Номер провадження 33/788/108/17 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 483 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання - Сисенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про порушення митних правил № 592/10543/16-п за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

представника Сумської митниці ДФС - Бикова Д.О.

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Рейнт О.В., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки постанова була винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суддя не повно з'ясувала усі фактичні обставини справи, не дослідила та не дала належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема зазначає, що вартість предметів порушення митних правил визначена не на момент вчинення правопорушення, висновок експертизи не містить відбитку печатки експертної установи, супровідний лист до нього виготовлено без вихідного номера та без підпису посадової особи, протокол про порушення митних правил не відповідає вимогам закону, а протокол опитування є неналежним доказом. Крім того, вказує, що адміністративного правопорушення не вчиняв, свідки та він не були присутні при виявленні товару, допитані в суді свідки є заінтересованими, не було надано оцінки й іншим доказам.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.02.2017 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 4163,40 грн. з конфіскацією в доход держави товару, що став предметом порушення митних правил - 18 реле напруги V-protector загальною вартістю 4163,40 грн.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь Сумської митниці ДФС витрати в сумі 20,81 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови судді 28.09.2016 під час здійснення митного контролю в пункті пропуску через державний кордон України м/п «Конотоп» Південно-Західної залізниці вагону № 6 потягу № 6 сполученням «Київ-Москва», провіднику вказаного вагону ОСОБА_3 було запропоновано задекларувати відомості про товари, які він переміщує з собою через митний кордон, та які підлягають обов'язковому декларуванню, товари на переміщення яких через митний кордон необхідні відповідні документи видані державними органами, а також товари, які підлягають іншим видам контролю під час переміщення через митний кордон.

До митної декларації ОСОБА_3 задекларував, що переміщує з собою через митний кордон України одну жіночу сукню, та валюту у розмірі 1900 грн. Під час проведення повторного усного опитування він підтвердив повноту і правильність відомостей внесених ним до митної декларації, а також повідомив, що ніяких товарів, які б підлягали обов'язковому письмовому декларуванню, переміщення яких через державний кордон обмежено, здійснюється по дозвільним документам відповідних органів виконавчої влади, або заборонено, він, у своєму багажі через митний кордон не переміщує.

При подальшому контролі, а саме під час фактичного огляду вагону № 6 зверху в міжстелевому просторі (технологічній порожнині), виготовленому заводським способом, який знаходиться поруч з службовим купе провідників (купе № 1), доступ до якого здійснюється зверху через пристрій поїзного гучкомовника, який кріпиться чотирма шурупами, були виявлені приховані від митного контролю ОСОБА_3 вісімнадцять стабілізаторів напруги, які він власноручно розмістив приховавши від митного контролю.

Вказаний товар ОСОБА_3 не задекларував за встановленою формою під час проходження митного контролю, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей щодо наявності, найменування, назви, та кількості переміщуваних ним вищезазначених виробів, чим порушив вимоги п.1 ст.318 МК України.

Вислухавши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Рейнт О.В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доводи представника Сумської митниці ДФС Бикова Д.О. про залишення судового рішення без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у ст.508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Згідно ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови судді, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України, а саме за те, що останній 28.09.2016 вчинив дії, спрямовані на переміщення товару - 18 штук реле напруги V-protector загальною вартістю 4163,40 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням способу, що утруднює виявлення такого товару.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи категорично заперечив та пояснив, що митних правил не порушував, виявлений прикордонниками та митниками товар йому не належить і будь-якого відношення він до цього товару не має. Деякі документи підписував не читаючи, а деякі - не заповнені (пусті бланки).

Суддя суду першої інстанції не погодилась з вказаними вище показаннями ОСОБА_3 і з правовою позицією його захисту та на підтвердження його вини у вчиненні правопорушення в своїй постанові навела такі докази як протоколи про порушення митних правил і опитування, митну декларацію, висновок експертизи, акт комісійної перевірки та показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції є необґрунтованими, належним чином не вмотивованими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, а згідно вимог ч.1 ст.488 цього Кодексу провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст.494 МК України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані: 1) дату і місце його складення; 2) посаду, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; 3) необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; 4) місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; 5) посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; 6) прізвища та адреси свідків, якщо вони є; 7) відомості щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із ст.511 цього Кодексу; 8) інші необхідні для вирішення справи відомості. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками.

Форми процесуальних документів у справах про порушення митних правил, в тому числі протоколів про порушення митних правил та опитування, про які йдеться мова у ч.1 ст.495, ч.1 ст.494, ст.ст.508 і 509 МК України, затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 652 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.06.2012 за № 1015/21327, із послідуючими змінами, внесеними Наказом МФУ від 04.03.2016 № 327, згідно яких кожен аркуш протоколу про порушення митних правил повинен бути підписаним особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З протоколу про порушення митних правил № 0534/80520/16 від 28.09.2016 (а.с.4-8) вбачається, що при його складанні захисник, свідки та поняті службовою особою Сумської митниці ДФС не залучалися, хоча у вагоні і знаходилися пасажири. Даний протокол був підписаний особою, яка його склала, і частково підписаний особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, зокрема на 3-му аркуші цього протоколу (а.с.5), де викладені фактичні обставини вчиненого правопорушення (п.4 ч.2 ст.494 МК), відсутній підпис ОСОБА_3, що також підтверджується показаннями останнього, які він надав апеляційному суду.

Однак, приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції не надала належної правової оцінки цьому доказу, хоча останній у відповідності до приписів МК України та КУпАП є комплексним джерелом доказової інформації і має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки адміністративно-юрисдикційні процеси є певним чином формалізованими і регламентованими правовими нормами.

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений адміністративним законодавством України, а тому як доказ протокол про порушення митних правил може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законодавством.

При цьому, слід враховувати, що у справі протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів, але й виступає як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Сумської митниці ДФС справи про порушення митних правил (ст.488 МК), тому є не тільки обов'язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст.ст.486 і 495 МК України, ст.252 КУпАП, прихожу до переконання, що протокол про порушення митних правил складений без дотримання вимог закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

З аналогічних підстав не може бути узятий до уваги як доказ вини ОСОБА_3 і протокол його опитування від 28.09.2016 (а.с.12-14), оскільки останній також не містить усіх необхідних реквізитів, зокрема, початку та закінчення опитування, що вимагає законодавство України.

Крім того, виходячи з сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», безпосередні показання ОСОБА_3 в судах першої та апеляційної інстанціях мають більше значення для визнання (чи невизнання) його винуватості у порушенні митних правил, ніж його пояснення, викладені власноруч службовою особою Сумської митниці ДФС в протоколі опитування.

Також підлягає врахуванню і протокол оперативної наради при в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський ПЗЗ від 30.09.2016, з якого вбачається, що провідник вагонів ОСОБА_3 категорично заперечив свою причетність до виявленого у вагоні товару.

Крім того, відповідно до проїзних документів в купе № 1, де був виявлений товар, здійснювали проїзд чотири пасажири, в тому числі три пасажира до ст. Москва і один пасажир до ст. Конотоп. Під час вказаної оперативної наради також було з'ясовано, що ОСОБА_3 своєчасно не доповів начальнику поїзда ОСОБА_9 про виявлений товар і останній про факт порушення митних правил дізнався від працівників митної служби. При цьому, начальник поїзду не підтвердив причетність ОСОБА_3 до порушення митних правил.

Разом з тим, ні пасажири купе № 1 вагону № 6 (де був вилучений прихований товар), ні начальник поїзду № 6 сполученням «Київ-Москва» ОСОБА_9, який був присутнім при вказаних вище подіях, ні інші особи не були опитані працівниками митної служби щодо обставин виявленого товару та причетності до цього конкретних осіб, в тому числі і провідника вагону ОСОБА_3 Поняті під час виявлення та вилучення прихованого товару й до участі інших процесуальних дій у відповідності до ст.505 МК України також не залучалися.

ОСОБА_9 неодноразово викликався до апеляційного суду для надання свідчень щодо подій 28.09.2016, але в судове засідання не з'явився. На пропозицію апеляційного суду надати свої письмові пояснення на поставлені у адресованому йому листі питання цей свідок не відгукнувся.

Решту зібраних доказів, зокрема таких як показання допитаних в судовому засіданні у якості свідків працівників Сумської митниці ДФС ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та прикордонної служби ОСОБА_8, акт комісійної перевірки в парку відстою потягу № 6 сполученням «Київ-Москва» від 28.09.2016 (а.с.49), митна декларація ОСОБА_3 (а.с.9) і висновок експертизи (а.с.24-25) необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч.1 ст.483 МК України через відсутність взаємозв'язку цих доказів з протоколами про порушення митних правил та опитування, а також безпосередніми показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, у їх сукупності.

При цьому, слід виходити з того, що допитані суддею суду першої інстанції свідки не є безсторонніми особами, а є службовими особами державного органу та напряму зацікавлені у наслідках розгляду справи про порушення митних правил, оскільки їх показання стосуються сумлінності виконання ними своїх посадових обов'язків, тому їх свідчення не можуть превалювати (мати перевагу, домінувати) над іншими доказами у справі, в тому числі над показаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, які останній надав в судовому засіданні.

Що стосується висновку експертизи, то доводи сторони захисту заслуговують на увагу, оскільки дійсно вартість вилученого майна була встановлена на час оцінки, тобто станом на 11.10.2016, а не на час вчинення правопорушення - 28.09.2016.

В той же час доводи захисту щодо відсутності у висновку експертизи відбитку печатки експертної установи і відсутність у супровідному листі до нього вихідного номеру та підпису посадової особи не заслуговують на увагу, оскільки приписи ст.ст.508, 515 і 516 МК України не зобов'язують робити це. При цьому, експертне дослідження лише встановлює вартість предмету порушення митних правил і ніяким чином не доводить чи, навпаки, не спростовує винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інші докази - акт комісійної перевірки в парку відстою потягу № 6 сполученням «Київ-Москва» від 28.09.2016 (а.с.49) та митна декларація ОСОБА_3 (а.с.9) ні тільки не спростовують доводи апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а й навпаки об'єктивно з ними узгоджуються та ніким не ставляться під сумнів.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що захисником Рейнт О.В. до суду першої інстанції були подані заперечення щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а.с.40-42), які були підтримані в судовому засіданні і які є аналогічними доводам апеляційної скарги, але суддею не були наведені у постанові мотиви на їх спростування та обґрунтування власних висновків щодо вини ОСОБА_3 з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності усіх наявних в справі доказів.

Не навівши жодних мотивів на спростування доводів сторони захисту, обмежившись лише викладенням показань свідків і перерахуванням інших доказів без їх правової оцінки, суддя суду першої інстанції допустила порушення норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

Ігнорування суддею доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції, практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв'язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у випадках, коли положення адміністративного законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 у вказаній вище частині заслуговують на увагу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а судове рішення - скасуванню з цих підстав.

Разом з тим, твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він підписував пусті бланки протоколів і не розумів, що відбувається, є необґрунтованими та не можуть бути взятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на порушення митних правил та вчинення ним відповідно адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21 лютого 2017 року відносно ОСОБА_3 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.