Справа № 363/2907/17 Головуючий у І інстанції Чірков Г.Є.
Провадження № 33/780/944/17 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
Категорія 138 12.10.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ :

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП України судовий збір в розмірі 320 грн. на користь держави.

Згідно постанови ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 23 липня 2017 року близько 19 год. він на 33 км. + 200 м автодороги Київ-Овруч, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану постанову, а матеріали провадження повернути на дооформления до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області.

Свої вимоги мотивує тим, що в порушення вимог ст.268, ч.2 ст.279 КУпАП судом першої інстанції не було роз'яснено йому прав, а також надано можливості заявити клопотання про направлення адміністративного матеріалу на дооформлення та про виклик свідка, оскільки після відкриття судового засідання суд одразу перейшов до пояснень учасників справи, після чого видалився до нарадчої кімнати.

Також, суд першої інстанції допустив не повний і не всебічний розгляд справи, оскільки не встановив свідків даної події, не перевірив правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення та обґрунтував постанову лише поясненнями потерпілої, хоча повинен був об'єктивно розглядати пояснення обох сторін, не надаючи жодній переваги.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення містить ряд недоліків, зокрема, до нього не було включено свідка - ОСОБА_2, не зазначено свідка - водія автомобіля, який їхав позаду нього та особу, яка перебувала у автомобілі потерпілої. Показання даних свідків дали б змогу встановити його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, апелянт зазначає, що саме дії потерпілої стали причиною виникнення ДТП, адже виконуючи розворот не з крайнього лівого положення проїжджої частини, саме потерпіла повинна була надати йому перевагу у русі.

Також на схемі ДТП, доданій до протоколу не зазначена відстань від початку маневру розвороту до місця обмеженої видимості на проїжджій частині, що також унеможливлює встановлення судом винуватості саме потерпілої у ДТП, оскільки від місця, де сталося ДТП до початку спуску на дорозі зі сторони с.м.т. Демидів, який обмежує видимість, було менше 100 метрів.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_3 зазначає, що у суді першої інстанції ОСОБА_2 не просив про допит свідків, що підтверджується матеріалами провадження.

Крім того, ні одразу після ДТП, ні під час очікування, ні на момент приїзду поліції ніяких сторонніх свідків ДТП, окрім тих, хто знаходився в автомобілях сторін ДТП, які б казали, що вони були присутніми та готові надавати свідчення, не було.

Також, у поясненнях ОСОБА_2, наданих під час оформлення матеріалів ДТП і на момент розгляду справи в суді містяться суперечності. Зокрема, у поясненнях поліції він зазначив, що автомобіль Nissan їхав попереду нього, а не по узбіччю.

На думку потерпілої суд першої інстанції встановив вину останнього не лише з її пояснень, а оцінивши всі докази у їх сукупності та врахувавши, що місце зіткнення транспортних засобів було на зустрічній смузі, тобто він повинен був зупинитися, а не виїжджати на зустрічну смугу. Крім того, обмеженої видимості на місці ДТП немає, про що свідчить дорожня розмітка.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення потерпілої ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала постанову суду першої інстанції законною, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_2 у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у скоєному не визнав, посилаючись на те, що він рухався зі швидкістю близько 70 км/год., коли помітив автомобіля НОМЕР_2, який подав сигнал лівого повороту та з узбіччя, виїхав на смугу руху в попутному напрямку. Для уникнення зіткнення загальмував та виїхав на смугу зустрічного руху, де і сталося зіткнення. Порушення вимог ПДР України в своїх діях не вбачав.

Однак, незважаючи на невизнання вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, правильності кваліфікації його дій за вказаною статтею, оскільки вказане підтверджуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №008484 від 23.07.217 року вбачається, що 23 липня 2017 року близько 19 год. ОСОБА_2 на 33 км. + 200 м автодороги Київ-Овруч, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Потерпіла ОСОБА_3 у суді першої та апеляційної інстанції пояснила, що вона рухалася дорогою в напрямку с. Демидів та мала намір здійснити розворот через 200 м. Із цією метою завчасно подала сигнал лівого повороту та зменшила швидкість руху до 30 км/год., коли вже на зустрічній смузі руху відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2

Зі схеми ДТП, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №008484 від 23.07.217 року видно, що зіткнення транспортних засобів сталося на зустрічній смузі руху автомобіля «RENAULT» ближче до лівого краю проїзної частини, де знаходяться сліди гальмування автомобіля НОМЕР_1.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що 23.07.2017 року близько 19 год. 00 хв. він рухався на автомобілі НОМЕР_3 по дорозі Київ-Овруч у напрямку с. Демидів. Перед ним рухався автомобіль НОМЕР_4 та в якийсь момент вказаний транспортний засіб почав здійснювати розворот. Він не встиг загальмувати і відбулося зіткнення (а.п.4).

Тобто, ОСОБА_2 чітко зазначив, що автомобіль НОМЕР_4 рухався перед ним, а не по узбіччю, як зазначено в апеляційній скарзі.

Вказане також підтверджуються локалізацією пошкоджень транспортних засобів, розташування яких відповідає встановленим апеляційним судом обставинам пригоди.

Враховуючи зазначене вище, доводи ОСОБА_2 про його невинуватість у вчиненні ДТП, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції та спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Зазначені вимоги закону суддею першої інстанції, при розгляді справи та притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, були дотримані у повній мірі.

Із огляду на вищезазначене, постанова Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв'язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області В.О. Габрієль