Справа № 357/1825/17 Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 33/780/420/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 147 27.04.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності притягувався 23.12.2016 року за ч.1 ст.130 КУпАП, -

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 11 січня 2017 року о 1 год. 00 хв. в смт. Володарка по вул. Армійська, ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, повторно протягом року з часу накладення адміністративного стягнення за тотожне правопорушення, чим своїми діями, які виразились в порушенні п.2.9.а ПДР України ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року скасувати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд позбавив його можливості надати пояснення в судовому засіданні оскільки він не отримував повісток про виклик до суду. Крім цього зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

В заяві ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови оскільки він не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, а про її існування дізнався лише 25 березня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апелянта стосовно поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови є обґрунтованими. З постанови вбачається, що ОСОБА_2 участі в судовому засіданні не брав. Із апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 отримав копію постанови поштою лише 25.03.2017 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на оскарження постанови підлягає поновленню.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №186341 серії БР від 11.01.2017 року, 11 січня 2017 року о 01 год. 00 хв. в смт. Володарка по вул. Армійська, ОСОБА_2, повторно, протягом року, керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, (а.с.1).

Із письмових пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що 11.01.2017 року він разом із ОСОБА_2 розпивали спиртні напої, після чого вони сіли в автомобіль та поїхали до смт. Володарка, проте по дорозі їх зупинили працівники поліції та запропонували пройти тест на стан алкогольного спяніння, на що ОСОБА_2 відмовився. (а.с.2).

Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, ОСОБА_2, його вина в повному обсязі підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 (а.с.2), а також матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 11.01.2017 року серії БР №186341 (а.с.1).

Крім того, твердження апелянта про те, що він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1ст.130 КУпАП є надуманими та спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою від 12.01.2017 року, виданою Володарським ВП, про те, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння 23.12.2016 року (а.с.3).

Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2017 року (справа № 357/618/17) ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за те, що він 23.12.2016 року о 01 год. 20 хв. на а/д Житомир-Славута керував автомобілем НОМЕР_3 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою алкостесту «Drager», чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.130 КУпАП та необхідності накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, є обґрунтованими.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону суддею, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

З огляду на вищезазначене постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_2 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у звязку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1