АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року суддя Апеляційного суду мста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити, у зв'язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд під час розгляду справи не забезпечив всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, а його висновок про порушення нею вимог п.10.9 Правил дорожнього руху не відповідає фактичним обставинам справи.

Вважає, що саме водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шевроле» та здійснюючи зупинку поблизу її авто, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з припаркованим нею автомобілем.

Разом із цим, суд необґрунтовано послався на докази, які містяться в матеріалах справи, оскільки вони не доводять її вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_2 визнана винуватою у тому, що вона 26.07.2017 року о 09 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Citroen C4 Cactus»,д.н.з. НОМЕР_5, вул. Мельникова в м. Києві, неподалік зупинки станції метро «Дорогожичі» та рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпечності маневру, порушила п.10.9 ПДР України та скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Chevrolet Aveo»,д.н.з. НОМЕР_4, який належить ОСОБА_3, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_2 у порушенні п.10.9 Правил дорожнього руху суд першої інстанції обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП, даними про характер механічних пошкоджень автомобілів та поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, що таке рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а його висновки суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що наявними в матеріалах справи доказами не доводиться її винуватість у порушенні п.10.9 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.20-5 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд першої інстанції не дотримався зазначених положень та не мотивував своє рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, взявши до уваги як докази пояснення обох учасників ДТП, незважаючи на те, що вони є протилежними за своєю суттю.

Зокрема, згідно з поясненнями водія ОСОБА_2, які вона надала безпосередньо після пригоди, вона зупинила своє авто поблизу станції метро Дорогожичі, застосувавши ручне гальмо. Через деякий час відчула поштовх ззаду та побачила, що з її автомобілем зіткнувся автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_3О.

У свою чергу водій ОСОБА_3 зазначив, що він, зупинивши автомобіль біля тротуару, відчув удар з боку автомобіля «Citroen C4 Cactus», д.н.з. НОМЕР_5.

Суд також не мотивував, яким чином даними схеми місця ДТП та даними про характер пошкоджень автомобілів доводиться вина ОСОБА_2 у порушенні нею правил дорожнього руху, яким чином на підставі цих даних встановив механізм руху транспортних засобів перед їх зіткненням та причинно-наслідковий зв'язок між діями водія та наслідками ДТП.Складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення хоч і є доказом у розумінні ст.251 КУпАП, однак сам по собі не може беззаперечно свідчити про її винуватість у порушенні Правил дорожнього руху України.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявними в матеріалах провадження доказами не доводиться винуватість ОСОБА_2 у порушенні п.10.9 ПДР України.

Суд також бере до уваги, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у порушенні п.13.1 ПДР України, а саме в тому, що він 26.07.2017 року о 09 год. 30 хв. в м. Києві на зупинці ст. м. Дорогожичі в сторону вул. Мельникова, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_4, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Citroen C4 Cactus» д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_2, який зупинився попереду нього, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

З огляду на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин справи, а матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, якими встановлюється винність ОСОБА_2 в порушенні п.10.9 ПДР України, а її вина не може ґрунтуватися на припущеннях, постанова суду підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З наведених підстав апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., - скасувати.

Провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз