Справа № 445/1088/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 33/783/1040/17 Доповідач: Михалюк В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області у складі :

Головуючого судді Михалюка В.О.,

з участю правопорушника ОСОБА_1,

захисника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Золочівського районного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою:

Львівська область, м. Золочів, вул. Січ. Стрільців, 26А/4,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн.з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 18 червня 2017 року в 03 год. 30 хв. на автодорозі Львів-Тернопіль в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області керував автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. RPR88AN, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 18 червня 2017 року в 03 год. 30 хв. на автодорозі Львів-Тернопіль в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. RPR88AN, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, як наслідок вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме з`їхав з дороги та перекинувся. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з даною постановою судді, захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає дану постанову незаконною, такою, що винесена з істотнм порушенням норм КУпАП, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 38 КУпАП наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, коли на момент розгляду справи закінчилися строки такого накладення.

Просить оскаржувану постанову судді скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, який визначений ст. 38 КУпАП.

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, які просили задоволити апеляційну скаргу, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобов`язана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

А як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії БР № 031302 та БР № 031303 від 12 липня 2017 року, показами самого ОСОБА_1, висновком експерта № 2258/2017-т від 06 липня 2017 року, згідно якого в крові гр. ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт в кількості 2,65 проміле, та іншими матеріалами справи.

І не зважаючи на те, що ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні даних правопорушень не визнав, зазначивши, що за кермом даного автомобіля він не перебував, такі його покази спростовуються його ж показами, які він дав в процесі розслідування кримінального провадження по даному факту, про те, що саме він був за кермом автомобіля, та показами свідка ОСОБА_3, який був в даній автомашині в якості пасажира та підтвердив, що за кермом був саме ОСОБА_1, а тому такі покази ОСОБА_1 суд розцінює як намір уникнути відповідальності за скоєне.

Покликання апелянта про те, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з'ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Що ж стосується доводів апелянта про закриття провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, який визначений ст. 38 КУпАП, то такі не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Водночас, ч. 2 ст. 38 КУпАП передбачено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

А як вбачається з матеріалів справи правопорушення за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП були вчинені ОСОБА_1 18 червня 2017 року, тобто на момент прийняття суддею рішення про притягнення останнього до відповідальності, а саме 04 серпня 2017 року, не закінчився трьохмісячний строк накладення на правопорушника стягнення.

При цьому, дійсно за приписами ч. 4 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

І в матеріалах даної справи мається постанова про закриття кримінального провадження по факту згаданої дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18 червня 2017 року, яка винесена слідчим 27 червня 2017 року, тобто в межах загального трьохмісячного строку накладення на правопорушника адміністративного стягнення.

А тому, на переконання апеляційного суду, в даному конкретному випадку слід застосовувати загальний трьохмісячний строк накладення на правопорушника адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, у звязку з чим, на думку апеляційного суду, підстави для закриття провадження у даній справі за ст. 38 КУпАП відсутні.

Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення на гр. ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суддя першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону.

Так, у пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 зазначено, що суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винувата особа взагалі не має такого права.

А як вбачається із довідки Регіонального сервісного центру у Львівській області від 12 вересня 2017 року гр. ОСОБА_1 посвідчення водія реєстраційно-екзаменаційними підрозділами не видавалося.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що доводи захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про те, що суд безпідставно, всупереч вимогам закону, позбавив ОСОБА_1 водійських прав є обгрунтованими.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, скасувати постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 04 серпня 2017 року щодо ОСОБА_4 в частині накладення на нього стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, скасувати.

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий : В.Михалюк