Провадження № 33/779/552/2017
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю захисника ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ :

Оскарженою постановою судді встановлено, що 02 вересня 2017 року о 18-10 год. в м. Івано-Франківську по вул. Білозіра-Йосипа Сліпого, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки Рено Меган номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі. Обґрунтовує свої доводи тим, що вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням. Зазначає, що 27 листопада 2017 року ним до місцевого суду було подано заяву, в якій він просив відкласти розгляд справи, оскільки ОСОБА_3 не міг з'явитися на слухання по справі так як перебував на лікарняному та просив про таке, однак суддя не звернув увагу на заяву та вважав за можливе проводити судовий розгляд без його участі та присутності ОСОБА_3 Вважає це порушення суттєвим та таким, що позбавило реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП. Вказує, що порушено вимоги ст. 33 КУпАП, оскільки обставини, вказані в цій статті, не досліджувалися та не враховувалися. Зазначає, що всупереч норм КУпАП мотивувальна частина постанови відповідає лише змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції. На його думку, обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсності. Посилається на те, що освідування проведено із значними порушеннями нормативних актів, які регулюють цю процедуру. Вказує, що безпосередньо перед проходженням огляду поліцейський не здійснював відкриття у присутності водія і двох свідків нового «мунштука» до технічного приладу. Що ОСОБА_3 звернув на це увагу і став вимагати провести контрольну пробу повітря, у чому працівниками поліції було відмовлено. Вважає, що у зв'язку з цим порушенням порядку проведення огляду не можна вважати законними його результати і тому висновок про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення є передчасним. Зазначає, що на медичне освідчення його не доставили, сказали, що для складання протоколу їм достатньо даних приладу. Вказує, що у протоколі обумовлено, що прилад застосовувався в присутності свідків, хоча вони були запрошені безпосередньо для підписання протоколу. Вважає, що протокол складений незаконно. На його думку, оскільки свідки в судове засідання не з'явилися, непідтвердженим є те, що ОСОБА_3 вчинив правопорушення. Помилковим вважає висновок суду про те, що його стан сп'яніння доведено належними доказами. Зазначає, що інспектор не проінформував ОСОБА_3 про порядок застосування спеціального технічного засобу, та на його вимогу на надав свідоцтво про державну реєстрацію та повірку, цих матеріалів не було надано до суду із протоколом. Вказує, що в постанові суду записано «Висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння», однак одиницею виміру алкоголю в крові за тестом видихуваного повітря є проміле. Підсумовує, що таким чином суддею суду першої інстанції при винесенні постанови було порушено вимоги ст. ст. 245, 246, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду не з'явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього не надходило заяви про відкладення розгляду справи, повідомив через захисника про неможливість участі в судовому засіданні у зв'язку з поважними причинами, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу у його відсутності.

В судове засідання апеляційного суду з'явився захисник ОСОБА_2, якому роз'ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП. Повідомив, що жодних заяв та клопотань поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, на адресу електронної пошти суду не надсилав. В судовому засіданні апеляційного суду заявив клопотання про доручення до матеріалів справи довідки, яке задоволено.

Захисник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в ОСОБА_3 діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Захисник ОСОБА_2 стверджує, що постанова судді підлягає скасуванню, оскільки суд залишив поза увагою його клопотання від 27 листопада 2017 року про відкладення розгляду справи, розглянув справу без його участі та участі ОСОБА_3, чим позбавив можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги вважаю їх безпідставними, виходячи з наступного.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 КУпАП, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відтак, реалізувати свої права, в тому числі давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, можна не тільки безпосередньо в судовому засіданні.

Особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Неявку в судові засідання в поєднанні з неоднократними необґрунтованими клопотаннями про відкладення розгляду справи можна розцінювати як зловживання процесуальними правами, оскільки така процесуальна поведінка перешкоджає судді правильно та своєчасного розглянути справу про адміністративне правопорушення і прийняти рішення.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, дійсно, суд першої інстанції прийняв рішення по справі 27 листопада 2017 року у відсутність ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, навівши відповідні мотиви можливості провести розгляд справи без їх участі.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції неодноразово було призначено вказану справу до розгляду та судові засідання були перенесені на інший час, два рази з метою забезпечити право захисника ознайомитися із матеріалами справи. При цьому між ним та ОСОБА_3 укладено угоду про надання правової допомоги 01 листопада 2017 року.

ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_2 були своєчасно сповіщенні про місце та час розгляду справи 27 листопада 2017 року. Сторона захисту по суті цього не заперечує. Про це також свідчить і подане захисником клопотання про відкладення розгляду справи.

В той же час, наведене клопотання не є обґрунтованим, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної в заяві причини відкладення до суду першої інстанції надано не було.

Долучена під час апеляційного розгляду довідка свідчить про те, що 27 листопада 2017 року ОСОБА_3 звертався до Івано-Франківського обласного шкірно-венерологічного диспансера. Разом з тим, відсутні відомості про конкретний час звернення особи до лікарні.

В той час, ОСОБА_3 не надано копії листка непрацездатності.

З урахуванням заяви захисника, яка надіслана на електронну адресу суду 26 листопада 2017 року о 18 год. 22 хв., зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 повідомив його про знаходження на лікарняному, та з урахуванням того, що останній не надав суду документів про те, що він перебував саме на лікарняному 26 листопада 2017 року, а факт звернення до лікарні, підтверджений документально, мав місце 27 листопада 2017 року, вважаю, що ОСОБА_3 надав своєму захиснику недостовірні відомості щодо знаходження на лікарняному.

Враховуючі вищевикладену сукупність обставин розгляду справи, вважаю, що судом забезпечено в повній мірі дотримання прав ОСОБА_3, передбачених ст. 268 КпАП України, і завершення розгляду справи у його відсутності та відсутності захисника, не призвело до їх порушення, оскільки встановлена під час апеляційного перегляду процесуальна поведінка особи, що притягається до відповідальності, під час розгляду справи у суді першої інстанції свідчила про зловживання процесуальними правами з метою уникнення відповідальності.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з'ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такий висновок судді відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 02 вересня 2017 року серії БР № 221878 (а.с. 1), письмовими пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3,4), відеозаписами, наданими Управлінням патрульної поліції в м. Івано-Франківську.

Доводи апеляційної скарги про те, що докази, на основі яких ґрунтувалося рішення судді про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є неналежними та недопустимими, безпідставні, так як під час перегляду постанови судді та при перевірці доводів апеляційної скарги не свого знайшли підтвердження судження, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку чи не передбаченими способами, вони також містять достатню кількість інформації щодо події адміністративного правопорушення, відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02 вересня 2017 року серії БР № 221878 (а.с. 1) ОСОБА_3 02 вересня 2017 року о 18-10 год. в м. Івано-Франківську по вул. Білозіра-Йосипа Сліпого керував транспортним засобом марки Рено Меган номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. В графі для пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 власноруч зазначив: «при зупинці мене як пішохода патрульні об'яснили причину зупинки зовсім іншу, ніж при складенні протоколу, не погоджуюсь ні з чим!!!». Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором роти № 1 УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Сита Т.В.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції під час проведення огляду на стан сп'яніння чи складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. Крім того, ОСОБА_3 і в апеляційній скарзі на наводить переконливих доводів про те, які нормативні акти та викладені у них вимоги при цьому щодо нього були порушені.

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 3,4), вони 02 вересня 2017 року близько 18 год. 40 хв. в м. Івано-Франківську, вул. Білозіра, були запрошені працівниками поліції для того, щоб засвідчити те, що ОСОБА_3 відмовився пройти тест на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі.

Сумнівів у зацікавленості чи упередженості свідків немає, пояснення засвідчені їхніми власноручними підписами.

Також, в матеріалах справи міститься компакт-диск «DVD-R» з відеозаписами, наданий Управлінням патрульної поліції в м. Івано-Франківську, на яких відображено безсторонньо зафіксовані нагрудною відеокамерою (відеореєстратором) інспекторів патрульної поліції обставини події, а саме дії як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і працівників поліції щодо дотримання ними порядку проведення огляду на стан сп'яніння, складення протоколу.

З переглянутих відеозаписів вбачається наступне:

з відеофайлу - рух транспортного засобу марки Рено Меган номерний знак НОМЕР_2;

з відеофайлу - двір будинку; припаркований автомобіль, що здійснював рух; розмова особи з працівником поліції, який пояснює причину зупинки - те, що особа не користувалася ременями безпеки; як особа відмовляється пред'явити документи; здійснення поліцейським поверхневої перевірки особи; процес пред'явлення документу, що посвідчує особу, - паспорта, зокрема, як особа бере його в автомобілі; як поліцейський повідомляє особі, що відносно неї буде винесено постанову, за те, що вона відмовилась надати документи для перевірки, а саме реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс, посвідчення водія відповідної категорії; як поліцейський роз'яснює особі права згідно ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України; особа йде до транспортного засобу;

з відеофайлу - як особа сидить в автомобілі на місці водія, а працівники оформляють постанову; повідомляють про винесення постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оголошують її зміст; як особа відмовляється отримати копію постанови; як запитання про вживання алкоголю та наркотичних засобів та пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння працівників поліції особа заперечує, говорить, що він не керував транспортним засобом; як поліцейський повідомив, що буде запрошено двох свідків, які засвідчать його відмову від проходження огляду як на місці зупинки, так і в медичному закладі; процес очікування свідків; як вказують на осіб, які будуть свідками; як в присутності свідків особа відмовляється пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції або в медичному закладі;

з відеофайлу те, що уточнюють деякі дані відносно особи;

з відеофайлу - як ознайомлюють зі змістом протоколу; як особа у протоколі пише пояснення; як особа вказує, що не бажає отримати копію протоколу.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом спростовано змістом відеозаписів, поясненнями ОСОБА_3 під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення під час зупинки, що у сукупності з іншими доказами по справі свідчить, що транспортним засобом керував саме він.

В той же час, відсутні обставини, які б доводили будь-яку зацікавленість у працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відносно порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння вважаю, що його працівниками поліції дотримано у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп'яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв'язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Так, оскільки у водія ОСОБА_3 було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, а саме, як зазначено у протоколі, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, порушення мови, працівник поліції мав право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно з ч. 3 цієї статті у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п. 7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я.

Як визначено п. 3 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. А згідно п. 8 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З наведеного випливає, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгоди на проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров'я, особа вважається такою, що відмовилася на вимогу працівника міліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, а тому поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Сукупність доказів по справі про адміністративне правопорушення підтверджують, що ОСОБА_3 на пропозицію працівника поліції відмовився пройти огляд на стан сп'яніння як з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції, так і у відповідному закладі охорони здоров'я, а тому поліцейський мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи сторони захисту про те, що свідки були запрошені вже безпосередньо для підписання протоколу, не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали свідками того, що ОСОБА_3 відмовився пройти тест на стан сп'яніння як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного пристрою, так і в медичному закладі.

Доводи апелянта про те, що освідування проведено із значними порушеннями нормативних актів, які регулюють цю процедуру, зокрема про те, що безпосередньо перед проходженням огляду поліцейський не здійснював відкриття у присутності водія і двох свідків нового «мунштука» до технічного приладу і що ОСОБА_3 було відмовлено у проведенні контрольної проби повітря, теж є голослівними, оскільки як підтверджено матеріалами справи освідування водія не проводилося взагалі. Відповідно, стверджувати, що при використанні спеціального технічного засобу працівниками поліції порушено правила експлуатації даного приладу, безпідставно.

Апелянту ставилось у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР України, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто порушення п. 2.9 ПДР України, а за таких обставин для прийняття рішення про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП порядок огляду на стан сп'яніння, що проводиться саме з метою виявлення такого стану, не перевіряється. У такому випадку мають значення саме фактичні дані щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду, оскільки не доставили ОСОБА_3 до закладу охорони здоров'я, сказавши, що для складання протоколу їм достатньо даних приладу є неспроможними, оскільки ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду загалом, а відповідні дані приладу мали б місце саме у разі згоди водія на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки.

Крім того, відповідно до п. 8 Розділу І та п. 12 Розділу ІІ Інструкції проведення огляду на стан сп'яніння є обов'язковим у закладі охорони здоров'я у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, а також у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час апеляційного розгляду не встановлено таких обставин, що свідчили б про обов'язкове проведення огляду виключно в закладі охорони здоров'я, що свідчить про те, що у працівників поліції не було підстав для доставлення ОСОБА_3, так як він відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки.

За змістом п. 5 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, саме на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, поліцейський надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 висловлював вимогу про таке, і поліцейським її було проігноровано. Захисник не вказує і в апеляційній скарзі, що він мав намір оглянути сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не є слушними.

Аргументи апелянта на те, що в постанові судді зроблено посилання на висновок щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння є хибними, оскільки такого зміст постанови не містить.

Судження апелянта щодо невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, спрямовані на уникнення від відповідальності за фактично скоєне діяння.

Сторона захисту, стверджуючи про невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, заперечує факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, однак не наводить жодних доводів, які б свідчили, що він погодився на законну вимогу працівника поліції.

Міркування ОСОБА_3 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, на його думку, працівники поліції не мали підстав для його зупинки, є хибними, виходячи з диспозиції, передбаченій у ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР України щодо обов'язку водіїв, на вимогу працівника поліції, пройти у передбаченому законом порядку огляд на стан сп'яніння.

Крім того, обставини та причини зупинки не підлягають встановленню, оскільки вони не є предметом доказування в межах даної справи.

Ані в апеляційній скарзі, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанцій не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування водієм ОСОБА_3 транспортним засобом, так і факт його відмови пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Суддя, розглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_3, містять ознаки саме такого правопорушення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, щодо наведених обставин, то такі враховуються, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і є саме суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вважаю, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови суддя суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_3, дотримався вказаних вимог закону.

Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин справи про адміністративне правопорушення у їх сукупності, відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини, є необхідним та достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів покарання як адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Оцінюючи наведене вище, вважаю, що у суду першої інстанції були законні підстави до накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Оскільки стягнення накладено судом першої інстанції в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП і під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для безумовного скасування рішення судді суду першої інстанції, то час прийняття рішення апеляційним судом не має значення, а тому відсутні підстави для закриття провадження у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, як про це просить апелянт в судовому засіданні апеляційного суду.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано будь-яких доказів та не наведено переконливих мотивів щодо неправильності висновків судді суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне рішення щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Повзло