АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та постановою судді, ОСОБА_3 25 березня 2017 року о 2 годині 30 хвилин в місті Києві по вулиці Ломоносова, 52/3, повторно протягом року керував автомобілем «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам справи, а також винесена з порушенням матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що в той вечір спиртних напоїв не вживав, автомобілем не керував, а вийшов у двір до автомобіля, де той знаходився на стоянці, лише з метою забрати документи. Також зазначає, що інспектором поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп'яніння, оскільки на його вимогу не було надано сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого стану технічного засобу, за допомогою якого пропонували пройти медичний огляд. Крім того посилається на те, що працівники поліції не запропонували йому пройти такий огляд в медичному закладі, незважаючи на його неодноразові прохання, про що свідчить відсутність відповідного «направлення». Вважає, що розгляд справи у його відсутність, за наявності клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з перебуванням на лікарняному, порушило його право на захист, позбавило можливості надати суду докази його невинуватості, що призвело до не з'ясування судом вищенаведених обставин у справі та до постановлення незаконного рішення.

Також ОСОБА_3 звертає увагу на невідповідність змісту протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо викладення об'єктивної сторони правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, поважність причини пропуску якого він обґрунтовує розглядом справи у його відсутність і отриманням копії даного судового рішення лише 30 червня 2017 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника Коваленка М.В., які підтримали клопотання та апеляційну скаргу, просили їх задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 проведено судом у його відсутність, копія постанови від 5 травня 2017 року отримана ним лише 30 червня 2017 року (а. с. 26), а тому, з метою забезпечення особі права на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю за необхідне поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови суду та прийняти до розгляду апеляційну скаргу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях як події, так і складу адміністративного правопорушення, то вони спростовуються доказами, дослідженими судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, із дослідженого в суді апеляційної інстанції відеозапису події правопорушення, наданого Управлінням патрульної поліції у м. Києві, встановлено, що ОСОБА_3 25 березня 2017 року о 2 годині 30 хвилин керував автомобілем «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1, по вулиці Ломоносова, 52/3, в місті Києві з ознаками алкогольного сп'яніння та в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в спеціальному медичному закладі.

Дані обставини вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, крім відеозапису, підтверджуються поясненнями, наданими в апеляційному суді працівниками поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Це ж узгоджується з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, в присутності яких ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу «Драгер», а також в медичному закладі (а. с. 2).

При цьому, як вбачається із дослідженого відеозапису, дії працівників поліції щодо фіксування допущеного ОСОБА_3 правопорушення в повній мірі відповідали вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року.

Тому зворотні твердження ОСОБА_3 про те, що алкогольні напої він в той вечір не вживав, автомобілем не керував, не відмовлявся від проходження відповідного огляду, розцінюється апеляційним судом як намагання останнього уникнути встановленої законом відповідальності.

Щодо доводів ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції його права на захист, що виразилось в розгляді протоколу про адміністративне правопорушення у його відсутність, то в цій частині, судом належним чином вмотивовано своє рішення, а твердження останнього про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, однак свого підтвердження не знайшли.

Таким чином, висновок суду про порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відповідає фактичним обставинам правопорушення, підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а тому його дії, з огляду на повторне протягом року притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 4), вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 цього Кодексу.

Стягнення на ОСОБА_3 накладене судом з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема характеру вчиненого правопорушення, даних про його особу, ступеню вини та відсутності обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Застосований конкретний вид адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим і підстав для скасування постанови не вбачає.

Порушення вимог чинного законодавства при винесенні постанови відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2017 року.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: № 33/796/1792/2017 Суддя суду першої інстанції: Ладиченко С.В.

Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.