Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/984/17 Головуючий у 1-й інст. Гулак Н. А.
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Житомир

Суддя апеляційного суду Житомирської області Ляшук В.В. з участю секретаря Кашенко Л.М., апелянта ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого менеджером в ПП «Простір»,

в с т а н о в и в :

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Відповідно до постанови, 24.01.2017 року о 23 год. 10 хв. ОСОБА_1 у м. Житомирі по вул. Радивілівській, 2 керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Оглядуна стан спяніння у встановленому законом порядку проводився у медичному закладі.

На постанову суду ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду та закриття провадження по справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що він був позбавлений можливості бути присутнім в суді при розгляді справи, надавати пояснення та користуватися іншими правами передбаченими ст. 268 КпАП України, оскільки суд розглянув справу у його відсутність та належним чином не повідомив про час та місце розгляду справи.

Копію постанови суду він отримав лише 21 березня 2017 року, а тому вважає, що пропустив строк на її оскарження з поважних причин і просить його поновити.

Зазначає, що він не був згоден з протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки він автомобілем не керував.

Також, вказує, що він не заперечує про те, що 24.01.2017 року вживав алкогольні напої. Автомобіль Фольксваген Пасат йому не належить, а належить ОСОБА_2, яка є його дівчиною.

У даному автомобілі, який був припаркований по вул. Радивилівській у м. Житомирі, знаходилося свідоцтво про реєстрацію його автомобіля ОСОБА_3, яке він хотів забрати.

Крім цього, зазначає, що були присутні працівники поліції, які бачили, що він не керував автомобілем та не мав такого наміру, але вони скористалися ситуацією та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Автомобіль Фольсваген Пасат працівниками поліції не вилучався, а весь час стояв на вулиці. Потім він добровільно пройшов медичний огляд на стан спяніння.

Вважає, що суддею при винесенні постанови не в повній мірі зясовані всі обставини справи, були порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП ОСОБА_1 у встановленому порядку, своєчасно був обізнаний з прийнятим щодо нього рішенням, в звязку з чим вважаю, що доводи останнього про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити.

Суд першої інстанції проводив розгляд справи у відсутність ОСОБА_1, даних про те, що суд у відповідності з вимогами ст. 277-2 КУпАП належним чином повідомив його про час та місце розгляду справи матеріали не містять, як і не зазначено у судовому рішенні, які докази це підтверджують.

Свої висновки суд першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення та висновком обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради №98 від 24.01.2017 року щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Разом з тим, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_1, не повідомивши його належним чином про час та місце судового розгляду, суд позбавив його можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, в тому числі можливості надати пояснення щодо обставин, які передували складанню протоколу, подати докази, скористатись правовою допомогою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він не заперечує про те, що 24.01.2017 року вживав алкогольні напої. Автомобіль «Фольксваген Пасат» йому не належить, а належить ОСОБА_2, яка є його дівчиною та залишила автомобіль після його поломки.

У даному автомобілі, який був припаркований по вул. Радивилівській у м. Житомирі, знаходилося свідоцтво про реєстрацію його автомобіля «ОСОБА_3,» яке він прийшов забрати.

Пояснив, що працівники поліції, бачили, що він не керував автомобілем та не мав такого наміру, оскільки очевидно перебував в стані спяніння.

Про те, вони усвідомлюючи його стан, попросили відїхати автомобілем, мотивуючи це загрозою можливості створення ДТП.

Після того, як він виконав їх вимогу та відїхав на декілька метрів, працівники поліції предявили йому претензію з приводу керування транспортним засобом у стані спяніння та відвезли його на освідування, після чого склали протокол.

Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_2, яка пояснила, що 24.01.2017 р. залишила свій автомобіль, так як виявила, що він став перегріватись. У вечірній час ОСОБА_1, пішов до автомобіля щоб забрати документи, які знаходились в салоні. Згодом він їй повідомив, що перебуваючи поблизу автомобіля працівники поліції попросили його відігнати автомобіль щоб попередити можливість створення аварійної ситуації, а коли він виконав їх прохання склали на нього протокол.

Суд апеляційної інстанції вживав заходів для отримання від правоохоронного органу доказів з метою перевірки доводів апеляційної скарги, а зокрема було викликано особу, яка склала протокол ОСОБА_3 та витребувано відеозапис з нагрудної камери.

Свідок ОСОБА_3, в судовому засіданні 13.04.2017 р. пояснив, що 24.01.2017 р. при патрулюванні маршруту він виявив припаркований автомобіль «Фольксваген Пасат» по вул. Радивилівській, а також чоловіка який йшов від автомобіля. Оскільки перебування вказаного автомобіля у зазначеному місці створювало загрозу ДТП водію було запропоновано відігнати автомобіль в інше більш безпечне місце, що водій і зробив. Однак, при спілкуванні з водієм у нього виникла підозра щодо знаходження водія в стані алкогольного спяніння у звязку з чим йому було запропоновано проїхати для огляду, яким було встановлено перебування водія в стані спяніння.

Також, свідок ОСОБА_3 пояснив, що очевидців цих обставин, окрім його напарника не було, а відеозапис з нагрудної камери не зберігся.

В судове засідання 20.04.2017 р. свідок ОСОБА_3 не зявився, хоча був повідомлений про необхідність явки під розписку та додаткових доказів на підтвердження обставин виявлення правопорушення не надав, що також йому пропонувалось.

Зазначені докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного спяніння сів за кермо та став керувати транспортним засобом лише на вимогу працівників поліції відігнати автомобіль у інше більш безпечне місце.

Даних, які б спростовували твердження ОСОБА_1 про те, що до цього він транспортним засобом у стані алкогольного спяніння не керував матеріали справи не містять.

За даних обставин, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1, складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції керується вимогами статей 251, 252 КУпАП, в тому числі оцінюючи докази з позиції їх належності та допустимості.

За змістом диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП вчинення вказаного правопорушення, що полягає в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння характеризується умисною формою вини, тобто особа повинна усвідомлювати характер своїх незаконних дій.

Згідно з позиціями Європейський суду з прав людини, суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі ОСОБА_4 та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії).

За таких обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом на вимогу працівників поліції, які підбурили останнього до вчинення цих дій мотивуючи це усуненням небезпеки, суд апеляційної інстанції не може визнати таким, що вчинено умисно, як і визнати допустимими фактичні дані надані поліцією на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони отримані внаслідок провокації.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.247, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2017 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_4