АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, інспектора роти № 3 УПП у м. Черкаси ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, студента ЧДТУ, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2017 року ОСОБА_3 09.12.2016 року о 03 год. 55 хв. в м. Черкаси вул. Симиренківська, 31 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в ЧОНД, про що свідчить висновок акту медичного огляду особи № 1798.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк подання апеляційної скарги на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2017 року, скасувати її та закрити провадження у справі за відсутності в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за № 14, а також притягнення його до відповідальності та застосування адміністративного стягнення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Зазначає, що в матеріалах справи міститься його клопотання від 30.01.2017 р. про відкладення розгляду справи, призначеної на 31.01.2017 р. Однак, місцевий суд, ігноруючи це клопотання, розглянув адміністративну справу без його участі, чим допустив порушення його права на захист. Про прийняття оскаржуваної постанови він дізнався 22.03.2017 р. після ознайомлення зі справою у суді. Тому вважає, що строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пропущений ним з поважних причин, та підлягає поновленню.

Вказує, що постанова суду ухвалена без будь-якого належного обґрунтування й ґрунтується лише на даних протоколу та висновку ЧОНД про огляд на стан сп'яніння. При цьому судом не з'ясовано його позицію та позицію свідків щодо того, що за кермом перебував не обвинувачений, а ОСОБА_6 Місцевий суд не перевірив цей факт та не встановив особу, яка фактично перебувала за кермом вказаного транспортного засобу.

Зазначає, що, враховуючи стан сильного душевного хвилювання, а також незабезпечене працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення його право на захист, шляхом надання можливості скористатись послугами адвоката, не розяснення йому прав, передбачених законами та Конституцією України, він не зміг захистити свої прав, надати свої пояснення по суті справи, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час розгляду справи судом першої інстанції.

У судовому засідання ОСОБА_3 та його захисник апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали з мотивів, які в ній наведені. ОСОБА_3 пояснив, що він з товаришем 09 грудня 2016 року після святкування народження у його товариша сина зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6, щоб останній відвіз їх додому, оскільки перебував у стані алкогольного спяніння й не хотів залишати автомобіль в іншому районі міста. Коли вони доїхали до магазину «Абсолют», ОСОБА_6, який був за кермом його автомобіля, пересів в автомобіль свого друга й вони поїхали у своїх справах. Він же пересів з заднього сидіння на місце водія, щоб вимкнути всі прилади та забрати документи й речі. В цей час підїхали працівники патрульної поліції, попросили вийти з автомобіля та склали відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Пояснив, що тікав від поліцейських, оскільки злякався, адже ніколи раніше не бував у подібних ситуаціях.

Інспектор Псюрніченко М. О., який складав протокол, у судовому засіданні показав, що, перебуваючи на чергуванні, вони виявили факт порушення автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, ПДР, а саме проїзд на знак, який це забороняє. В ході спілкування з ОСОБА_3 був помітний різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Водієві було пояснено процедуру освідування на стан спяніння. Після чого водій різко почав тікати, однак через 10 метрів був затриманий із застосуванням кайданок та фізичного впливу згідно з ч. 1 ст. 44, п.п. г п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію». Йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного спянінні, за результатами проведення якого КЗ ЧОНД складено висновок та поставлено діагноз алкогольне спяніння.

Допитані в суді апеляційної інстанції свідки надали наступні покази.

Поліцейський ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що під час патрулювання був виявлений факт проїзду автомобілем на знак, який забороняє проїзд. Вони одразу поїхали за цим автомобілем, який заїхав у двір і зупинився. З моменту виявлення автомобіля до зупинки поліцейських біля нього минуло 20-25 секунд. При цьому автомобіль з поля зору поліцейські не випускали. В автомобілі виявилося три хлопці. Один з них, а саме ОСОБА_3, сидів за кермом. Йому запропонували вийти з машини, й напарник відчув різкий запах алкоголю від водія. Йому було запропоновано проїхати в диспансер, розяснено його права. Однак, водій несподівано почав тікати з місця події. Поліцейський ОСОБА_5 його наздогнав і затримав. Потім водія доставили в диспансер, де підтвердився стан спяніння.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що 08 грудня 2016 року до нього зателефонував ОСОБА_3 і повідомив, що у їх спільного товариша народився син. Вони поїхали його привітати в район вулиці Бидгощської у м. Черкаси. Там вони вживали алкогольні напої, і ОСОБА_3, не бажаючи залишати там свій автомобіль і не маючи змоги сісти за кермо в стані спяніння, викликав телефоном свого знайомого ОСОБА_6 Останній, приїхавши з товаришем на автомобілі, сів за кермо іншого автомобіля і довіз їх до магазину «Абсолют» в районі перехрестя вулиць Симиренківської і Сагайдачного. Оскільки знайомий поспішав, він одразу з товаришем, який його чекав в цьому ж місці, поїхали у своїх справах, а ОСОБА_3 сів на крісло водія, щоб виключити фари, забрати ключі тощо. В цей момент під'їхали поліцейські, які звинуватили ОСОБА_3 в керуванні автомобілем у стані спяніння. З моменту, коли їх автомобіль зупинився біля магазину, й до моменту підїзду поліцейських минуло близько 20-30 секунд. Пройти тест на спяніння на місці ОСОБА_3 не пропонували. В ході розмови ОСОБА_3, ймовірно злякавшись, почав тікати, але його наздогнали, одягли в кайданки і посадили в патрульну машину.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в ніч на 09 грудня 2016 року близько 03 години ночі йому зателефонував його знайомий ОСОБА_3 і попросив забрати автомобіль та його друзів до місця проживання, оскільки він вжив алкоголь і не може сісти за кермо. Він попросив свого друга ОСОБА_10 підвести його до місця перебування ОСОБА_3, сів за кермо його автомобіля, заїхав за заправку, оскільки бак був майже пустий, і довіз їх до магазину «Абсолют» в районі вул. Симиренківської. При цьому він, будучи неуважним, проїхав на знак, який забороняв проїзд. Зупинившись, він швидко пересів до машини ОСОБА_10, який чекав поруч, оскільки останній дуже поспішав, й вони поїхали. Про подальші події йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що дійсно його просив його товариш ОСОБА_9 у грудні 2016 року відвезти його вночі у район вул. Бидгощської, де ОСОБА_9 сів за кермо іншого автомобіля і повіз кількох хлопців в район магазину «Абсолют» по вул. Симиренківській. Він сам на прохання ОСОБА_9 також поїхав туди й, приїхавши першим, чекав на них. Коли їх автомобіль припаркувався біля магазину, ОСОБА_9 вийшов і швидко сів до його автомобіля. Вони одразу поїхали, оскільки він (ОСОБА_10 І.) дуже поспішав. Йому треба було підвезти свою знайому у м. Київ на залізничний вокзал. Тому він мав терміново забрати її о 04 год. 00 хв. у м. Черкаси, щоб на 07 год. 00 хв. доставити її у м. Київ на потяг.

За клопотанням поліцейського ОСОБА_5 судом були переглянуті надані ним на диску два відеофайли з камери спостереження на автомобілі і з його нагрудної камери.

З камери автомобіля видно, що поліцейські вночі патрулюють вулиці, рухаючись на автомобілі по вул. Сагайдачного від вул. Чорновола в бік вул. Симиренківської. За кілька десятків метрів від перехрестя з вул. Симиренківською видно, як це перехрестя зі сторони проспекту Хіміків у напрямку до вул. Нарбутівської перетинає автомобіль, порушуючи заборону на проїзд, яка встановлена відповідним знаком. Поліцейський автомобіль одразу їде за ним й зупиняється біля нього у дворі. Це триває близько 40-45 секунд. Далі камера припаркованого поліцейського автомобіля спрямована в інший бік від подальших подій.

Із запису з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_5 видно, що поліцейський підходить до водійських дверцят автомобіля «ЗАЗ», за кермом якого сидить ОСОБА_3 На запитання поліцейського: «Куди Ви їхали?», ОСОБА_3 тихо відповідає: «На стоянку». Поліцейський просить водія вийти з автомобіля, й він виходить. З його виду та поведінки у будь-якої розсудливої людини виникла б підозра щодо його перебування у стані спяніння. Двоє інших хлопців на вимогу поліцейського також виходять з автомобіля і стають позаду нього. Поліцейський розмовляє з водієм. Вказує, що в нього є чітка підозра, що водій перебуває в стані алкогольного спяніння, оскільки поліцейський відчуває різкий запах алкоголю з ротової порожнини водія. Говорить про те, що протокол на нього він буде оформлювати в будь-якому разі, й інших варіантів бути не може. Один з хлопців, які стояли біля автомобіля, просить поліцейського вибачити їх і не робити цього. В ході розмови ОСОБА_3 різко і несподівано починає тікати в бік. Поліцейський ОСОБА_5 починає його переслідувати. В ході переслідування він кричить: «Стій, стріляти буду!». Він наздоганяє втікача, одягає кайданки і повертає до автомобіля. Далі чутно, що поліцейський їде за кремом, а ОСОБА_3 сидить на задньому кріслі, оскільки камера поліцейського показує лише частину автомобіля в районі важеля перемикання передач. Час від часу поліцейський говорить ОСОБА_3 короткі репліки стосовно того, що даремно було тікати.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідків та переглянувши відео з камер спостереження поліцейських, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою може бути поновлено.

Як вбачається з постанови районного суду, ОСОБА_3 не був присутнім під час розгляду справи відносно нього. Також в матеріалах справи відсутні дані про направлення та вручення копії оскаржуваної постанови ОСОБА_3 Згідно з розпискою на заяві захисника про ознайомлення з матеріалами справи, захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами цієї справи 22.03.2017 р. (а.с. 20). Ураховуючи, що апеляційна скарга подана ОСОБА_3 31.03.2017 року, вважаю справедливим визнати названі скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт керування особою транспортним засобом у стані алкогольного спяніння належно встановлений судом першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів. Цей факт підтвердився й в суді апеляційної інстанції.

Факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного спяніння чітко і обґрунтовано підтверджується відповідним висновком лікаря КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 1798 від 09.12.2016 р. (а.с. 4).

Виходячи з цього, дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно. Стосовно виду і розміру стягнення суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно і обґрунтовано застосував до обвинуваченого стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07.07.2016 р. № 1446-VIII. Суд апеляційної інстанції вбачає, що, враховуючи особливу суспільну шкідливість вказаного правопорушення, стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 гривень та один рік позбавлення права керування транспортними засобами є законним, справедливим, необхідним і достатнім стягненням для виправлення правопорушника та запобігання вчиненню ним подібних правопорушень надалі.

Стосовно доводів апелянта про те, що постанова була ухвалена судом першої інстанції за його відсутності, суд апеляційної інстанції не вбачає це істотною підставою для скасування рішення, яке по суті є вірним і справедливим. ОСОБА_3 неодноразово належно викликався до суду, про що є відповідні підтвердження у матеріалах справи (а.с. 11, 13, 16).

Заяви обвинуваченого від 26.12.2016 р., 18.01.2017 р., 30.01.2017 р. про відкладення розгляду справи, які містяться в матеріалах справи, суд вбачає такими, які не містили істотних перешкод для належної його участі у суді. Тому таку поведінку обвинуваченого апеляційний суд вбачає такою, що була спрямована на затягування розгляду справи з метою спливу передбаченого ст. 38 КУпАП строку на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо твердження апелянта про те, що за кермом автомобіля знаходився не він, а ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції оцінює їх критично як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності. У звязку з цим, суд оцінює критично й покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_10, вбачаючи їх спробою з боку цих осіб створити підстави для уникнення відповідальності обвинуваченим. До такого висновку суд приходить з наступних міркувань.

По-перше, з моменту, коли поліцейські виявили автомобіль, водій якого порушив ПДР, й до моменту, коли поліцейські припаркувалися біля цього автомобіля, за даними відеорестратора з поліцейського автомобіля минуло близько 40-45 секунд. Цього часу фізично недостатньо для того, щоб поза межами поля зору поліцейських один водій автомобіля встиг його припаркувати, вийти з нього, пересісти в інший автомобіль і залишити місце події, не потрапивши в поле зору камери, а інша особа встигла пересісти з заднього крісла автомобіля за кермо водія.

По-друге, висунута стороною захисту версія не витримує критики, з огляду на поведінку самого ОСОБА_3 та його товаришів на місці події (прохання пробачити, втеча). За умови правдивості висунутої версії, найперше, що зробила б будь-яка поміркована особа, це повідомила б про те, що за кермом був інший водій, який щойно залишив це місце. Повернення цього водія на місце події по дзвінку могло б зняти багато запитань з боку поліції.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи захисника про те, що в діях поліцейського ОСОБА_5 можуть бути ознаки окремих порушень діючого законодавства щодо процедури затримання ОСОБА_3 після його намагання втекти з місця події, однак вбачає, що ці аспекти можуть бути підставою для його дисциплінарної відповідальності за умови належно підтвердження цих доводів. Факт того, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, ці доводи не спростовують.

Також суд апеляційної інстанції вбачає такими, що не мають відношення до цієї справи, доводи сторони захисту про те, що ними в порядку адміністративного судочинства оскаржено в апеляційному порядку рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до інспектора Псюрніченка М. О. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки це провадження стосується іншого факту порушення ПДР, а саме проїзду на знак, який забороняє такий проїзд. У таких справах рішення про винуватість ухвалюють відповідні уповноважені особи МВС, й ці рішення можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства.

Тому, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_3

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2017 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко