Справа № 464/1738/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 33/783/741/17 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року апеляційний суд Львівської області у складі: судді апеляційного суду Партики І.В., з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 із доповненнями на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2017р.

встановив:

Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2017р. ОСОБА_1, 26.01.1986р. народження, громадянина України, працюючого у ПАТ "Концерн Галнафтогаз", одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у користь держави судовий збір у сумі 320 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 01.03.2017р. о 23 год. 20 хв. по вул. Драгана, 1 у м. Львові, керував автомобілем НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Не погоджуючись із даною постановоюадвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова винесена на підставі однобічного аналізу зібраних доказів, з порушенням матеріального та процесуального права, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідно до законодавства прилад „Alcotest 6820, який було використано при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування у встановленому законом порядку, а отже його показання не може бути допустимим доказом. Зазначає, що у матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки чи будь-які інші докази належного стану приладу „Драгер. Вважає, що поліцейськими було порушено порядок оформлення матеріалів справи у частині залучення до проведення огляду на стан спяніння водія ОСОБА_1 свідка ОСОБА_5, який у суді першої інстанції зазначив, що обставини справи не памятає, нічого не бачив, а протокол підписав на прохання знайомого поліцейського. Судом не враховано, що протокол про адміністративне правопорушення складено інспектором поліції ОСОБА_6, який також проводив тест на стан спяніння ОСОБА_1, а акт огляду на стан спяніння складено іншим інспектором. Окрім цього, акт огляду на стан спяніння не було вручено ОСОБА_1

Покликається на безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення під впливом тяжких сімейних обставин, те, що його дружина перебуває на листку непрацездатності у звязку із вагітністю.

До поданої захисником апеляційної скарги, ОСОБА_1 подав доповнення, у яких просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у звязку із відсутністю події та складу даного правопорушення. Заперечує факт керування транспортним засобом, у звязку із чим вважає, що не повинен був проходити огляд на стан спяніння. Покликається на те, що у судовому засіданні суду першої інстанції заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, як і при складанні щодо нього протоколу, та пояснив, що не керував транспортним засобом, який стояв припаркованим. Вважає, що суд не дав належної оцінки відеозапису з нагрудних відеокамер, який підтверджує те, що при складанні щодо нього протоколу він заперечив факт керування автомобілем. Зазначає, що його пояснення, наведені у постанові судді не відповідають дійсності. Вважає, що у протоколі не зазначено точного часу вчинення адміністративного правопорушення, оскільки о 23 год. 20 хв. він стояв біля машини, що підтверджується відеозаписом з нагрудних відеокамер. Окрім цього, час складання щодо нього протоколу не відповідає дійсності, що також підтверджується відеозаписом з нагрудних відеокамер. Покликається на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Звертає увагу, що огляд проведено після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що показання свідків не містять відомостей про керування ним транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу із доповненнями та просили таку задоволити, пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги із доповненнями, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові судді обставинах, підтверджується, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 261824 від 01.03.2017р.; актом огляду на стан алкогольного спяніння від 01.03.2017р.; результатами тесту на алкоголь «Драгер» від 01.03.2017р.; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився коло нього, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки будь яких доказів даної обставини у ході апеляційного розгляду не встановлено. При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до відеозаписів з нагрудних відеокамер, у той час, коли працівники патрульної поліції розпочали зясовувати у ОСОБА_1 причини порушення ним правил дорожнього руху, зокрема п.п. 9.2 «б» ПДР України, останній не заперечував факт керування транспортним засобом, і лише при складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначив, що транспортним засобом не керував.

Окрім цього, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом стверджується наявною у матеріалах справи постановою про накладення адміністративного стягнення серії АР № 553708 від 01.03.2017р., з якою вбачається, що ОСОБА_1 01.03.2017р. о 23 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Драгана, 1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, при повороті ліворуч не ввімкнув покажчик зміни напрямку руху, чим порушив п.п.9.2 «б» ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 6). У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що визначену суму штрафу відповідно до даної постанови сплачено.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину визнав та ствердив, що дійсно перебував у стані алкогольного спяніння, однак повертався з похорону близької людини, під час здійснення керування транспортним засобом повністю контролював свої дії.

За таких обставин, заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами, і, на думку апеляційного суду, спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до законодавства прилад „Alcotest 6820, який було використано при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування у встановленому законом порядку, а отже його показання не може бути допустимим доказом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest» 6820, який пройшов повірку робочого стану, визнаний на момент проведення такого огляду придатним до застосування, вже перебуває в експлуатації, періодично проходить повірку (Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу №12-01/7941).

Покликання апелянта про порушення вимог законодавства при складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Надані у засіданні суду апеляційної інстанції пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такими не спростовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за наведених у постанові судді обставинах.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддею у повній мірі враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини. На переконання апеляційного суду накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає подану у справі апеляційну скаргу безпідставною, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яку вважає законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 із доповненнями залишити без задоволення, а постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_11