АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Производство № 33/774/332/17 Дело № 212/640/17-п Головующий в суде 1-й инстанции - Чайкін І. Б. Докладчик - Іванова А.П.
П О С Т А Н О В Л Е Н И Е
10 апреля 2017 года г. Днепр
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Іванова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, на постанову судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, директора ДПТНЗ «Криворізький навчально-виробничий центр», проживаючого за адресою по АДРЕСА_1,

закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП,

за участю осіб:

прокурора - Дідікової А.О.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

захисника - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-7 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права - з 10.10.2011 року згідно наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 489-к «Про призначення директорів професійно-технічних навчальних закладів Дніпропетровської області» ОСОБА_2 призначено на посаду директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» строком на 5 років з 10 жовтня 2011 року до 10 жовтня 2016 року, та наказом Міністерства освіти і науки України від 07.10.2016 року № 490-к «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_2» подовжено контракт на 5 років, з 31 жовтня 2016 року до 11 жовтня 2021 року. Таким чином, на підставі підпункту «а» пункту 2 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції» ОСОБА_2 є посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно суб'єктом, на якого поширюється дія вказаного закону.

ОСОБА_2 на протязі 2015-2016 років, перебуваючи в приміщенні Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» за адресою:Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Фабрична, 5, підписав накази на підставі яких співробітникам зазначеного закладу надано грошову премію, в тому числі і ОСОБА_4, яка в свою чергу є його близькою особою - дружиною, а саме: наказ №222-к/тр від 24.09.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1258,72 грн.; наказ № 258-к/тр від 06.11.2015 року «Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2349 грн.; наказ №305-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату премії» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2000 гри.; наказ № 306-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату надбавки» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 303,46 грн.; наказ №307-к/тр від 21.12.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1353,85 грн.; наказ №308-к/тр від 21.12.2015 року «Про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 1995,62грн.; наказ №309-к/тр від 21.12.2015 року «Про преміювання» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2023,04 грн.; наказ №121-к/тр від 06.06.2016 року «Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2751 грн.; наказ №142-к/тр від 25.06.2016 року «Про виплату премії» на підставі якого ОСОБА_4 нараховані та фактично виплачено грошові кошти у розмірі 2000 грн. на загальну суму 16034,69 грн.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення виходив з того, що підставою для висновку про наявність реального конфлікту інтересів є фактично лише сам факт спільної роботи вказаних осіб в одній установі. Однак, обмеження спільної роботи близьких осіб, визначене абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону, не поширюється на посадових осіб юридичних осіб публічного права. Отже, в даному випадку на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не поширюються обмеження щодо їх спільної роботи в одній установі.

Крім того судом зазначено, що протоколи про адміністративне правопорушення мають складати, уповноважені на те, посадові особи Національного агентства з питань запобігання корупції, а з урахуванням наявності інформації у даного органу станом на вересень 2016 року про можливий конфлікт інтересів, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та на час розгляду справи, закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову суду про закриття адміністративної справи і винести нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду, викладені у постанові суду про закриття провадження у справі, не відповідають фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду.

Так прокурор вказує, що судом не враховано відповідь голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 05 вересня 2016 року, відповідно до якої у ОСОБА_2 вбачається наявність конфлікту інтересів та запропоновано вжити заходи щодо врегулювання конфлікту інтересів, а факт існування комісії з питань преміювання державного закладу, грунтується лише на показах працівників Центру, які перебувають у прямому підпорядкуванні директора.

Прокурор звертає увагу, що ОСОБА_2 на протязі 2015-2016 років здійснював преміювання своєї дружини ОСОБА_4 шляхом підписання наказів, на підставі яких їй надано грошову винагороду на загальну суму 16034 грн. 69 коп., що фактично і є фактом прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, постанову суду скасувати і винести нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У свою чергу, ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 виступили проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи свою позицію тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи, а свої висновки щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 с.172-7 КУпАП належним чином обґрунтував.

Вислухавши учасників перегляду справи, з'ясувавши їх думку, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що висновки суду першої інстанції невідповідають фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вивченням матеріалів справи встановлено що, всупереч тверджень прокурора, суд першої інстанції згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Зі змісту статті 245 КУпАП слідує, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Диспозиція статті ч.2 ст.172-7 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У відповідності до примітки статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне нормативне визначення поняття «реальний конфлікт інтересів» міститься і в ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, з положень закону випливає, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному. Отже, конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Аналіз чинного антикорупційного законодавства України дає підстави для висновку про те, що для терміну реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об'єктивних компонентів, таких як: приватний інтерес; службове повноваження; протиріччя між ними, що впливає на об'єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Як визначено ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Таким чином ОСОБА_2, працюючи директором Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» та відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» - є суб'єктом відповідальності за порушення, пов'язані з корупцією.

Між тим, судом першої інстанції було правильно встановлено той факт, що у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не зазначено та не конкретизовано, в чому саме полягає реальний конфлікт інтересів, як саме він вплинув на об'єктивність або неупередженість прийняття ОСОБА_2 рішень, а також на вчинення чи не вчинення ним дій під час виконання своїх повноважень. Не надано таких доказів і прокурором в судовому засіданні.

Так, зі змісту наказів на преміювання за відповідні місяці 2015-2016 років суд вбачає, що грошові премії нараховувались і виплачувались багатьом працівникам вказаного Центру, а не лише ОСОБА_4, при цьому розмір преміювання не перевищував відповідне для інших співробітників.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що факт спільної роботи ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4 в одній установі, без надання інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_2, сам по собі не може переконливо свідчити про наявність в останнього реального конфлікту інтересів.

З огляду на вказані обставини і матеріали справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.ч.2 ст. 172-7 КУпАП, директором Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» ОСОБА_5 не приймалося рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що преміювання ОСОБА_4 та інших працівників державної установи, здійснювалося з дотриманням Положення про преміювання працівників КПВЦ за підсумками роботи та наданні їм матеріальної винагороди та допомоги, узгодженої з головою профспілкового комітету та затвердженої директором Центру.

Враховуючи наведене, та аналізуючи мотивувальну частину постанови, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду стосовно того, що наявні в матеріалах справи докази, що свідчать про наявність реального конфлікту інтересів який би фактично вплинув чи в змозі вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень при здійсненні ОСОБА_2 своїх посадових повноважень відсутні, та не можуть слугувати підставою для встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, а будь-які інші докази в підтвердження наявності реального конфлікту інтересів у ОСОБА_2 відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а постанови суду першої інстанції, - без змін.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-7 КупАП щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.П. Іванова