№ 3/229/313/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Грубник О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від ГУ ДФС у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні три особи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ч.1 ст.204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №0204 від 11 травня 2017 року, так 11 травня 2017 року о 16 годині знаходячись по вул.Миру, смт.Верхньоторецьке, Ясинуватського району Донецької області, ОСОБА_1 рухаючись на легковому автомобілі НОМЕР_1, здійснював перевезення до тимчасово неконтрольованої території України товар на суму 20540грн., чим порушив п.3, 7 Порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01 березня 2017 року №99.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до статей 1, 3, 8, 9 Конституції, Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Оскільки санкція ч.1 ст.204-3 КпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювально на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

У вищезазначеній справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року ЄСПЛ встановив порушення ст.7 Конвенції з огляду на те, що заявника було притягнуто адміністративної відповідальності за ст.185-1 КпАП України, тобто за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій». При цьому ЄСПЛ відзначив, що статті 39 та 92 Конституції України чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, але до цього часу Верховна Рада України не прийняла спеціальний закон, який би визначав порядок організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. За цих умов регулювання такого порядку Указом Президії Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 року «Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій в СРСР» або актами органів місцевого самоврядування є, на думку ЄСПЛ, недостатнім. У звязку з цим, ЄСПЛ зазначив: «Тому неможливо дійти висновку про те, що «порядок», зазначений у статті 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, був визначений достатньо точно для того, щоб надати заявникові можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки його дій… Суд повторює…, що, хоча таке правопорушення як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося Кодексом України про адміністративні правопорушення, його підстава, тобто, власне порядок проведення демонстрацій, не була з належною чіткістю встановлена національним законодавством... За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції».

Застосовуючи указані стандарти ЄСПЛ до цієї справи про адміністративне правопорушення, суд відзначає, що як і ст.185-1 КпАП України, яка встановлює відповідальність за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій», ст.204-3 КпАП України так само має бланкетний характер і встановлює відповідальність за «порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції». Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.204-3 КпАП України можливе лише за наявності нормативно-правового акту, який встановлюватиме порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

З протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається на підставі яких даних була визначена вартість товарів на суму 20540грн., які перевозив ОСОБА_1 Також, у матеріалах справи відсутні пояснення понятих, які вказані в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно акту прийому-передачі на відповідальне зберігання товарно-матеріальних цінностей доданого до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 травня 2017 року у ОСОБА_2 вилучено:

- Ланцюг в бухті для бензопили «Rapid Super 25 RS325» в кількості однієї штуки;

- Ланцюг в бухті для бензопил Picco Super 63ps 3/8 0 в кількості однієї штуки;

- Мастило для 2-тактних двигунів 1л. розлив 1:50 8 в кількості дві штуки;

- Мастило для 2-тактних двигунів 1л.-фл. 1:50 0 в кількості дві штуки;

- Поршні для легкового автомобіля Тойота № в кількості чотири штуки;

- Ремкомплект для легкового автомобіля Хонда в кількості одна штука;

- Захисний кожух колектора з прокладками в кількості дві штуки вважати повернутими ОСОБА_1

Враховуючи викладене та керуючись ст.284 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-3 КпАП України - закрити, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вилучені речі: - Ланцюг в бухті для бензопили «Rapid Super 25 RS325» в кількості однієї штуки;

- Ланцюг в бухті для бензопил Picco Super 63ps 3/8 0 в кількості однієї штуки;

- Мастило для 2-тактних двигунів 1л. розлив 1:50 8 в кількості дві штуки;

- Мастило для 2-тактних двигунів 1л.-фл. 1:50 0 в кількості дві штуки;

- Поршні для легкового автомобіля Тойота № в кількості чотири штуки;

- Ремкомплект для легкового автомобіля Хонда в кількості одна штука;

- Захисний кожух колектора з прокладками в кількості дві штуки вважати повернутими ОСОБА_1

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області.

Суддя: О. М. Грубник