Справа № 522/8028/17
Провадження № 3/520/3386/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року місто ОСОБА_1

Київський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Іванчука В.М., при секретарі Богоделові О.Г., за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2, особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, що надійшли з УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на посаді судді Приморського районного суду м. Одеси (5 річний термін повноважень сплив 20.10.2014 року), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.2 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення № 157 від 24.05.2017 року вбачається, Указом Президента України «Про призначення суддів» від 20.10.2009 № 842/2009, ОСОБА_3 було обрано на посаду судді Приморського районного суду м. Одеса, строком на п'ять років.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, за ОСОБА_3 10.12.2016 року зареєстровано право власності:

- на земельну ділянку площею 0,0652 га, кадастровий номер :02:001:2349 за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Нова, земельна ділянка 33а із загальною вартістю на дату набуття 2 224 грн.;

*на земельну ділянку площею 0,029 га, кадастровий номер :02:008:0006 за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна, вул. Привокзальна, земельна ділянка 26. із загальною вартістю на дату набуття 342 708 грн.

*на земельну ділянку площею 0,0067 га, кадастровий номер :02:008:0088 за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна, вул. Привокзальна, земельна ділянка 2 «б» із загальною вартістю на дату набуття 79 177 грн.

У Розділі 11 Декларації за 2016 рік ОСОБА_3 зазначив вид доходу - спадщина загальним розміром 424 109 грн., що еквівалентно загальній сумі вище вказаних трьох земельних ділянок, отриманих у спадщину.

Право власності у ОСОБА_3 на вище вказані земельні ділянки загальною вартістю 424109 грн. виникло 10.12.2016 року, тобто з моменту реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5

Упродовж періоду часу з 00:00 год. 11.12.2016 року по 23:59 год. 20.12.2016 року у ОСОБА_3 виник обов'язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

ОСОБА_3 подав повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані лише 21.12.2016 о 13:59, тобто з порушенням десятиденного строку відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону.

Таким чином, ОСОБА_3, будучи суб'єктом, на якого поширюються вимоги ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення встановленого законом десятиденного строку, несвоєчасно повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме придбання майна - земельних ділянок у спадщину загальною вартістю 424 109 грн., яка перевищує 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засадні ОСОБА_3 пояснив, що з правами та обов`язками ознайомлений, вину у інкримінованому адміністративному правопорушенні не визнав, вважає що протокол підлягає закриттю, у звязку з відсутністю в його діях складу і події адміністративного правопорушення.

Адвокат ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_3 просив суд закрити провадження по вказаній справі, оскільки в діях його підзахисного відсутня сама подія і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор вважав, що протокол складений з дотриманням вимог КУпАП, в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, як і відсутня подія правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 20.10.2009 № 842/2009 ОСОБА_3 було обрано на посаду судді Приморського районного суду м. Одеса строком на п'ять років.

Таким чином, 20.10.2014 року закінчився визначений Указом Президента України строк призначення на посаду судді Гончарова Р.В.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», що діяла на момент строку призначення ОСОБА_3 на посаду судді, суддя, строк повноважень якого закінчується, за його заявою має бути рекомендований ОСОБА_6 кваліфікаційною комісією суддів України для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, що перешкоджають цьому.

Відповідно до підпункту 2 п.161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України (зі змінами, внесеними Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» повноваження суддів, призначених на посаду строком на п'ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.

Пунктом 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі Закон № 1402-VIII) передбачено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п'ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв'язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги розуміння термінів Указу Президента України щодо «призначення ОСОБА_3 на посаду судді строком на пять років», то останній, з урахуванням викладених приписів законодавства, з 20.10.2014 року не перебуває на посаді судді та втратив повноваження судді у звязку з закінченням пятирічного строку.

Згідно п.2 Розділу XIII Прикінцевих положень Закону України «Про засади запобігання корупції» №1700-VII (надалі Закон №1700-VII), до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону Декларацій, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Зазначені декларації підлягають оприлюдненню в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Про початок роботи системи подання та оприлюднення, відповідно до цього Закону Декларацій, приймається рішення Національного агентства з питань запобігання корупції.

Згідно Рішення НАЗК № 2 від 10.06.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві

юстиції України 15 липня 2016 р. за № 958/29088 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування»:

1. Визначити, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи:

1) перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та субєктів декларування:

щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі ст. 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці;

декларації, передбачені абзацом першим частини другої статті 45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01 вересня 2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі ст. 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище;

повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону, службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 чи пізніше цієї дати займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших субєктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом.

У примітках до ст.50 Закону №1700-VII дається перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище: посади яких передбачені ч.1 ст. 9 Закону України "Про державну службу", або віднесені згідно із ст.25 зазначеного Закону та ч.1 ст.14 статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів та інш.

Враховуючи, що ОСОБА_3 з 20.10.2014 року, тобто станом до 1 вересня 2016 року, у розумінні ст.45 Закону №1700-VII є особою, яка припинила діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто останній не є особою, визначеною ст. 50 Закону №1700-VII, що займає відповідальне та особливо відповідальне становище з 20.10.2014 року, тому не повинен був подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Викладений висновок свідчить про відсутність, як події правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП так і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3

Відповідно до п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, повноваження суддів, призначених на посаду строком на пять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у звязку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Із даної норми, що є невідємною частиною самого Закону № 1402-VIII і обовязковою для застосування, а також приписів ст.79 (проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді) та ст.80 (призначення на посаду судді) вказаного Закону, та термінів що в ньому застосовуються вбачається, що особи зазначені у п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII є виключно кандидатами на посаду судді.

Частина 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» прямо не визначає кандидата на посаду судді субєктом на якого поширюється дія даного Закону.

Хоча, відповідно до ст.71 Закону № 1402-VIII, кандидатом на посаду судді подається декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у порядку, встановленому законодавством про запобігання корупції, але виключно до ОСОБА_6 кваліфікаційної комісії суддів України і для участі у доборі. Інших обовязків щодо декларування свого майнового стану вказаної категорії осіб діючим законодавством не передбачено.

Таким чином, обовязки кандидата на посаду судді, як субєкта декларування, не охоплюються положеннями ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», тобто на них не поширюється дія зазначеного Закону в частині повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

ОСОБА_3 є особою, повноваження якої, як судді, який має право чинити правосуддя призначеної на посаду строком на пять років, закінчилися ще 20.10.2014 року, тобто особою зазначеною у п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Тому, ОСОБА_3 на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення не мав повноважень чинити правосуддя та виконувати функції держави, в супереч твердженням зазначеним у протоколі, тому апріорі ОСОБА_3 не може бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

В подальшому, ОСОБА_3 будучи впевненим, що останній день подання суттєвих змін 21.12.2016 року, звернувся до оператора технічної підтримки сайту НАЗК ОСОБА_7 (особи відповідальної за роботу Єдиного державного реєстру декларацій) з відповідними питаннями щодо відсутності граф стосовно особи від якої надійшла спадщина, бо наявні лише графи «продавець». Не отримавши відповіді, ОСОБА_3 почав зясовувати вказане питання з оператором технічної підтримки в телефонному режимі, на що останньому повідомили про недосконалість сайту і тому рекомендували вносити дані в ті графи які наявні на сайті, тобто у графу «продавець» та у графу «місце мешкання» - померлу особу, тобто дані стосовно особи, яка є померлою.

Зазначені звернення ОСОБА_3 здійснювались як у відповідному електронному форматі, так і шляхом телефонування, що зокрема підтверджується фото знімками, за допомогою телефонної камери з екрану його персонального електронного кабінету сайту НАЗК.

21.12.2016 року, об 13:59 год., останній вніс в електронну систему декларування відповідні суттєві зміни, що сталися у його майновому стані, які були прийняти електронною системою (програмою).

Не зважаючи та не, що ОСОБА_3 вважав, що останній день подачі декларації 21.12.2016 року не відповідність існуючих граф не давала йому можливість внести зміни в майновому стані, так як програма не приймала суттєві зміни без заповнення граф «продавець», «місце мешкання продавця» та інші дані необхідні для прийняття, вказаного повідомлення програмою.

Отримавши пояснення та наведені доводи ОСОБА_3, його думку стосовно строку подачі суттєвих змін, не зрозумілість програмного забезпечення, оцінивши його дії і наміри своєчасного подання суттєвих змін, суд вважає, що в його діях відсутній навіть умисел на порушення вимог чинного законодавства.

За правилом, встановленим ст.10 КУпАП, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Крім того, з об'єктивної сторони корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні, на що звернено увагу в Рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Викладене стосується й диспозицій ст.172 - 6 КУпАП.

Таким чином, поважні причини неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані виключають умисність дій даної особи, тобто за наявності останніх, відповідальність за ч.2 ст.172-6 КУпАП виключається.

Викладене узгоджується з розясненнями, викладеними до п.2 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; 2) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно пункту 1 та п.4 Загальних «Положень про Департамент захисту економіки Національної поліції України» введеним в дію Наказом Національної поліції України № 81 від 07.11.2015 року «Про затвердження положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України», Департамент захисту економіки Національної поліції України (далі ДЗЕ) є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність. У своїй діяльності ДЗЕ керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, а також іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, у тому числі нормативно-правовими актами МВС та Положенням "Про Департамент захисту економіки Національної поліції України».

Згідно п.3 Функцій Департаменту «Положень про Департамент захисту економіки Національної поліції України», покладення на Департамент обовязків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (надалі Порядок) затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі НАЗК) 10.02.2017 № 56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 р. за № 201/30069, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон). Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права. Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції (далі - Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:

1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій субєктами декларування, які в них працюють (працювали);

2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування;

3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування;

4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування відповідно до даних Реєстру;

5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів;

6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських обєднань, їх членів або уповноважених представників.

3. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі.

4. У випадку встановлення факту неподання декларації субєктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це субєкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює субєкт декларування, та спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

5. Якщо за результатами контролю встановлено, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому субєкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «субєкт декларування» зазначений у ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає субєктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін субєктом декларування.

Такий орган (юридична особа), як Департамент захисту економіки Національної поліції України до субєктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані субєктів декларування - не відноситься. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або змін у майновому стані до декларацій субєктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважених субєкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Але усі обовязкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

В матеріалах справи відсутні данні щодо проведення відповідної перевірки стосовно ОСОБА_3, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України, пояснення останнього направлені на підставі листа НАЗК щодо причин несвоєчасного подання декларації та інше.

Тобто, в даному випадку перевірка своєчасності внесення змін у майновому стані до декларацій ОСОБА_3 відбувалася в порушення п.2 - п.5 розділу II Порядку, тобто неналежним субєктом, за межами компетенції особи Департаменту захисту економіки Національної поліції України та без відповідного звернення НАЗК.

Слід звернути увагу, що в даному випадку неправильним є застосування до зазначених правовідносин «Порядку проведення перевірок Національним агентством з питань запобігання корупції», затвердженим Рішенням НАЗК 11.08.2016 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2016 р. за № 1230/29363.

Так, як згідно даного Порядку, обєктами перевірки є державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, юридичні особи, у тому числі політичні партії, у випадках, передбачених Законами України «Про запобігання корупції» та «Про політичні партії в Україні», а завданнями визначення стану організації роботи із запобігання і виявлення корупції в державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, зокрема щодо підготовки та виконання антикорупційних програм; встановлення можливих фактів порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» обєктами перевірок;здійснення державного контролю за діяльністю політичних партій відповідно до вимог Закону України «Про політичні партії в Україні».

Тобто, в даному випадку посадова особа ДЗЕ НП України, що склала протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ч.2 ст.172-6 КУпАП за порушення ч.2 ст.52 Закону «Про запобігання корупції», здійснивши перевірку останнього, як субєкта декларування, та склавши протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшла за межи своїх повноважень, тобто діяла не в рамках діючого законодавства.

Відповідно до ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім

переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному

дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок визнання недопустимими доказів добутими неуповноваженими особами, у тому числі в порушення територіальних повноважень посадової особи під час складання протоколу про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відповідне клопотання.

Між тим, згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. Представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання порядку оцінки та визнання неприпустимими доказів добутими в порушення територіальних повноважень посадової особи під час складання протоколу про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю, що в даному випадку правомірним і доцільним для суду буде застосування аналогії процесуального закону за правилами, закріпленими у тому числі в КПК України.

Конституційний Суд України у рішенні по справі № 12 рп/2011 від 20.10.2011 року, наголошував, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приймаючи певне рішення, орган влади, а особливо суд, повинен довести, що діє згідно з наведеним приписом. Такі доводи містяться в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи викладені приписи діючого законодавства слід зробити обгрунтований висновок, що суд, який розглядає справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3, повинен визнати усі докази його вини неприпустимими, з підстав їх здобуття посадовцем державного органу не на підставі, та не в межах своїх повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Також слід визнати неприпустимим факт складання самого протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 без відповідного повідомлення (доручення) НАЗК, який є не тільки доказом, але й підставою для притягнення останнього до відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд обґрунтовано приходить до висновку про відсутність події самого адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 й складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в діях останнього, у звязку з чим відповідно до п.1 ч.1 ст. 284 КУпАП, суд вважає за доцільне провадження по даній справі про адміністративне правопорушення, закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 40, п.1 ч.1 ст. 247 та п.1 ч.1 ст. 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, розпочатої на підставі Протоколу №157, складеного 25.04.2017 року головним оперуповноваженим відділу протидії корупції УОР ДЗЕ Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_1, з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_8