Номер провадження: 33/785/739/17
Номер справи місцевого суду: 495/766/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3,розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2017 року відносно:

ОСОБА_2, який народився 07.07.1965 року в с. Ярославка Саратського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду, 05.02.2017 року о 18 год. 20 хв., ОСОБА_2, на автодорозі Р-70 «Одеса - Білгород-Дністровський» керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер 6810» та у медичному закладі відмовився в присутності свідків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 зазначив, що вважає постанову суду незаконною і необґрунтованою з наступних підстав:

- в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить опис обставин, встановлених судом першої інстанції та посилання на порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху;

- суд не врахував, що станом на 05.02.2017 року не існувало такого державного органу, як міліція, а у п. 2.5. Правил дорожнього руху зазначено: «водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння …». Отже, ОСОБА_2 не міг, навіть теоретично порушити зазначений пункт Правил, оскільки він не передбачає обовязку виконувати вимогу працівника поліції, тому у його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення;

- суд безпідставно послався на показання поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які на власний розсуд тлумачили положення п. 2.5 Правил дорожнього руху;

- суд послався на показання свідка ОСОБА_3, не врахувавши, що він є зацікавленою особою у притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, адже стосовно останнього також був складений протокол за ст. 124 КУпАП, а іншим учасником ДТП був саме ОСОБА_3 Про упередженість свідка свідчить той факт, що він двічі, без виклику суду зявлявся у судове засідання і підтвердив, що буде звертатись до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої ДТП;

- суд також безпідставно послався на пояснення свідка ОСОБА_7, який був пасажиром одного з транспортних засобів учасника ДТП, а з показань ОСОБА_3 випливає, що ОСОБА_7 знаходився у неадекватному стані, тому його пояснення не можуть враховуватись як доказ винуватості ОСОБА_2

За таких обставин, захисник просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу покликаючись на викладені в ній мотиви та просив її задовольнити.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявними у справі і дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_3 про те, що 05.02.2017 року, близько 17 год. він рухався по автодорозі «Одеса - Білгород-Дністровський» на автомобілі «Тойота Камрі» у бік м. Одеси. В районі с. Прибрежне відбулося ДТП за участі автомобілю «Мазда», водій якого не зупинився, тому він був змушений його наздоганяти. Він зателефонував у поліцію і, не доїжджаючи близько кілометра до переїзду, наздогнав його. Водієм виявився ОСОБА_2, який, як і пасажир ОСОБА_7, перебували у стані алкогольного спяніння. ОСОБА_2 вів себе неадекватно, ображав усіх присутніх, а на пропозицію поліцейського пройти медичний огляд, відмовився. ОСОБА_7 у його присутності підтвердив, що вони з ОСОБА_2 в смт. Овідіополь вживали спиртні напої;

Зазначені показання свідок ОСОБА_3 підтримав в суді апеляційої інстанції.

- показаннями працівників поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили суду, що 05.02.2017 року вони виїжджали на оформлення ДТП біля с. Прибрежне, учасниками якого були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Останній поводив себе неадекватно, від нього було чути різкий запах алкоголю, тому йому запропонували пройти медогляд за допомогою приладу «Драгер» чи в медичному закладі, але він відмовився;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 (а.с. 4), у яких він підтвердив факт вживання 05.02.2017 року ОСОБА_2 у смт. Овідіополь горілки та пива, після чого він керував своїм автомобілем «Мазда». В с. Прибрежне ОСОБА_2 вчинив ДТП, але не зупинився, а поїхав далі. Коли ОСОБА_2 запропонували пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння, він відмовився у його присутності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

- твердження захисника про те, що постанова суду, в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП, не містить опис обставин, встановлених судом першої інстанції та посилання на порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, є обґрунтованим та відповідає дійсності, тому постанова у цій частині підлягає зміні;

- доводи захисника про те, що станом на 05.02.2017 року не існувало такого державного органу, як міліція, а п. 2.5. Правил дорожнього руху передбачає, що «водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння …», тому ОСОБА_2 не міг, навіть теоретично порушити зазначений пункт Правил дорожнього руху, оскільки він не передбачає обовязку виконувати вимогу працівника поліції, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Закон України від 02 липня 2015 року № 580-У1ІІ «Про Національну поліцію» (Закон № 580) набрав чинності 07 листопада 2015 року.

При цьому Закон України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» (Закон № 901), яким внесено зміни в тому числі і до КУпАП, набрав чинності 28 грудня 2015 року.

У п.5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 міститься положення щодо визнання таким, що втратив чинність, Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (Закон № 565). При цьому законодавець не передбачив жодних застережень стосовно допустимості дії окремих положень цього Закону в період до приведення інших нормативних актів у відповідність із Законом № 580.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що системний аналіз Закону № 580 та Закону № 565 свідчить, що органи внутрішніх справ (до набрання чинності Законом № 580), так і органи Національної поліції, належать до органіввиконавчої влади, головною функцією яких є служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Враховуючи викладене, з огляду на загальні засади правонаступництва, однорідну специфіку та характер процесуальної діяльності органів державної виконавчої влади, до яких належать органи внутрішніх справ (до набрання чинності Законом № 580), так і органи Національної поліції, апеляційний суд вважає, що органи Національної поліції мали право реалізовувати свої повноваження в законодавчо визначених межах, тому посилання в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не міг порушити вимоги п.п. 2.5 ПДР є необґрунтованими.

- твердження захисника про те, що суд безпідставно послався на показання поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які на власний розсуд тлумачили положення п. 2.5 Правил дорожнього руху, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки зазначена норма Правил передбачає обовязок водія пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних або токсичних речовин, а довід захисника стосовно відсутності слів «працівник поліції» у п. 2.5 Правил дорожнього руху, спростований вище;

- довід захисника про упередженість свідка ОСОБА_3 та його зацікавленість у притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає безпідставним, адже обєктивність показань зазначеного свідка підтверджена показаннями інших свідків, не довіряти яким у суду підстав немає.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання захисника на безпідставність врахування судом першої інстанції письмових пояснень свідка ОСОБА_7, адже, хоча він і був пасажиром автомобіля ОСОБА_2, це не виключає можливість отримання від нього пояснень по суті справи. До того ж, з показань ОСОБА_3 випливає, що не ОСОБА_7 знаходився у неадекватному стані, а саме ОСОБА_2 поводив себе неадекватно через перебування у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до приписів п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобовязаний, на вимогу працівника міліції, пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Обєктивно оцінивши докази у справі, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але не навів кваліфікуючу ознаку правопорушення, а саме: «відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», тому у цій частині постанова суду підлягає зміні.

Окрім того, відповідно до приписів ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що постанова суду першої інстанції не в повній мірі відповідає приписам зазначеної норми закону, оскільки у ній не зазначена марка, модель і номерний знак автомобілю правопорушника, а також не зазначена норма Правил дорожнього руху, яку порушив ОСОБА_2

Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлено наступні фактичні її обставини: 05.02.2017 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_2, на автодорозі Р-70 «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші» (71 км + 100 м), керував автомобілем «Мазда 929», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер 6810» та у медичному закладі відмовився в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_7, порушивши тим самим вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року.

З огляду на наведене, перший абзац мотивувальної частини постанови суду першої інстанції також підлягає зміні.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння...

Таким чином, одним зі способів вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, тому для кваліфікації дій за вказаною частиною статті достатньою відмови особи від проходження медичного огляду, що підтверджується переліченими вище доказами.

Відповідно до приписів ст.ст. 33-36 КУпАП, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд першої інстанції належним чином мотивував застосування стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами характером, ступенем суспільної небезпеки та тяжкістю вчиненого правопорушення, відсутністю обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність, а також особою правопорушника.

У відповідності до п.4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду зміні, але підстави для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 33-36, 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2017 року про накладення стягнення на ОСОБА_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - змінити.

Абзац перший мотивувальної частини постанови суду першої інстанції викласти в наступній редакції: «05.02.2017 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_2, на автодорозі Р-70 «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші» (71 км + 100 м) керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер 6810» та у медичному закладі відмовився в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_7, порушивши тим самим вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року».

Абзац двадцятий постанови суду першої інстанції викласти в наступній редакції: «Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца