АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/480/17 Номер провадження 33/786/496/17Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Захожай О.І.

при секретарі - Григоровій М.В.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Полтава, українець, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 28.01.2017 року, о 03.29 год., по вул.О.Бідного в м.Полтаві керував автомобілем „AUDI A6", д.н.з. НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився в наркологічному диспансері. Своїми умисними діями ОСОБА_2 порушив п.2.9(а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, оскільки притягнення до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неправомірним, а при винесенні постанови, суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання провини у скоєному.

При цьому вказує, що був пасажиром вказаного автомобіля та знаходився на передньому пасажирському сидінні, чим заперечує факт керування транспортним засобом.

Водночас, матеріали про адміністративне затримання працівниками поліції складено не було, хоча пересуватися ОСОБА_2 в момент складення протоколу про адміністративне правопорушення вільно не міг.

Окрім того, судом порушено право ОСОБА_2 на захист, оскільки слухання справи, всупереч із зайнятістю адвоката Буряка Д.М. в іншому судовому процесі та перебуванням ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в медичній установі, проведено за відсутності правопорушника та його захисника, які належним чином про дату, місце та час розгляду були повідомлені.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, згідно її меж, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 15.02.2017 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на об'єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно до п.2.9(а) ПДР України водієві забороняється, керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується матеріалами справи.

Інспектором роти №4 батальйону УПП у м.Полтаві ДПП було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу, що останній не погодився та виявив бажання на проходження огляду в медичній установі та був доставлений на службовому автомобілі до наркологічного диспансеру.

Згідно висновку №43 від 28.01.2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння.

З наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою нагрудної камери поліцейського, відображається момент після зупинення працівниками поліції транспортного засобу „AUDI A6", д.н.з. НОМЕР_1. Під час спілкування з ОСОБА_2, який знаходився на передньому пасажирському сидінні, працівниками поліції виявлено ознаки перебування особи в стані алкогольного сп'яніння, та після проведення поверхового огляду, роз'яснено передбачені законом права та запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу. Однак, ОСОБА_2 добровільно погодився пройти огляд на стан сп'яніння в медичній установі, до якого був доставлений на службовому автомобілі працівників поліції. Окрім того, на даному відеозаписі, спочатку ОСОБА_2 провину у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння заперечував, але згодом, повністю визнав та розкаявся у вчиненому.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Тому, доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належним чином обґрунтована сукупністю наявних в матеріалах справи доказів.

В межах справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом апеляційної інстанції не вирішуються.

Тому, посилання апелянта про наявність в діях працівників поліції порушень вимог закону, зокрема, обмеження права ОСОБА_2 на вільне пересування і, як наслідок, неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставним.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положення ст.17 КАС вказують, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України повинні вирішуватись в межах адміністративного судочинства, шляхом звернення до відповідного суду в порядку КАС України.

Разом з тим, твердження апелянта про безпідставний розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 та його захисника є слушними.

Так, справу про адміністративне правопорушення було призначено до розгляду на 21.04.2017 року, про що завчасно було повідомлено ОСОБА_2, який з'явився до суду та, ознайомившись з матеріалами справи, просив відкласти розгляд.

Слухання справи було перенесено на 09.00 год. 25.04.2017 року, однак 25.04.2017 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2, разом із довідкою медичної установи, про відкладення розгляду справи у зв'язку перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні із діагнозом, який позбавляє можливості пересуватися.

У зв'язку із вказаним, розгляд справи повторно відкладено на 09.00 год. 27.05.2017 року, однак 27.05.2017 року ОСОБА_2 надіслано клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку із продовженням перебування на лікарняному. Окрім того, на вказане засідання прибув адвокат Буряк Д.М., який заявив клопотання про перенесення розгляду справи через його зайнятість в іншому судовому процесі.

Однак, всупереч зазначеному, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника Буряка Д.М., що, на думку суду апеляційної інстанції, є безпідставним та передчасним.

Тому, в даному випадку судом першої інстанції порушено право ОСОБА_2 на захист, що ставить під сумнів законність постанови суду в цій частині.

Разом з тим, у відповідності до положення ст.38 КУпАП, частина друга якої вказує, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно матеріалів справи, адміністративне правопорушення було вчинено 28.01.2017 року, а на момент розгляду справи строк, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП, сплинув.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Тому, постанову районного суду не можливо визнати законною і вона підлягає безумовному скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року відносно ОСОБА_2 - скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай