АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4911/16-пСуддя 1 інстанції Ткаченко С. В.
Номер провадження 33/774/20/К/17Суддя- доповідач ОСОБА_1.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за його апеляційною скаргою на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2, який народився 17 липня 1970 року у м. Кривому Розі, громадянина України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Локомотивна), б.94,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. 00 коп., на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах, зазначених в постанові, водій ОСОБА_2 13 жовтня 2016 року приблизно о 17-40 годині по вул. Вернадського, в м. Кривому Розі керував транспортним засобом марки «Фольксваген LT 35», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, почервоніння очей) та в присутності двох свідків від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, для встановлення стану сп`яніння, відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з цією постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, ставить питання про скасування постанови та закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови, ОСОБА_2 посилається на те, що цей строк ним пропущений з поважної причини, оскільки було помилково обчислено строк без врахування святкових днів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження стану його алкогольного спяніння й судом не враховано надані ним пояснення про неможливість проходження огляду на стан алкогольного спяніння на приладі «Драгер», у звязку з його відсутністю у працівників поліції, а в медичному закладі - через відсутність лікаря, що може бути підтверджено свідченнями свідків пасажирів, допит яких суд не здійснив. При цьому, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом його вини у вчиненні правопорушення, а інших доказів, які б це підтверджували в матеріалах справи не має, що свідчить про відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 доводи клопотання та апеляційної скарги підтримав у повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та апеляційної скарги, перевіривши поважність причин пропуску строку на оскарження постанови, а також законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, частково дослідивши докази у справі, дійшов висновку про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Статтями 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був присутнім в суді при оголошенні оскаржуваної постанови, однак оскаржив її з порушенням встановленого законом 10-денного строку, звернувшись до суду з апеляційною скаргою 10 січня 2017 року, тоді як строк на її оскарження сплинув 09 січня 2017 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки пропуск строку складає лише один день, який виник внаслідок прорахунку при його обчисленні з боку особи, яка подає апеляційну скаргу й, з метою забезпечення доступу до правосуддя, вважає необхідним задовольнити клопотання і поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови, та апеляційну скаргу розглянути по суті.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно незаконності та необґрунтованості постанови суду є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Так, обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 368632 від 13 жовтня 2016 року, яким встановлено, що водій ОСОБА_2 13 жовтня 2016 року о 17-40 год. керував транспортним засобом марки «Фольксваген LT 35», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, здійснюючи рух по вул. Вернадського в м. Кривому Розі з явними ознаками алкогольного спяніння й в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

З рапорту поліцейського 1 батальйону 2 роти УПП в м. Кривому Розі ДПП ОСОБА_3 від 13 жовтня 2016 року, вбачається, що 13 жовтня 2016 року, перебуваючи на патрулюванні у складі автомобіля № 00712 разом з інспектором Чигрин С.Г., о 17-40 год. по вул. Вернадського у м. Кривому Розі, здійснили зупинку автомобіля під керування ОСОБА_2 за порушення п. п. 9.2 б) ПДР та при перевірці документів встановили наявність явних ознак алкогольного спяніння у водія, який у присутності двох свідків відмовився виконати вимогу про проходження огляду на встановлення стану алкогольного спяніння як на місці за допомогою спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоровя.

Наведені обставини підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які засвідчили факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в законом встановленому порядку, пояснивши, що 13 жовтня 2016 року о 18-00 год. в їх присутності на вимогу працівника поліції ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням алкотестеру «Драгер», так і в медичному закладі, після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення щодо цього водія.

Підстави ставити під сумнів пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутні, оскільки ці пояснення є послідовними і повністю узгоджуються як між собою, так і з відомостями, котрі слідують з документів, що містяться в матеріалах справи та є доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, вина ОСОБА_2 у вчиненому підтверджується й його письмовими поясненнями, викладеними в протоколі, згідно яких він визнав факт вжиття алкогольних напоїв пива та відмовився від проходження алкотесту як на місці, так і в медичному закладі.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Цей висновок не спростовано допитаними за клопотанням ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, кожен окремо з яких, пояснили, що 13 жовтня 2016 року вони з ранку допомагали ОСОБА_2 з прибиранням в будинку за місцем його проживання й ввечері вивозили разом на його автомобілі сміття, де по вул. Вернадського в м. Кривому Розі було його зупинено працівниками поліції.

При цьому, свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що присутнім під час зупинки працівниками поліція автомобіля ОСОБА_2 та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення він не був й жодних пояснень з цього приводу надати не може. Свідок ОСОБА_7 підтвердила факт зупинки автомобіля ОСОБА_2 працівниками поліції з приводу наявності у водія явних ознак алкогольного спяніння, пояснивши, що присутньою при складанні працівниками поліції протоколу щодо нього вона не була, оскільки пішла додому.

Оцінюючи показання цих свідків, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони не можуть бути визнані доказом на підтвердження відсутності в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_7 жодних пояснень з приводу фактичних обставин справи відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на вимогу працівника поліції, не надали, як і не підтвердили викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про неможливість проходження огляду на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоровя.

Інших доказів на спростування доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, ним суду апеляційної інстанції, не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження його вини, окрім складеного протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються вищенаведеним.

Отже, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_2, інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

У контексті вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у звязку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області: ОСОБА_1