П О С Т А Н О В А

про повернення адміністративних матеріалів

30.11.2017 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О.., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч.2 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Працівниками скеровано до суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП з підстав, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення Серія БР № 163229 від 05.09.2017 року.

Долученим до протоколом про адміністративне правопорушення рапортом працівника поліції від 06.09.2017 року зазначено, що правильним слід вважати, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин та стверджував, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу. Крім цього, повідомив, що йому невідомо, чому працівники поліції після складання такого протоколу та вручення йому копії, кваліфікували його дії за ч.2 ст.130 КУпАП. Тому вважає, що протокол про адміністративне правопорушення Серія БР № 163229 від 05.09.2017 року складений відносно нього з порушення вимог ст.ст. 256,266 КУпАП, а тому просить повернути такий Управлінню патрульній поліції в м.Львові Департаменту Патрульної поліції для дооформлення

З приводу чого, захисник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 заявив клопотання про повернення адміністративної справи для належного оформлення з підстав викладеним у письмовому клопотанні.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів в редакції чинній на момент винесення згаданої постанови судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 вказано: Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя. Перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Крім того, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Слід зазначити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою, має доводитись в суді; суд також немає права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки діючи таким чином, суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Так диспозицією ч.2 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, у тому числі і за повторну, протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Підтвердженням наявності складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, може бути лише постанова суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що набрала законної сили.

Відповідно до статті 35 КУпАП повторним, визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

Повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу.

У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Однак, в порушення вищевказаних вимог законодавства, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КупАП, не додано довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, довідку про власника транспортного засобу та довідку, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Як встановлено в суді, протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 163229 від 05.09.2017 року, що міститься в матеріалах судового провадження(а.с.1) містить незрозумілі виправлення олівцем дописано ч.2, а ч.1 було закреслено та доручення рапорту від 06.09.2017 року, який не був долучений до даного протоколу, що дає підстави стверджувати, що дописано вже після складання протоколу та вручення копії його особі відносно якої він складений, а відтак суд позбавлений можливості дати оцінку викладеним у протоколі обставинам.

Оскільки особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення не було вказано при врученні його копії ОСОБА_1 статті нормативного акту, який передбачає відповідальність за вчинене ним правопорушення, то фактично останній був позбавлений права на захист, так як не міг знати за що притягується до відповідальності, а саме за ч.2 ст.130 КУпАП.

Із долученої до протоколу про адміністративне правопорушення Серія БР № 163229 від 05.09.2017 року копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №372077 від 05.09.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП вбачається, що працівниками поліції дана постанова винесена та даний протокол складений в один тай самий після зупинки водія ОСОБА_1 - 05.09.2017 року, однак в таких містяться різні місця і час вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, виходячи із вищезазначеного є невідомо о якій годині та за якою адресою водія ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції та оформлено два документи, а тому протокол містить істотні суперечності щодо місця і часу вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в порушення вимог ст. ст. 7, 256 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВСУ від 07.11.2015 року №1395, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1І містить істотні суперечності між змістом суті учиненого правопорушення, що підпадає під ознаки ч. 1 ст. 130 КУпАП, та кваліфікацією цього порушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП так як у даному протоколі містяться закреслення та дописка, виконані олівцем. До протоколу долучено із єдиного державного реєстру судових рішень постанова Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2017 року та постанова апеляційного суду Львівської області від 13.06.2017 року(а.с.6-9), які належним чином не завірені, не містить інформацію про особу правопорушника (не зазначено прізвище, імя, по-батькові тощо), а тому вони не можуть належним бути доказом.

Крім цього, із такої постанови апеляційного суду Львівської області від 13.06.2017 року не вбачається, що вина особи у вчиненні порушення за ч.1 ст. 130 КУпАП була встановлена, а справу про адміністративне правопорушення відносно такої особи за ч.1 ст. 130 КУпАП було зарито на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Крім цього, матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо пропонування працівниками поліції водію ОСОБА_1 пройти огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, або пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я. Не було долучено відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського на якому б зафіксована відмова від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому Законом порядку.

Зазначені вище недоліки не дають можливості суду встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність правопорушника, та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимога ст.ст. 256,266 КУпАП, а саме у ньому неправильно вказано місце та час вчинення адміністративного правопорушення, не зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.2 ст. 130 КУпАП, немає посилання на кваліфікуючу ознаку повторності вчиненого проступку, а тому не розкрито зміст вказаного правопорушення, суть правопорушення не співставляється із диспозицією ч.2 ст. 130 КУпАП, крім цього в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП; не містить жодних відомостей про проведення інспектором огляду водія на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або проведення огляду на стан спяніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоровя, а також дотримання працівниками поліції при цьому положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВСУ від 07.11.2015 року №1395 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року.

Верховний Суд України в п. 24 постанови пленуму від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визнав правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Враховуючи наведене, суд немає реальної можливості дати оцінку неналежно та неповно зібраним доказам щодо обставин справи, які є істотними для вирішення адміністративних матеріалів.

За таких обставин, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП слід повернути правління патрульної поліції м.Львова для дооформлення.

Керуючись ст.ст. 130, 245, 256, 278, 283 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП повернути Управлінню Патрульної поліції у м.Львові для дооформлення.

Суддя Мартинишин М.О.