ПОСТАНОВА

Іменем України

17.10.2017 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли від Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, працівника ТОВ «Жмеринський елеватор», мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду знаходиться дана адміністративна справа щодо ОСОБА_1 за ознакою вчинення ним 17.08.2017 року о 22 годині 10 хвилин в м.Жмеринка Вінницької області по вул. Б.Хмельницького при керуванні мопедом "Вайпер Вінд", без державного номерного знаку, з ознаками алкогольного сп'яніння, відмови від проходження у встановленому порядку медичного обстеження на стан алкогольного спяніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, пояснивши, що вказаного вечора він їхав із товаришем, керуючи мопедом "Вайпер Вінд" та був зупинений працівниками патрульної поліції за те, що він їхав без мотошолома, за що інспектор патрульної поліції спочатку склав та передав йому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зафіксоване не в автоматичному режимі) та наклав на нього штраф за те, що він як водій керував скутером без мотошолома. Також після складання вказаної постанови інспектор СРПП Жмеринського ВП ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_2 почав стверджувати, що нібито він почув від нього запах алкоголю з порожнини рота, на що він йому відповів, що він давно хворіє на таку хронічну хворобу, як виразкова хвороба 12-ти палої кишки, що саме й дає такий специфічний запах в нього з порожнини рота і що він може легко довести даний факт, доставивши йому його амбулаторну картку хворого, де засвідчено зазначений діагноз. Але інспектор поліції не звернув увагу на його пояснення та запропонував пройти огляд на місці зупинки із застосуванням алкотестера. Оскільки такий технічний засіб повинен мати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, він попросив інспектора показати вказані документи, на що той відповів йому, що наразі даних документів у нього немає в наявності і він йому їх покаже згодом у поліцейському відділку. На що він зауважив, що без наявності у поліцейського таких документів огляд водія на стан спяніння взагалі не проводиться або результати огляду можна визнати недійсними, що було знову проігноровано інспектором поліції ОСОБА_2 У звязку з цими обставинами, він заявив інспектору СРПП Жмеринського ВП ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_2 усне клопотання про його бажання пройти медичний огляд на стан спяніння лише у медичному закладі, а саме у Жмеринській центральній районній лікарні, розташованій на даній же автомобільній дорозі в декількох кілометрах від місця зупинки, однак всупереч цьому інспектор поліції не супроводив його до даного медичного закладу та склав протокол про адміністративне правопорушення. Також вказав, що потім інспектор СРПП Жмеринського ВП ГУНП визвав по телефону осіб, з якими довго дружньо говорив і коли вони підїхали згодом до них, він навіть не повідомляючи їм ні про обставини даної справи, запропонував підписати даний протокол про адміністративне правопорушення в якості свідків, на що ті погодились та поставили у протоколі свої підписи, на рахунок чого в нього відразу ж виникли сумніви щодо неупередженості таких свідків. Зауважив, що коли він почув відмову інспектора поліції супроводити його до Жмеринської центральної районної лікарні для проходження ним медичного огляду на стан алкогольного спяніння, то він самостійно прибув до вказаного медичного закладу, де добровільно пройшов медичний огляд на стан спяніння не пізніше ніж протягом 2 години з моменту виявлення підстав для такого проведення, в результаті чого при проведенні даного медичного огляду у нього не було виявлено ознак спяніння.

Свідок ОСОБА_3, допитаний за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні повідомив, що ввечері 17.08.2017 року він повертався з роботи та проходив по вул. Б.Хмельницького в м.Жмеринці, де помітив свого знайомого ОСОБА_4, поруч якого знаходились працівники поліції. На запитання свідка ОСОБА_1 повідомив, що його зупинила поліція за їзду на скутері без шолому, за що йому виписали штраф. Потім праціник поліції зауважив, що від ОСОБА_1 відчувається запах алкоголю та запропонував йому продути алкотестер. ОСОБА_1 відмовився та попросив відвезти його до лікарні для проходження там огляду, на що не погодився працівник поліції та склав щодо ОСОБА_1 протокол. Далі свідку передали на зберігання скутер, а ОСОБА_4 самостійно поїхав до лікарні, щоб пройти огляд на стан сп'яніння.

Допитаний також за клопотанням ОСОБА_1 свідок ОСОБА_5 надав у судовому засіданні аналогічні пояснення, пояснивши, що на скутері, яким керував ОСОБА_1, він їхав разом із ним, коли їх примусово зупинили працівники патрульної поліції.

Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за їх належним викликом в судове засідання не з'явились, причин своєї неявки не повідомили.

Відповідно до п.п."а" п.2.9. Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. За відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, доходжу висновку про відсутність у діях останнього події та складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України за ознакою відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, оскільки хоча й факт керування автомобілем до вказаного часу визнаний самим ОСОБА_1 в судовому засіданні, а обставини його відмови від запропонованого працівниками СРПП Жмеринського ВП ГУНП, тобто уповноваженими службовими особами, огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера підтверджується усіма свідками, проте, з пояснень останніх та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, встановлено, що пропозиція проходження огляду на стан сп'яніння обмежувалася лише його безпосереднім здійсненням самим працівником поліції з використанням спеціального технічного приладу на місці зупинки транспортного засобу, стосовно чого відмовився ОСОБА_1 Однак, в судовому засіданні не здобуто підтверджень надання подальшої пропозиції останньому щодо проведення його огляду на стан сп'яніння у найближчому уповноваженому закладі охорони здоров'я, відповідний порядок чого визначений вимогами ст.266 КпАП України та п.7 Розділу І наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року №1452/735 про затвердження Інструкції про про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному конкретному випадку визначає недотримання встановленого законом загального порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння особи, яка керує транспортним засобом, та зважаючи на те, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння мала формальний характер, оскільки у межах встановленого терміну з часу його затримання за особистим добровільним зверненням ОСОБА_1 було проведено його медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, згідно результатів якого в останнього на час огляду ознак його алкогольного сп'яніння не встановлено, а тому вказані обставини визначають підстави закриття провадження в справі.

Керуючись ст.221, п.1 ст.247, ст.283, 284, 287-290 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.