Номер провадження: 33/785/637/17
Номер справи місцевого суду: 498/39/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, захисника адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.03.2017 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.03.2017 року,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП. На підставі ч.2 ст.36 КУпАП на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 320 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_3 визнаний винним за те, що 15.01.2017 року, о 0200 год., по вул. Центральна в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, він керував автомобілем «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, із застосуванням приладу алкотестеру «Drager-6820». Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в медичній установі ОСОБА_3 відмовився. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 15.01.2017 року, о 0200 год., по вул. Центральна в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, ОСОБА_3 вчинив злісну непокору законним вимогам працівника поліції під час виконання ним службових обовязків, а саме: відмовився надавати документи на автомобіль та водійське посвідчення, погрожував фізичною розправою працівникам поліції та намагався вчинити бійку з працівниками поліції, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду Кілівник Ю.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що суддя районного суду в порушення вимог ст.252 КУпАП неповно зясував обставини події та прийняв необґрунтоване рішення про його винуватість. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не відповідає вимогам інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. За твердженням апелянта протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП не містить даних про те в чому виявилася його злісна непокора законному розпорядженню або вимогам поліцейського.

Перевіривши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9; вивчивши матеріали адміністративної справи та дослідивши витребувані апеляційним судом за клопотанням сторони захисту докази; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено, що постанова судді районного суду підлягає безумовному скасуванню, оскільки вірно застосувавши положення ч.1 ст.36, ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП, зокрема окремо призначивши адміністративне стягнення в межах санкцій ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП, суддя, застосовуючи остаточне адміністративне стягнення, не виконав вимог ч.2 ст.36 КУпАП.

Відповідно до положень ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Разом з цим, застосувавши при накладенні стягнення положення ч.ч.1,2 ст.36 КУпАП, суддя районного суду помилково призначив остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень та позбавив ОСОБА_3 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Таке рішення суперечить вимогам ч.2 ст.36 КУпАП, оскільки у відповідності до структури Глави 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема положень ст. 24 КУпАП, адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, з урахуванням санкції цієї статті, є більш серйозним правопорушення з числа вчинених.

За таких умов, в звязку з неправильним застосуванням закону, рішення судді районного суду апеляційний суд визнає необґрунтованим, а з урахуванням інших встановлених судом обставин таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення судді районного суду про визнання винуватим ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази заслухавши ОСОБА_3 та допитавши свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя районного суду дійшов на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №397760 від 15.01.2017 року та результатами допиту свідків (а.с.3,82-87).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 15.01.2017 року, о 0200 год., по вул. Центральна в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, ОСОБА_3, керував автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» та від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в медичній установі відмовився. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції, які складали протокол відносно ОСОБА_3 не відповідали встановленим законом вимогам.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан спяніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоровя.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу ІІ Інструкції, поліцейськими при огляді на стан спяніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Як вбачається з відповіді т.в.о. начальника Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області технічний пристрій вимірювальної техніки «ALCOTEST 6810» прилад №ARCE-0221», який був застосований під час проведення огляду ОСОБА_3, на день його застосування, а саме 15.01.2017 року, не мав свідоцтва про повірку.

За таких умов працівники поліції не мали права застосовувати вказаний технічний прилад при проведені огляду на стан спяніння.

Відповідно до п.22. Розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що посилання судді в оскаржуваній постанові на чек «ALCOTEST 6810» №ARCE-0221 від 15.01.2017 року (а.с.2), як на доказ перебування ОСОБА_3, на час його зупинки та проведення огляду, в стані алкогольного спяніння є безпідставним, оскільки вказаний висновок, з урахуванням положень Інструкції, є недопустими доказом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення про визнання ОСОБА_3 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки медичний огляд було проведено в порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Що стосується доводів ОСОБА_3 про безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, то вони також є слушними, з огляду на таке.

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що вони не бачили обставин вчинення ОСОБА_3 дій, а саме злісної непокори законим розпорядженням або вимогам поліцейських при виконанні ними своїх обовязків. При цьому, свідок ОСОБА_7 пояснив апеляційному суду, що підійшов до місця події вже після того, як поліцейські повалили ОСОБА_3 на землю та надягли на нього наручники, а в подальшому він був залучений поліцейськими в якості понятого під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке відбувалося в відділі поліції.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП як свідок, фактично не був свідком події, зокрема початку спілкування та подальшого конфлікту між поліцейськими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ОСОБА_3, а підійшов на місце події в той час, коли поліцейські надягли на ОСОБА_3 наручники, що обєктивно виключає його обізнаність щодо дій ОСОБА_3, що передували його затриманню працівниками поліції.

Допитані апеляційним судом працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечували того факту, що ОСОБА_7 та інші свідки підійшли до місця події після того, як ОСОБА_3 був затриманий ними, шляхом застосування до нього спеціального засобу наручників.

За таких умов апеляційний суд визнає неспроможними свідчення працівників поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо обставин події, зокрема вчинення ОСОБА_3 злісної непокори законим розпорядженням та вимогам працівників поліції при виконанні ним службових обовязків, причин та обставин затримання останнього, оскільки вони спростовуються показаннями самих працівників поліції, а також ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що обєктивних та достатніх доказів, які б давали апеляційному суду підстави визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, матеріали справи не містять, а результати апеляційного перегляду оскаржуваного рішення спростовують висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.03.2017 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний виним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, 185 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2