Справа № 351/887/17
Провадження № 33/779/236/2017
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М. В. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 14.02.2017 року біля 17год.20хв. в с. Троїця, Снятинського району, Івано-Франківської області, керував автомобілем «Пежо-Експерт», д.н.з. АТ 7923ВІ з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, нечленороздільна мова.

Від проходження медичного освідчення на факт вживання алкоголю відмовився в присутності двох свідків.

На постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року ОСОБА_2 . подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що зазначена постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи і підлягає скасуванню.

Вказує на те, що висновок про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння не підтверджується матеріалами справи.

Звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 14.02.2017 року зазначено , що він відмовився від медичного огляду у в ЦРЛ, що свідчить про те, що працівниками поліції була порушена процедура медичного освідування на ступінь алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу.

Вважає, що суд визнав ОСОБА_2 винним у правопорушенні, протокол про яке не складався, а саме визнав його винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, а не у відмові від проходження огляду на стан спяніння.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівники поліції безпідставно переслідували його і примусивши зупинитись, чинили на нього моральний тиск і залякування з погрозами вилучити автомобіль, і примусили його відмовитись від проходження освідування на ступінь алкогольного спяніння, внаслідок чого він визнав, що ранком випив 0,3 літра пива.

Вказує на те, що суд значно відступив від принципів повноти та обєктивності судового розгляду, та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за № 14, де зазначено на необхідність «звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.»

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не викликав в судове засідання свідків вчиненого ним адміністративного правопорушення, оскільки їх пояснення надруковані на бланку в який внесено тільки його прізвище.

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення було сфальсифіковано працівниками поліції, оскільки його підпис в ньому підроблено.

Просить постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2017 року скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.245 КУпАП суд зобовязаний всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії АП2 №168155 від 14.02.2017року, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №168155 від 14.02.2017 року, ОСОБА_2 14 лютого 2017 року о 17 год.20 хв. в с. Троїця, Снятинського району, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, нечленороздільна мова. Від проходження медичного освідчення на факт вживання алкоголю відмовився в присутності свідків. У своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначив,що випив 0,3 л. алкогольного пива, відмовляється їхати на медичне освідчення для встановлення факту вживання алкоголю, вину визнає і обіцяє, що більше таке не повториться.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою-інспектором Снятинського ВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності -ОСОБА_2

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 були розяснені його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, він був ознайомлений зі змістом протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності та отримав копію протоколу.

В матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зі змісту яких вбачається, що вони були запрошені в якості свідків співробітниками Снятинскього відділення НП в Івано-Франківській області відносно водія ОСОБА_2 і в їх присутності водій відмовився, ухилився від медичного освідчення визначення стану алкогольного спяніння, від продувки приладу «Драгер», що вони посвідчили своїми підписами в протоколі.

Суд критично ставиться до доводів ОСОБА_2 про необхідність допиту свідків-очевидців події в судовому засіданні апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що він заявляв таке клопотання в суді першої інстанції і йому було безпідставно відмовлено в цьому.

Так, відповідно до вимог відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги і може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до принципу диспозитивності, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є вільною у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених законом.

Зокрема, зі змісту постанови суду вбачається, що в суді першої інстанції ОСОБА_2, як і під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. і не оспорював фактичні обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує на те, що працівники поліції сфальсифікували протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, підробили його підпис та примусили його відмовитись від медичного огляду на стан вживання алкогольних напоїв та зізнатися у вживанні алкогольного напою(пива).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи, щодо незгоди з даними протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 вперше висловив тільки в апеляційній скарзі, що свідчить про непослідовність таких пояснень і знижує довіру до них.

Під час апеляційного розгляду справи не було встановлено даних, які б підтверджували вищевказані доводи апеляції ОСОБА_2 і вказували на невідповідність даних протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності фактичним обставинам.

Разом з тим, вищевказані доводи апеляції ОСОБА_2 про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення можуть бути перевірені тільки в порядку відповідного кримінального провадження, оскільки фактично вказується на факт зловживання поліцейськими своїми повноваженнями та на наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. В своїй апеляційній скарзі апелянт неодноразово безпідставно посилається на те, що він в порушення вимог ст..266 КУпАП, притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР України зобовязує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, в редакції, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів захисника адвоката ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за

порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки відмовився від медичного огляду на вимогу поліцейського, а не працівника міліції.

Зокрема, загальновідомо, що на час вчинення адміністративного правопорушення функції охорони громадського порядку і боротьби з правопорушеннями виконували органи поліції, оскільки Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015р.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

На думку суду, в матеріалах справи наявна сукупність доказів того, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом і маючи ознаки алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження медичного огляду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до характеристики, яку видано Матеївецькою сільською Радою від 14.03.2017р. ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем проживання і не порушує громадський порядок.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставин, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_2 в мінімальних межах санкції ч.1ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для зміни або скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області підпис ОСОБА_1