АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/145/2017 Постанова винесена суддею Пойдою С.М.
Категорія: ч. 3 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника Шипки О.І., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого бухгалтером ОК «Дружба», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який 14.05.2015 року, 28.05.2015 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 130 та ч. 3 ст. 130 КУпАП,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1, який відповідно до протоколу належить ОСОБА_2 на праві власності.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно з постановою суду, 01 травня 2015 року о 02 год. по вул. Харківське шосе, 121 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло), при цьому в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на визначення стану сп'яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам і обставинам справи, просить її скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду справи суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, при цьому судом було порушено ряд норм КУпАП, не було з'ясовано всіх обставин справи, не допитано свідків, а також не було викликано його у судове засідання, про яке він навіть не знав, оскільки не отримував жодних повісток, що позбавило його можливості брати участь у справі, надавати пояснення, заявляти клопотання, у зв'язку з чим було винесено рішення, яке не відповідає дійсності.

При цьому зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення в якості свідків зазначені дві особи, пояснення яких у справі складаються всього з двох рядків, які стосуються відмови у проходженні медичного огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння, однак вказані особи, а також інспектор поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, в судове засідання не викликалися та жодних пояснень не надавали, а медичні або інші дані, які б підтверджували факт перебування його у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в протоколі зазначено, що він керував автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння, проте зазначене не утворює об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за цією нормою настає у випадку керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння або під дією наркотичних засобів.

Тому, на думку апелянта, судом під час розгляду даної справи було порушено вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, оскільки постанова суду винесена лише на основі протоколу та рапортів працівників ДАІ без жодного аналізу, та взагалі не містить жодних обставин, які мали бути встановлені судом в ході розгляду адміністративної справи, і згідно із якими суд дійшов до висновку щодо наявності у нього складу адміністративного правопорушення.

Також апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, оскільки жодної повістки до суду він не отримував, а копію постанови отримав в суді лише 16.06.2016 року під час ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, зазначає, що протягом всього часу розгляду справи, а саме: з 11.06.2015 року по 06.07.15 року він перебував на лікарняному у зв'язку з побиттям, що стало наслідком отримання 3 групи інвалідності, а тому вказані обставини позбавили його можливості вчасно оскаржити постанову суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника Шипки О.І., які підтримали подану апеляційну скаргу з уточненнями та просилизакрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, а також пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, рапортом інспектора ВДАІ та розпискою ОСОБА_7 про залишення йому на зберігання автомобіля «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1.

Що стосується наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_2 про те, що 30.04.2015 року він не керував транспортним засобом, а, оскільки домовився зі своїм знайомим журналістом ОСОБА_7 про зустріч в кафе «Червоний хутір» по вул. Харківське шосе з метою написання статті в газеті, і так як у нього не було прав, то попросив свою цивільну дружину, яка не знала про його проблеми з правами, підвезти його до даного кафе, біля якого дружина лишила йому автомобіль та ключі, щоб потім ОСОБА_7 зміг відвезти його додому, а сама поїхала в своїх справах, та що, прочекавши дві години в кафе товариша, який затримувався, він вийшов з кафе та пішов до машині, щоб взяти цигарки, і коли, відчинивши двері зі сторони водія, він почав їх шукати, в цей момент до нього підійшли працівники ДАІ, та запитали документи, на що він надав їм техпаспорт, і при цьому пояснив, що чекає товариша, який має відвезти його додому та поставить автомобіль на стоянку, але працівники ДАІ вказали, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння та збирається їхати за кермом, і незважаючи на всі його заперечення цих обставин, співробітники ДАІ запросили свідків, в присутності яких він відмовився підписувати протокол, оскільки був не згоден з даною ситуацією, оскільки не керував транспортним засобом і не вживав наркотичних засобів, то вони судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються доказами у справі.

Так, із пояснень в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 встановлено, що мали місце події, що, коли вони їхали на рибалку, то по вул. Харківське шосе їх зупинили працівники міліції для засвідчення якогось порушення. Можливо вони були зупинені працівниками міліції і для засвідчення факту відмови водія від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, однак за сплином часу всіх деталей цих подій вже не пам'ятають, тому повністю підтримують свої письмові пояснення, які надавали працівникам міліції та в яких стоять їх підписи, оскільки на той час вони все пам'ятали краще і тому в них все правильно зазначено, а таких обставин, щоб вони підписали чисті бланки або на прохання працівників міліції щось засвідчили, не будучи очевидцями цих подій, не було.

З письмових же пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вбачається, що 01 травня 2015 року саме в їх присутності ОСОБА_2 відмовився пройти медичний огляд на стан наркотичного сп'яніння (а.с. 5).

З наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що в той день близько 21 год. 30 хв. вона разом з ОСОБА_2, який є її цивільним чоловіком, приїхали до лікарні біля Червоного хутора на автомобілі, яким керувала вона. Там вона залишила автомобіль Якименку та поїхала по своїм справам, і події, які були далі, відбувалися за її відсутності. Також зазначила, що, коли вони туди їхали, ОСОБА_2 був у нормальному стані, при цьому, на той період часу їй взагалі не було відомо, що ОСОБА_2 був позбавлений прав, а тому, залишаючи йому автомобіль, вона була впевнена, що він сам доїде додому, бо не знала, що він вже позбавлений водійських прав.

При цьому, за поясненнями самого ОСОБА_2 на момент підходу до нього працівників міліції, він, відчинивши двері зі сторони водія, перебував самев автомобілі, шукаючи цигарки, тому працівниками міліції, у зв'язку з наявністю обґрунтованої підозри про керування ОСОБА_2 автомобілем в стані наркотичного сп'яніння через наявність такої його ознаки, як розширені зіниці очей, які не реагують на світло, йому й було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, і таким чином та обставина, що на момент прибуття працівників міліції ОСОБА_2 не здійснював безпосередньо рух транспортним засобом, не свідчить про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом взагалі і тому не повинен був на пропозицію працівників міліції проходити огляд на стан наркотичного сп'яніння.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що після складання відносно нього протоколу, хоча і був обурений складеним протоколом, однак дії працівників міліції при цьому нікуди не оскаржував. Крім того, ОСОБА_2 не подано будь-яких доказів, які б вказували на безпідставність підозр працівників ДАІ щодо наявності у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп'яніння на час складання щодо нього протоколу.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт перебування його у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, оскільки на підтвердження такого стану в матеріалах справи відсутні будь-які медичні або інші дані, не спростовують його винуватість у вчиненні порушення п. 2.5 ПДР України, оскільки протокол був складений за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння. А відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного чи іншого сп'яніння, всупереч доводам апелянта, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувались свідки та інспектор ДАІ, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також рапорт інспектора ДАІ, відповідно до ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_2 та порушення у зв'язку із цим його прав на надання пояснень по суті правопорушення та заявлення клопотань, то зазначені права ним в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, ні ОСОБА_2, ні його захисником не надано.

При цьому, як вбачається з довідки архіву порушень та матеріалів справи, ОСОБА_2 протягом 2015 року вже притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП, проте належних висновків для себе не зробив та повторно протягом року вчинив аналогічне правопорушення.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, повторність протягом року вчинення аналогічного правопорушення, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, якоюОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1, який відповідно до протоколу належить ОСОБА_2 на праві власності, - без змін.

Постанова Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.