Справа №591/4850/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/424/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Матус В. В. ,з участю ОСОБА_3О,, його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року, якою

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець м. Суми

( АДРЕСА_1), -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн. на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 02 вересня 2017 року о 19 год. 50 хв. в м. Суми по вул. Кузнечна, 2, керував автомобілем НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком СОНД № 4318 від 02.09.2017 р., чим порушив п. 2.9 (а) ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з прийнятим судовим рішенням, посилається на його необґрунтованість та просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі, у звязку з відсутністю у його діях складу правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що огляд на стан спяніння проведено із порушенням нормативних актів, які регулюють цю процедуру, зокрема посилається на те, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки, а також вважає , що протокол про адміністративне правопорушення не може бути допустимим доказом та на його думку відсутні докази, які б вказували на те, що він, взагалі, керував автомобілем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 02 вересня 2017 року серії БД № 096846, який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які кожен окремо підтвердили, що в їх присутності водій ОСОБА_3 від проходження огляду в установленому законом порядку на місці за допомогою газоаналізатора Alcotest, відмовився ( а.с. 6,7); поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які кожен окремо пояснили про те, що в їх присутності ОСОБА_3 від підпису в протоколі, отримання копії протоколу та надання пояснень відмовився ( а.с. 4, 5); актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів ( а.с. 2); висновком СОНД від 02 вересня 2017 року за № 4318 щодо результатів медичного огляду, відповідно до якого ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного спяніння ( а.с. 3), належним чином дослідженими суддею.

Відповідно до норм діючого законодавства, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу, однак таких пояснень чи заперечень ОСОБА_3 в матеріалах справи немає.

Таким чином доводи апеляційної карги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути допустимим доказом, не заслуговують на увагу.

Також не викладено та не заявлено жодних клопотань відносно незгоди з результатами вищевказаного висновку СОНД щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного спяніння від 02 вересня 2017 року, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що огляд на стан спяніння не було проведено на місці зупинки не спростовує висновку судді про те, що ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного спяніння під час керування автомобілем, при цьому сам ОСОБА_3 не заперечував, що погодився пройти огляд в СОНД.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9 підтвердила, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, а рух його автомобіля був зупинений лише працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_7 в суді підтвердив, що присутній ОСОБА_3 відмовлявся від пояснень та отримання копії протколу.

Сам ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував факт перебування за кермом автомобіля, факт події, яка зазначена в протоколі, але зауважив про те, що автомобіль не рухався.

Вказані пояснення спростовуються дослідженими в судовому засіданні вищенаведеними доказами.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу до висновку, що дії ОСОБА_3 містять склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Наведеними доказами у їх сукупності спростовуються доводи апелянта про недоведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і відповідно, про його безпідставне притягнення до адміністративно відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Адміністративне стягнення ОСОБА_3 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.