БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/938/17
Провадження № 3/497/306/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна розглянувши адміністративні матеріали відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що офіційно не працевлаштований, місце проживання якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, особу якого встановлено за паспортом серії КМ № 362150, що виданий 20.01.2006 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

28.06.2017 року інспектором Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №757305, згідно якого в цей день було виявлено, що гр.ОСОБА_1 порушив порядок провадженн господарської діяльності, а саме, - здійснював господарську діяльність без документів дозвільного характеру, одержання якого передбачено законом, чим порушено порядок провадження господарської діяльності, за що передбачена відповідальність ст.164 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у скоєнні вказаного правопорушення не визнав, пояснивши, що не займається господарською діяльністю в промислових обсягах - утримує стадо овець та кіз у кількості приблизно 70 голів, - вже майже 3 роки, за користування пасовищем сплачує сільській раді місцевий податок, про що є квитанція. Оскільки він пасе своє стадо кожного дня, на прохання інших мешканців села з цього року - з травня місяця, взяв випасати разом зі своїми і їхніх кіз та овець, отримуючи за це від них плату; загалом він випасає наразі стадо, приблизно з 350 голів кіз і овець, щоб прокормити родину. Молоко від своїх кіз він здає на сирзавод, а молоко від чужих кіз і лвець забирають власники цих тварин.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1, суд дійшов висновку про наявність в його діях ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки факт здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності та реалізації сільськогосподарської продукції встановлено у судовому засіданні, але без місця та времені події - лише неточний час - "періодично протягом року", проте недостатньо доказів стверджувати, що він з допомогою своєї дружини займається систематичною господарською діяльністю, оскільки кози та вівці дояться та випасаються не цілий рік.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно будь-кому майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, господарська діяльність це суспільно-корисна діяльність, яка виконується на професійній основі, якщо її результати реалізуються як товар. В залежності від мети і механізму здійснення, господарська діяльність поділяється на: підприємницьку (комерційну) діяльність та непідприємницьку (некомерційну) діяльність. Успіх комерційний досягнення запланованого чи очікуваного результату господарської діяльності завдяки цілеспрямованим діям, що забезпечують одержання (збільшення) доходів підприємства або поліпшення (стабілізацію) його фінансового стану. Успіх комерційний повязаний не тільки зі збільшенням доходів, але і з низкою непрямих заходів, наприклад, зниженням витрат.

Чинним законодавством дається наступне тлумачення. Ключовим поняттям господарського права є поняття господарської діяльності, яке ми знаходимо в різних нормативно-правових актах. Зокрема, у Законі України від 16.04.1991 р. "Про зовнішньоекономічну діяльність" у ст. 1 визначено: "господарська діяльність - будь-яка діяльність, у т. ч. підприємницька, пов'язана з виробництвом і обміном матеріальних і нематеріальних благ, що виступають у формі товару"; у Законі України від 01.06.2000 р. "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" під господарською діяльністю законодавець розуміє будь-яку діяльність, у т. ч. підприємницьку юридичних осіб, а також фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язану з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

У свою чергу, в Податковому кодексі України (далі - ПК) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п. 14.1.36 ст. 14). Причому необхідно відзначити, що останнє визначення фактично нівелює суб'єктний склад господарської діяльності.

У частині 1 ст. З ГК (п. 14.1.36 ст. 14) закріплено уніфіковане поняття господарської діяльності. Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У цьому визначенні можна виділити кілька ознак господарської діяльності.

Саме слово "діяльність" означає систематичні дії членів суспільства, їх об'єднань, спрямовані на досягнення певного результату.

Змістом цих дій є виготовлення та реалізація продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру. Метою є задоволення суспільних потреб у відповідних благах, які повинні мати цінову визначеність, тобто функціонувати як товар.

Особливістю господарської діяльності є її суб'єкти - не будь-які особи, а лише ті з них, що відповідно до вимог ГК України визнаються суб'єктами господарювання (ст.55 ГК). Діяльність таких осіб здійснюється не лише в їх власних інтересах (з метою отримання прибутку), а й у інтересах суспільства (для задоволення певних потреб суспільства у продукції, роботах і послугах).

Задоволення суспільних потреб у певних благах вимагає від виробника відповідних знань, навичок, організації, засобів, що зумовлює професійні засади здійснення господарської діяльності. При цьому цікавий різновид господарської діяльності виокремлює ПК України (п. 14.1.46 ст. 14 ): діяльність у сфері розваг - господарська діяльність юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що полягає у проведенні лотерей, а також розважальних ігор, участь в яких не передбачає одержання її учасниками грошових або майнових призів (виграшів), зокрема, більярд, кегельбан, боулінг, настільні ігри, дитячі відеоігри тощо. Незважаючи на свою особливість, цей вид діяльності належить до господарської сфери.

Отже, ознаками господарської діяльності є такі: сфера здійснення - суспільне виробництво (господарська сфера); зміст - виробництво та реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг відбувається не для власних потреб виробника, а для задоволення потреб інших осіб - споживачів у широкому розмінні (громадян як кінцевих споживачів, суб'єктів господарювання та різноманітних організацій, що використовують зазначені блага для задоволення своїх господарських чи інших потреб); передача зазначених благ іншим особам на платній основі, тобто функціонування у формі товару; професійні засади господарської діяльності; спеціальний суб'єкт, який повинен зазвичай мати статус суб'єкта господарювання; поєднання приватних інтересів виробника (в одержанні прибутку чи інших вигод/переваг від господарської діяльності) та публічних інтересів (суспільства в особі широкого кола споживачів - в отриманні певних благ; держави - в отриманні прибутків та інших обов'язкових платежів від суб'єктів господарської діяльності; територіальної громади: а) у забезпеченні зайнятості членів громади; б) в задоволенні потреб громади в певній продукції, роботах, послугах; в) участь суб'єктів господарської діяльності у вирішенні завдань територіальної громади в благоустрої; г) у сплаті місцевих податків та зборів).

Таким чином, з теорії щодо визначення поняття господарської діяльності вбачається, що для даного випадку визначення наявності чи відсутності в діях громадянина ОСОБА_1 ознаків господарчої діяльності, основною умовою є: професіональне здійснення такої діяльності, та одержання прибутку.

Суду не надано відомостей того, що ОСОБА_1 здійснює свою господарчу діяльність на комерційній основі, одержує прибутки і в якому розмірі, а також не надано відомостей про наявність в нього професійної освіти для зайняття такою діяльністю та систематичність такої діяльності з комерційною метою, оскільки з його пояснень суду вбачається, що ОСОБА_1 молоко здає на Болградський сирзавод з метою отримання коштів для потреби сім"ї.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, хоча в діях ОСОБА_1 і вбачаються ознаки господарської діяльності, але відсутні усі визначені законодавством ознаки для висновку про те, що він скоїв правопорушення, передбачене ст.164 КУпАП - у зв'язку з малозначністю його дій.

За аналогією права, суд посилається на думку Верховного Суду України, який на засіданні Судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-221кс-15, виокремив основні аспекти встановлення малозначності діяння в контексті положень частини другої статті 11 КК України.

Так, правозастосовні органи мають право покликатись на малозначність діяння лише за наявності одночасно трьох умов: 1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі ознак, що у відповідній статті (частині статті, пункті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину: обєкта злочину, обєктивної сторони складу злочину, субєкта та субєктивної сторони складу злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним, з огляду на те, що воно не містить повного складу (усіх необхідних ознак, про які йшлось вище). У разі, якщо у звязку із вчиненням такого діяння було відкрито кримінальне провадження, під час якого встановлено відсутність хоча б однієї із ознак складу злочину це є підставою для його закриття. Малозначність діяння передбачає, що склад злочину наявний у повному обсязі, однак діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину.

Таким чином, малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що "При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням".

Крім того, при обвинуваченні особи у скоєнні будь-якого правопорушення, має значення умисел, або намір особи на скоєння правопорушення з метою отримати будь-яку вигоду ігноруючи інтереси інших осіб, або навіть порушуючи їх.

Так, Закон розрізняє два види умислу: прямий і непрямий. Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК). Непрямий умисел - це такий умисел, при якому особа усвідомлювала суспільна небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільна небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ч. 3 ст. 24 КК). Як видно, ці формулювання мають багато спільного. Їх аналіз дає можливість виділити основні ознаки, що характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків. Свідомість і передбачення становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків - його вольову ознаку. З урахуванням цих ознак можна дати загальне визначення поняття умислу. Його зміст полягає в тому, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання. При вчиненні конкретних злочинів можливі різноманітні поєднання інтелектуальних і вольових ознак. Це співвідношення і лежить в основі розмежування в законі і на практиці умислу на прямий і непрямий.

Таким чином, у суді не доведено наявність умислу в діях ОСОБА_1 на скоєння правопорушення та спричинення таким чином будь-кому шкоди, він щиро стверджував, що оформив усі належні документи і сплатив податки, про які йому було повідомлено посадовими особами, уповноваженими на таку діяльність, тому, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 хоча і вбачаються ознаки скоєння правопорушення, передбаченого ст.164 КУпАП, - що підтверджується, окрім його пояснень суду, також протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №757305 від 28.06.2017 року, іншими матеріалами справи, дослідженими судом, проте про настання тяжких наслідків від його дій, спричинення збитків від правопорушення, а також наявність умислу в нього доказів суду ніким не надано.

Згідно ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не повинен доказувати свою невинуватість.

Відповідно до ст. 22 КУпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

На підставі наведеного, враховуючи характер і невелику ступінь суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, обвинувачується у скоєнні правопорушення невеликої тяжкості, наслідків від якого не настало, стверджує, що є прихильником законослухняності, в майбутньому має намір не скоювати порушень вимог чинного законодавства, - суд дійшов висновку про наявність підстав визнати малозначним вчинені діяння ОСОБА_1, та звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Судовий збір у випадку закриття провадження у справі - не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.9-11, 22, 33, 164, 221, 249, 251, 283-285 КУпАП суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, відповідно до ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - звільнити від адміністративної відповідальності, оголосивши йому усне зауваження у судовому засіданні.

Роз'яснити ОСОБА_1 вимоги закону та визначення господарчої діяльності, а також існування законодавства про підприємницьку діяльність в Україні, можливість оформлення приватного підприємництва та право особи вільно визначати свою діяльність - індивідуальну чи підприємницьку, - спрямовану на одержання прибутку.

Закрити провадження по справі на підставі ст.284 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена зацікавленою особою шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А. В. Кравцова