Провадження № 33/780/314/17 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія 252 11.05.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Свінціцька О.П., з участю прокурора Борисочевої Н.М., особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року, якою провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, до адміністративної відповідальності не притягувався,

до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколів від 25.10.2016 року ОСОБА_1, перебуваючи на посаді директора комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка», будучи відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадовою особою юридичної особи публічного права, суб'єктом відповідальності за корупційні та пов'язані з корупцією правопорушення, не повідомив у період часу з 01.10.2015 р. по 31.12.2015р. Білоцерківську міську раду, в особі міського голови, в установленому Законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, 01.11.2015р. уклав сам із собою як фізичною особою (Позикодавець) та КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» (Позичальник), в особі директора ОСОБА_1 договір позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги), чим порушив п. 2, 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Своє рішення суд мотивував тим, що при здійсненні адміністративного провадження та складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення посадовою особою, яка здійснювала провадження, були грубо порушені вимоги ст.ст. 256, 268 КУпАП, зокрема ОСОБА_1 не було роз»яснено його права як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вручено копії протоколів, не надано можливості дати пояснення з приводу правопорушень, а тому протоколи, а як наслідок, усі додані до них документи, не можуть братись до уваги як доказ вини ОСОБА_1 Враховуючи, що в матеріалах відсутні докази складу правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, суд прийшов до висновку щодо необхідності закриття справи за відсутності в діях ОСОБА_1 складу вказаних правопорушень.

Не погоджуючись з даною постановою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити протоколи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП від 25.10.2016 та додані до них докази, скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2017 року та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних корупційних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу розміром 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що дана постанова є незаконною, прийнята з порушенням вимог КУпАП та Закону України «Про запобігання корупції», оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам, встановленим в ході судового розгляду.

Так, судом не прийнято до уваги жодного доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення. Посилання суду про невиконання оперуповноваженим вимог ст.ст. 256, 268 КУпАП повністю спростовуються доданими до протоколу матеріалами, зокрема, поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Суд не навів мотивів прийнятого рішення, при цьому прийняв до уваги лише пояснення правопорушника та запрошеної ним зацікавленої особи, та як наслідок постановив незаконне рішення, що призвело до уникнення особою передбаченої законом відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган / посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, відповідальність за частиною першою та другою ст.172 - 7 КУпАП настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки до статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Як убачається з протоколів про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він, будучи відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадовою особою юридичної особи публічного права, перебуваючи на посаді директора комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка», не повідомив у період часу з 01.10.2015 р. по 31.12.2015р. Білоцерківську міську раду, в особі міського голови, в установленому Законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, 01.11.2015р. уклав сам із собою як фізичною особою (Позикодавець) та КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» (Позичальник), в особі директора ОСОБА_1 договір позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги). Тобто, ОСОБА_1 ставиться в провину як бездіяльність, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.172 - 7 КУпАП, так і дія, відповідальність за яку передбачена ч.2 ст.172 - 7 КУпАП.

Однак, виходячи з визначення поняття реального конфлікту інтересів, в діях ОСОБА_1 має бути суперечність між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, а також вплив на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень.

Суд вважає, що матеріали справи не містять і прокурором не надано будь - яких даних, які б свідчили про ознаки реального конфлікту інтересів у ОСОБА_1, про які йому необхідно було б повідомляти Білоцерківську міську раду, в особі міського голови.

Виходячи з вищевикладеного, будь-яких доказів, які підтверджували б наявність реального конфлікту інтересів при укладенні 01.11.2015р. ОСОБА_1 як фізичною особою (Позикодавцем) та КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» (Позичальник), в особі директора ОСОБА_1 договору позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) не встановлено, не надано їх прокурором і в судовому засіданні апеляційного суду.

При цьому, як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2016р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02.03.2017р., за позовом ОСОБА_1 стягнуто з комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» на користь ОСОБА_1 95340 грн. безпідставно набутих коштів, 11973 грн. 68 коп. витрат, понесених на придбання товарів для підприємства.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення та законно і обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 172-7 ч. 1,2 КУпАП та закрив провадження у справі.

При цьому вважаю безпідставними доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 36 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки будь - яких доказів того, що ОСОБА_1 належать підприємства та корпоративні права, які би він зобов»язаний був передати іншій особі, матеріали справи не містять та прокурором в ході розгляду справи не надано.

Керуючись, ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька