Справа № 645/4141/17
Провадження № 3/645/1772/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Горпинич О.В.,

при секретарі судового засідання Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, приватний підприємець, неодружена, мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, 16 вересня 2017 року, о 01 год. 45 хв., у м. Харкові по вул. Ощепкова, 10 керувала транспортним засобом ЗАЗ ТF 69 YO, державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest6810 ARBH 0665 в присутності двох свідків, за результатами якого у видихаємому повітрі ОСОБА_1 0,94 проміле, чим порушила вимоги п. 2.9а) Правил Дорожнього Руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В судовому зсіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнала та пояснила, що дійсно вона керувала транспортним засобом 16 вересня 2017 року, та була зупинена працівниками поліції, їй запропонували пройти тест на стан алкогольного спяніння, на що вона погодилася, їй були відомі результаті Drager Alcotest6810, але що вони показали у видихаємому повітрі 0,94 проміле їй не відомо, оскільки в той день вона взагалі не вживала алкогольні напої.

Незважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_1 підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 239266 від 16 вересня 2017 року, відповідно до якого, 16 вересня 2017 року о 01 год. 45 хв. ОСОБА_1 рухалася по вул. Ощепкова, 10 у м. Харкові, керуючи транспортним засобом ЗАЗ ТF 69 YO, державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest6810 ARBH 0665 в присутності двох свідків, за результатами якого у видихаємому повітрі ОСОБА_1 0,94 проміле, чим порушила вимоги п. 2.9а) Правил Дорожнього Руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП;

-актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів газоаналізатору «DrаgerAlcotest 6810» № ARВН-0665, тест № 1492, за результатами якого у ОСОБА_1 у видихаємому повітрі виявлено 0, 94 проміле;

-тестуванням на алкоголь до протоколу № БР 239266 «DrаgerAlcotest 6810» № ARВН-0665 відносно ОСОБА_1, відповідно до якого у видихаємому повітрі виявлено 0,94 проміле;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2, згідно яких у водія ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest6810 ARBH 0665 виявлено у видихаємо повітрі вміст алкоголю - 0,94 проміле;

-письмовими поясненнями ОСОБА_3, згідно яких у водія ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest6810 ARBH 0665 виявлено у видихаємо повітрі вміст алкоголю - 0,94 проміле;

Відповідно до Закону України до статті 1 «Про національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

До повноважень поліції, крім іншого, відноситься, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення (ст. 23 Закону).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Матеріали справи не містять переконливих доказів, що ОСОБА_1 не перебувала в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом ЗАЗ ТF 69 YO, державний номер НОМЕР_1, 16.09.2017 року о 01 год. 45 хв..

Матеріали справи не містять і доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необєктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, рішення суду, тощо) суду не надано.

Наведене вказує, що пояснення ОСОБА_1 заявлені з метою уникнення покарання за скоєне.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „ Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення " № 11 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( РИМ, 4. XI. 1950 ) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає га громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову саме особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1В, знайшла свого підтвердження у суді, в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень.

Відповідно до частини 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, судом не виявлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, судом не виявлено.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність, з метою виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, вважаю за необхідне накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами.

В порядку ч. 5 ст. 283 КУпАП суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 320 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня її вручення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Суддя -