Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/5238/17
ПОСТАНОВА

27.10.2017 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Кузнецов Д. В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ВВ 846778, виданий 24.07.1999 року Іллічівським РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, який не працює, мешкає в м. Маріуполі, вул. Тесленка, буд. 32-а, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2017 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 116650 від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 13 жовтня 2017 року о 21 год. 40 хв. біля будинку № 40 по вул. М.Сибіряка в м. Маріуполі, керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), що згідно п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції стало підставою для вимоги про проходження відповідно до встановленого п. 6 вищезазначеної Інструкції порядку огляду на стан алкогольного спяніння із застосуванням газоаналізатора Alcotest або медичного огляду, від яких він відмовився.

ОСОБА_1 свою провину не визнав, вказав, що у зазначений у протоколі час він в якості пасажира знаходився у салоні автомобіля НОМЕР_2, при цьому транспортним засобом керував його товариш. Приблизно о 21 год. 40 хв. 13.10.2017 року вони підїхали до будинку № 40 по вул. М.Сибіряка в м. Маріуполі, вийшли з автомобіля, ОСОБА_1 підійшов до кіоску. В цей час до нього підійшли особи у військовій формі, які представились працівниками поліції, та зазначили, що шум від його автомобіля порушує громадський порядок, при цьому предявили вимогу надати документи, що посвідчують його особу, на що ОСОБА_1 надав посвідчення водія. Після цього були викликані працівники патрульної поліції, які винесли постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, з якою останній погодився, адже не хотів підставляти свого товариша, який керував його автомобілем. Наполягав на тому, що транспортним засобом не керував, а тому на пропозицію пройти медичне обстеження на стан спяніння відмовився. Факт перебування у зазначений час у стані алкогольного спяніння не заперечував.

Суд, вислухавши ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надано письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які вказали, що 13.10.2017 року приблизно о 23 год. 33 хв. по вул. М.Сибіряка, 40 в м. Маріуполі їх запросили в якості свідків під час оформлення протоколу на ОСОБА_1 На вимогу працівників поліції продути газоаналізатор або проїхати до медичної установи для встановлення ступеню алкогольного спяніння останній відмовився.

Натомість на дослідженому в судовому засіданні відеозаписі з камери спостереження, що закріплена на форменому одязі працівника поліції, не зафіксовано момент зупинки автомобіля НОМЕР_2, та з відеозапису не вбачається, хто саме керував транспортним засобом. Відеозапис починається з моменту, коли приїхали працівники патрульної поліції на вул. М.Сибіряка в м. Маріуполі, при цьому ОСОБА_1 стояв осторонь від автомобіля, та на запитання працівників поліції пояснював, що він не керував транспортним засобом, а тому відмовляється проходити медичне обстеження на стан алкогольного спяніння.

За таких підстав, наданий стороною обвинувачення відеоматеріали не містять даних, що беззаперечно спростовували б твердження ОСОБА_1

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов