АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/1495/2017 Головуючий у першій інстанції - Валігура Д.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: 03990, АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_3, 16 лютого 2017 року, о 00 год. 03 хв., на 37 км а/д Київ-Чоп, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова. Від огляду на встановлення стану сп'яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апелянт посилається на те, що суд порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП, не повідомивши про час розгляду справи та розглянувши справу у його відсутність.

Також суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт стверджує, що він не управляв автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у нього були відсутні вказані у протоколі ознаки: «різкий запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова», атакож не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку. Зокрема, ОСОБА_3 прохав працівників поліції про проведення огляду у закладі охорони здоров'я, проте працівники поліції ніяк не відреагували на таке прохання і склали протокол про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Апелянт звертає увагу на те, що судом не було враховано ту обставину, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, було неправильно вказано місце його реєстрації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, заслухавши пояснення свідків, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про те, що у їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» чи у лікаря нарколога (а. с. 1-3).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не управляв автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та у нього не було ознак алкогольного сп'яніння, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вказані обставини не впливають на наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при порушенні вимог п. 2.5 ПДР України.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння тягне адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому за змістом п. 2.5 ПДР України та ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння настає незалежно від того, чи дійсно водій перебував у стані сп'яніння або мав відповідні ознаки сп'яніння, оскільки така відмова прирівнюється до керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поліцейські проігнорували прохання ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі спростовується поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, у присутності яких ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, у тому числі, і у лікаря нарколога.

Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_3 пропонував працівникам поліції проїхати до лікарні, проте працівники поліції відмовили у цьому, оскільки вже було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку підписано особою, відносно якої складено протокол, тобто ОСОБА_3

За таких обставин висловлене ОСОБА_3 бажання пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі після складання протоколу про адміністративне правопорушення та його підписання не може бути розцінено як порушення працівниками поліції вимог закону щодо проведення огляду водія на стан алкогольного сп'яніння, а тому доводи апеляції про те, що поліцейські проігнорували прохання ОСОБА_3 про проведення такого огляду у закладі охорони здоров'я не можуть бути взятими до уваги.

Отже, висновок, викладений у постанові судді районного суду, про наявність в діях ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим.

Суддя апеляційного суду, вважаючи слушними доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції, разом з тим, вважає, що такі порушення не можуть бути підставою для скасування постанови судді районного суду.

Так, ОСОБА_3, ну будучи належним чином повідомленим про час слухання справи в суді першої інстанції, не був присутнім в судовому засіданні та, відповідно, не міг скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Проте таке порушення, допущене судом першої інстанції, було усунуто в судовому засіданні апеляційної інстанції, під час якого ОСОБА_3 реалізував права особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема, скористався правом на участь захисника та заявив клопотання про допит свідків, яке було задоволено.

Таким чином, постанова судді районного суду не може бути скасована з мотивів порушення права особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності.

Також не може бути підставою для скасування постанови судді районного суду неправильне зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення адреси особи, відносно якої складно протокол. Вказана обставина, можливо, вплинула на те, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомленим про час розгляду справи в суді першої інстанції. Проте, як було зазначено в цій постанові, права ОСОБА_3 на участь в судових засіданнях було відновлено в суді апеляційної інстанції і, зокрема, та обставина, що ОСОБА_3 неналежним чином був повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції було враховано суддею апеляційного суду при поновленні ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляцію ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва В.В. Ковальська