Справа №592/3515/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап М. М.
Номер провадження 33/788/214/17 Суддя-доповідач Макаровець А. М.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Макаровець А. М. , за участю особи, відносно якої складено протокол - ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, на постанову судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 травня 2017 року, за якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 працює заступником директора ТОВ «ОНК-СВ»,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 320 грн. судового збору

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 травня 2017 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 25 березня 2017 року о 10 год. 10 хв. у м. Суми по вул. Вигонопоселенська біля будинку № 25, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився в закладі охорони здоров'я, що підтверджується висновком Сумського обласного наркологічного диспансеру № 1515 від 25 березня 2017 року.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Звертаючись з клопотанням до апеляційного суду, особа, відносно якої складено протокол - ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 просять поновити строк на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови судді.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4, просять скасувати постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 травня 2017 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП -закрити.

Свої вимоги ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 мотивують тим, що:

- строк на оскарження постанови був пропущений з поважних причин, оскільки судове засідання відбулося за відсутності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, при цьому, ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд справи 08 травня 2017 року, а ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення на іншу дату розгляду справи, призначеної на 08 травня 2017року, для виклику свідків і призначення експертизи, але незважаючи на це судом було розглянуто справу і прийнято рішення, копію якого захисником ОСОБА_4 було отримано 17.05.2017 року;

- постанова підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 судової повістки про виклик в судове засідання на 08 травня 2017 року не отримував, тобто, не був належним чином повідомлений про розгляд адміністративної справи у вказану дату, а тому, суд, прийнявши рішення за відсутності ОСОБА_3, який бажав бути присутнім при розгляді справи, чим порушив права останнього, передбачені ст. 268 КУпАП;

- у постанові судді не зазначено, що при обранні виду адміністративного стягнення були враховані передбачені ст. 33 КУпАП, обставини, а саме, особа порушника, його майнового стану, пом'якшуючі обставин тощо;

- суд не прийняв до уваги письмові заперечення про те, що ОСОБА_3 не керував автомобілем марки Тойота Корола д.н.НОМЕР_2, що цей автомобіль йому не належить, і використовується як службовий автомобіль фірми, в якій він працює, в робочих цілях, 25 березня 2017 року ОСОБА_3 прибув до свого будинку по вул. Вигонопоселянська 11/1 на автомобілі під керуванням водія ОСОБА_7 і даний факт може підтвердити свідок ОСОБА_8, з яким він (ОСОБА_3.) розмовляв і який може підтвердити що ОСОБА_3 не керував автомобілем, а суд проігнорував клопотання про допит даного свідка, покази якого і важливими для об'єктивного з'ясування обставин справи;

- судом не було прийнято до уваги клопотання про проведення відеофонограмної експертизи в зв'язку з тим, що до наявного у матеріалах справи відеозапису мається ряд запитань і для їх з'ясування необхідні спеціальні знання, а саме - джерело отримання даного запису чи не містить даний запис ознак монтажу; незрозуміло хто його здійснював за допомогою якого приладу; що послугувало підставою для його здійснення, крім того чи було законним здійснення відеозйомки ОСОБА_3 без його згоди;

- протокол про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2016 року за своїм змістом не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки, не містить прізвищ та адрес свідків, якщо вони є, а у даному випадку свідки були;

- при прийнятті вказаної постанови суддя недостатньо вмотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосування норм права та ст.ст. 6,13, 17 Європейської Конвенції «Про захист прав і основних свобод громадянина і людини».

Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що судове рішення від 08 травня 2017 року була постановлено за відсутності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, при цьому, докази на підтвердження того, що копія вказаної постанови була своєчасно направлена судом на адресу вказаних осіб, матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що копію постанови судді від 08 травня 2017 року захисник ОСОБА_4 отримав 17 травня 2017 року (а.п. 32), суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що постанова судді підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 судової повістки про виклик в судове засідання на 08 травня 2017 року не отримував, тобто, не був належним чином повідомлений про розгляд адміністративної справи у вказану дату, а тому, суд, прийнявши рішення за відсутності ОСОБА_3, який бажав бути присутнім при розгляді справи, чим порушив права останнього, передбачені ст. 268 КУпАП, то суд вважає їх такими, що в цілому не впливають на привильність висновків суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що між ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_4 була укладена угода про надання послуг адвоката (а.с.11), згідно якої захисник наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів в судових інстанціях з усіма правами, передбаченими діючим законодавством.

За таких обставин, та при наявності судової розписки (а.с.26), яка свідчить про те, що захисник ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про призначення до розгляду вказаної адміністративної справи на 08 травня 2017 року, суддя прийшов до вірного висновку про належне повідомлення, через свого захисника, ОСОБА_3, про час і місце розгляду справи, та розглянув справу за відсутності вказаних осіб, оскільки за таких обставин ОСОБА_3 в цілому не був позбавлений права на реалізацію своїх прав через захисника.

Крім цього, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 з урахуванням положень передбачених ст. 268 КУпАП реалізував свої права щодо користування правовою допомогою, він також не був позбавлений можливості реалізувати свої права щодо участі у справі, наведенні доводів на свій захист та подання доказів на їх підтвердження. Проте навіть при реалізації своїх прав в цій частині надані ним пояснення та докази жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що приймаючи рішення суддя недостатньо вмотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, то на думку суду вони є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Розглядаючи справу, суддя районного суду, ретельно дослідивши зібрані по справі докази, надавши їм об'єктивну оцінку, вірно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 144733 від 25 березня 2017 року 2017 року (а.с.1), з якого вбачається, що 25 березня 2017 року о 10 год. 10 хв., в м. Суми, по вул. Вигонопоселянська біля б. 25 водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом Тойота Корола д.н.НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння, огляд проводився лікарем-наркологом в закладі охорони здоров'я, а саме СОНД;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції №1515 від 25 березня 2017 року(а.с.2), з якого вбачається, що ОСОБА_3 на час проведення огляду 25 березня 2017 року о 10 год. 30 хв. перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не керував автомобілем марки Тойота Корола д.н.НОМЕР_2, спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції (а.с.6), з якого вбачається, що за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_3, коли до нього під'їжджали працівники поліції, він здійснював закінчення маневру, вийшов саме з водійського сидіння, на вимогу інспектора поліції пред'явив документи, на пропозицію інспектора поліції пройти огляд на стан сп'яніння на місці - відмовився, погодився пройти огляд лише в медичному закладі. При цьому, працівники поліції запропонували ОСОБА_3 замкнути автомобіль і направитися на огляд у лікарню, що ОСОБА_3 і зробив, при цьому, ключі від автомобіля були у нього і він не намагався їх передати іншій особі.

Доводи апеляційної скарги про те, що до вказаного відеозапису мається ряд запитань і для їх з'ясування необхідні спеціальні знання, а саме - джерело отримання даного запису чи не містить даний запис ознак монтажу; незрозуміло хто його здійснював за допомогою якого приладу; що послугувало підставою для його здійснення, крім того чи було законним здійснення відеозйомки ОСОБА_3 без його згоди, суд також не може прийняти до уваги.

Так, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року №100, передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Даних про те, що відеозапис подій, про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3 від 25 березня 2017 року, був проведений в порушення вищезазначених вимог Закону та Інструкції матеріали адміністративної справи не містять та останнім апеляційному суду не надано.

Крім цього, у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_8 фактично підтвердив, що ОСОБА_3 для того, щоб надати можливість проїхати автомобілю поліцейських проїхав метрів 5-6. Сам ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції не заперечував, що кадри відеозапису, що містяться у справі в частині коли під'їжджали працівники поліції і він завершував маневр, відповідають дійсності.

З урахуванням зазначеного відсутні підстави для задоволення клопотання захисника про проведення відеофонограмної експертизи для визначення достовірності відеозапису, оскільки дані відеозапису в частині, що стосується факту керування автомобілем ОСОБА_3, підтверджуються вищезазначеним.

При вирішенні зазначеної справи судом апеляційної інстанції також враховується, що відповідно до абз. 3; 4 п.27 Постанови ПВСУ від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»:

- керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування;

- для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. Абзац четвертий пункту 27 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 18 від 19.12.2008.

Судом апеляційної інстанції також приймаються до уваги положення:

- п.1.10 ПДР України відповідно до яких - маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з'їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

- підпункту а) п.2.9 ПДР України відповідно до яких - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім цього, такими що жодним чином не спростовують правильність висновків суду є посилання у апеляційній скарзі про те, що у постанові судді не зазначено, що при обранні виду адміністративного стягнення були враховані передбачені ст. 33 КУпАП, обставини, а саме, особа порушника, його майнового стану, пом'якшуючі обставин тощо.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинення вказаного адміністративного правопорушення, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачається безальтернативне адміністративне стягнення як у виді штрафу так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Поряд з цим, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 на підтвердження даних щодо своєї особи, майнового стану чи обставин що пом'якшують його відповідальність не надав жодних доказів.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховуються, що відповідно до абз. 2 ст. 33 КУпАП такі дані враховуються при накладенні стягнення, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2016 року, вимогам ст.256 КУпАП, суд не може прийняти до уваги, з врахуванням того, що зазначений протокол відсутній в матеріалах даної адміністративної справи, в той час як у даній справі було складено протокол від 25.03.2017 року.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваної постанови за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.8 ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задовольнити.

Постанову судді судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 травня 2017 року, якою ОСОБА_3, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу - ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіМакаровець А. М.

.