П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.09.2017 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Масендич В. В. розглянувши матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою:

м. Львів, вул. Наукова, 86/11

за ч. 1 ст. 126 , ч.1 ст. 126 КУпАП

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 31.08.2017 р., о 04:25 год., у м. Львіві, на перехресті вул. Симоненка-Наукова, керував автомобілем НОМЕР_1, не предявив полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1. ґ ПДР України та ч.1 ст. 126 КУпАП, а також останній не мав при собі та не предявив реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.1.б ПДР України та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 257 КУпАП, працівниками Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції скеровано до суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, 21 вересня 2017 року.

Відповідно до п.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку коли існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з пп.2.4. ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотримання вимог ПДР та згідно п.2.4.а, предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (2.1.а. ПДР), реєстраційний документ на транспортний засіб (2.1.б. ПДР), поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.1.ґ. ПДР).

Згідно з п 2.1.ґ ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країни з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п.21.2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.1. ПДР України, ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ відзначив, що, як правило, національні суди, зокрема суд першої інстанції, повинні оцінити подані їм докази.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документам.

Дослідивши матеріали справи, зокрема протоколи про адміністративні правопорушення серії БР №004457 від 31.08.2017 року, серії БР №004456 від 31.08.2017 рроку, суд дійшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, проте, у відповідності до ст. 24-1 КУпАП, застосувати захід впливу-попередження.

Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 грн.

Керуючись ст.ст. 283,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, застосувати захід впливу-попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 320 (триста двадцять) грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Масендич В.В.