводи апеляційної скарги спрямованими на уникнення відповідальності за вчинене.

Так, не можуть заслуговувати на увагу твердження апелянта ОСОБА_3 про відсутність доказів на підтвердження самого факту його відмови від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, відстуність факту відмови за участю свідків, оскільки вони спростовуються вказаними матеріалами справи, зокрема власноручно написаними в протоколі письмовими поясненнями ОСОБА_3, де він чітко вказав на відмову проходити огляд на стан алкогольного спяніння, та поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зауважили про те, що хоч безпосередньо і не були присутні при складанні протоколу, однак їм були відомі як зміст протоколу, про правильність якого їх запевнив сам ОСОБА_3, так і зміст ними підписаних пояснень. З огляду на викладені обставини, апеляційний суд не ставить під сумнів наявність в діях ОСОБА_3, які полягали у відмові від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Щодо, доводів апеляційної скарги про друкований зміст підписаних свідками пояснень, а також порушення вимог ст. 268 КУпАП, що полягало у не розясненні ОСОБА_3 їх змісту, то такі доводи слід визнати безпідставними, оскільки по-перше, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, та іншими. Разом з тим, положення вказаної статті не визначають конкретну форму таких пояснень, чи то письмову чи то друковану, основною вимогою є наявність в таких пояснення відомостей щодо обставин справи, які можуть вплинути на правильність її вирішення. Наявні в матеріалах справи пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, містять як відомості щодо обставин справи так і їх підписи. По-друге, вимоги ст. 268 КУпАП не зобовязують чи то працівників поліції чи то суд в обовязковому порядку ознайомлювати особу, яка притягається до адміністративної відповідальності зі змістом наданих свідками поясненнями, положення вказаної статті закону надають такій особі право знайомитися з матеріалами справи при її бажанні, при цьому з матеріалів справи не вбачається волевиявлення ОСОБА_3 ознайомлюватися з матеріалами даної справи про що свідчить відсутність в ній відповідної заяви, а тому стверджувати про наявність вказаних в апеляційній скарзі порушень, апеляційний суд не може.

Крім цього, слід звернути увагу і на ту обставину, що з метою повного, всебічного та неупередженого встановлення обставин справи судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_4, яке в судовому засіданні було підтримано і самим ОСОБА_3, про виклик з метою допиту вказаних в протоколі свідків, їх пояснення були заслухані в ході судового розгляду справи, а тому, апеляційний суд, дійшов висновку про необмеженість суду першої інстанції лише письмовими поясненнями вказаних осіб, а і врахував їх усні пояснення, надані ними безпосередньо в суді.

Щодо тверджень апелянта в частині того, що на момент його зупинки поліцейськими він не перебував у стані алкогольного спяніння, а протокол підписував під примусом працівників правоохоронних органів, то їх теж слід визнати безпідставними, з огляду на те, що жодних відомостей про звернення ОСОБА_3 чи то його захисника ОСОБА_4 до уповноважених органів зі скаргою на неправомірні дії поліцейських матеріали справи не містять, також такі відомості не було надано і в ході апеляційного розгляду справи, а тому стверджувати про наявність примусу з боку працівників поліції по відношенню до ОСОБА_3 апеляційний суд не може.

Між тим, на увагу заслуговує і на зміст наданих в судовому засіданні пояснень свідків, які чітко вказували на те, що ОСОБА_3 на їх запитання щодо достовірностей викладених їм пояснень з боку поліцейських свідомо, без будь якого на те примусу, запевнив останніх про їх достовірність.

Також, є безпідставними і доводи апеляційної скарги в частині не встановлення працівниками поліції у ОСОБА_3 ознак алкогольного спяніння, так як він не був підданий ні проходженню відповідного огляду за допомогою спеціального технічного пристрою, ні в медичній установі, оскільки відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоровя України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану, вичерпний перелік яких міститься у п. 3 вказаної Інструкції. З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції при зупинці водія ОСОБА_3 в останнього було виявлено такі ознаки алкогольного спяніння як запах алкоголю з порожнини роту, млява мова та нестійка хода, що відповідає вимогам вказаної Інструкції, при цьому встановлення таких ознак, відбувається не на підставі проходження особою відповідного огляду на стан алкогольного спяніння, а на розсуд поліцейських, а вже встановлення факту перебування чи не перебування такої особи в стані алкогольного спяніння відбувається виключно на підставі проходження нею огляду чи то за допомогою спеціального технічного пристрою чи то в медичній установі.

Щодо тверджень апелянта про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного спяніння, то їх слід теж визнати безпідставними та такими, що не можуть заслуговувати на увагу, оскільки ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним п. 2.5 ПДР України, саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а не за п. 2.9 «а» ПДР України, керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що вказує взагалі на відсутність такого огляду.

Також, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення доводи апелянта про порушення судом положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, а саме оголошення спочатку резолютивної частини оскаржуваної ним постанови, та аж потім її повного тексту, оскільки дана обставини хоч і існує, однак жодним чином не виключає доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, а тому вона є не достатньою для визнання оскаржуваного судового рішення не законним. Між тим, апелянт в доводах своєї апеляційної скарги не обґрунтовує яким чином така обставина вплинула на достовірність викладених в постанові доводів та які наслідки від того настали.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вмотивованим та законним, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності за вчинене.

Таким чином, підстав для зміни чи скасування постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2017 року, як того просить апелянт ОСОБА_3, апеляційний суд не вбачає та вважає, що вказане судове рішення повинно бути залишено без зміни, а вимоги апеляції скарги ОСОБА_3 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.