Єдиний унікальний номер 448/1183/17
Провадження № 3/448/492/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2017 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., при секретарі Романченко І.М., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, що надійшли з Відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, 24.12.1991року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого продюсером ТОВ «Новини-24години»,

за ч.2 ст.204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

10.09.2017 року о 19.55 год. в пункті пропуску через державний кордон «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області, ОСОБА_2, разом із групою осіб, здійснив незаконний перетин державного кордону України з ОСОБА_3 в Україну без дозволу відповідних органів влади, чим порушив ст.9 Закону України «Про Державний кордон України».

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, у судовому засіданні вину свого довірителя не визнав та заперечив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, з підстав наведених у письмових поясненнях, що додані до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, представників Мостиського прикордонного загону, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

У відповідності до положень ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обовязковими елементами якого є: обєкт, обєктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Так, обєктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 статті 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Субєктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто коли правопорушник усвідомлює, що він незаконно перетинає державний кордон, передбачає наслідки своїх дій і бажає цього.

Субєктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

Перш за все слід зазначити, що Законом України «Про державний кордон України» визначено, що Україна неухильно проводить політику миру, виступає за зміцнення безпеки народів України виходячи із принципів непорушності державних кордонів, які є відображенням територіальної цілісності, політичної та економічної незалежності, суверенітету та єдності України. Державний кордон України є недоторканним. Будь-які порушення його рішуче припиняються.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право вїзду на територію України або виїзду з України.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про державний кордон України» особи, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» перетинання особами державного кордону здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України.

Згідно із ч.2 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» початком здійснення прикордонного контролю особи є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про державний кордон України» особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства України та обставини справи, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час перетину державного кордону України 10.09.2017року не було вчинено жодних дій визначених правилами перетинання державного кордону України.

Щодо тверджень захисника, про те, що протокол про адміністративне правопорушення не був складений протягом 3-х годин після виявлення правопорушення, то слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст.254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Державної прикордонної служби України (частини друга, четверта і п'ята статті 85, статті 92, частина четверта статті 1853, 18510, 191, 204 - 2042, 205 - 2061).

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Разом із цим, чинний КУпАП не встановлює жодних вимог щодо строків для складання протоколу про адміністративне правопорушення з моменту його виявлення.

Порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України визначає «Інструкція з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення», затверджена наказом МВС від 18.09.2013 року № 898 (далі Інструкція).

Згідно п.2.2 цієї Інструкції складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про адміністративні затримання мають право всі військовослужбовці та працівники Держприкордонслужби, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції, на порушення якого посилається сторона захисту, щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому відповідно до статті 2221, абзацу двадцять третього пункту 1 частини першої та пункту 16 частини другої статті 255 КУпАП віднесено до компетенції Держприкордонслужби, протягом трьох годин з моменту його виявлення прикордонним нарядом складається протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1).

За змістом зазначеного п.3.1 Інструкції слідує, що вимоги щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення протягом трьох годин з моменту його виявлення встановлено для осіб, які включені до складу прикордонного наряду.

Щодо тверджень захисника, про те, що перетин державного кордону України ОСОБА_2 був здійснений ним в умовах крайньої необхідності з метою захисту життя та здоровя шляхом евакуації на територію України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Статтею 18 КУпАП визначено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Обов'язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Частиною 9 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із Схеми дій персоналу держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017року, на момент виникнення надзвичайної ситуації (мінування пункту пропуску) та припинення здійснення пропуску через державний кордон України, автобус н/з НОМЕР_1 із ОСОБА_2 та іншими пасажирами безпосередньо в пункт пропуску «Шегині» не прибув, а знаходився на території пункту пропуску «Медика» ОСОБА_3 та зупинився перед лінією державного кордону України, який було перекрито військовослужбовцями прикордонної служби з метою забезпечення режиму в пункті пропуску та недопущення осіб в небезпечну зону.

Слід наголосити, що стаття 18 КУпАП, на яку покликається сторона захисту, передбачає, що стан крайньої необхідності виникає коли небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Суд вважає, що за вказаних обставин ОСОБА_2 не перебував у стані крайньої необхідності відповідно до ст.18 КУпАП, оскільки у даному випадку усунення можливої небезпеки для життя та здоровя могло бути забезпечено шляхом повернення ОСОБА_2, разом із іншими пасажирами автобуса у встановленому законом порядку на територію ОСОБА_3 до завершення перевірки пункту пропуску «Шегині» групою вибухотехніків на предмет виявлення вибухівки та відновлення роботи пункту пропуску та прикордонного контролю в повному обсязі. Тобто, без заподіяння шкоди охоронюваним законом інтересам.

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо блокування пункту пропуску з боку території ОСОБА_3 і такі не були надані стороною захисту, а тому у ОСОБА_2, та інших пасажирів автобуса не було створено жодних обмежень щодо фізичної можливості повернутися у автобус чи на територію польського пункту пропуску.

На думку суду, за даних обставин евакуація вказаних осіб на територію України через небезпечну зону території пункту пропуску «Шегині», при надходженні інформації про його мінування, спричинила реальну загрозу їхньому життю та здоровю.

Приймаючи до уваги вищевикладене, твердження представника ОСОБА_2, щодо вимушеного перетинання державного кордону у стані крайньої необхідності не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Щодо посилання сторони захисту про вчинення необхідних дій під час виконання ОСОБА_2 своїх службових обовязків журналіста, то такі спростовуються наступним.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЗУ «Про інформацію», після пред'явлення документа, що засвідчує його професійну належність, працівник засобу масової інформації має право збирати інформацію в районах стихійного лиха, катастроф, у місцях аварій, масових безпорядків, воєнних дій, крім випадків, передбачених законом. Однак, як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2, здійснюючи відео фіксацію подій для показу в новинах телеканалу NEWSONE, не звертався ні особисто, ні через третіх осіб до керівництва Мостиського прикордонного загону щодо надання дозволу на проведення відео зйомки обставин, які виникли біля МАПП «Шегині» 10.09.2017року.

Також слід зазначити, що згідно із ч.6 ст.26 цього Закону України, журналіст, працівник засобу масової інформації зобов'язаний дотримуватися встановлених суб'єктом владних повноважень правил внутрішнього розпорядку, не перешкоджати діяльності його службових та посадових осіб, що в даному випадку не було вчинено даною особою.

Факт незаконного перетинання ОСОБА_2, разом із групою осіб, державного кордону України в пункті пропуску «Шегині» з порушенням встановленого порядку, а саме без проходження прикордонного контролю та без надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону України, підтверджується такими доказами по справі:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №115644 від 11.09.2017р.;

- рапортом начальника відділу прикордонної служби «Шегині» підполковника ОСОБА_4 від 11.09.2017року;

- послідовним переліком подій в хронологічному порядку щодо виникнення обстановки в пункті пропуску «Шегині» 10.09.2017року», викладеним Центром управління службою Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПС України;

- схемою дій персоналу держприкордонслужби України під час блокування пункту пропуску «Шегині» та групового прориву державного кордону 10.09.2017року.

Суд відноситься критично до пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисту, наданих ними в судовому засіданні, та розцінює такі, як намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вищенаведені докази, здобуті в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_2, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, вважаю за доцільне застосувати до ОСОБА_2, адміністративне стягнення штраф в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, що є достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір», є всі підстави для стягнення з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 гривень.

Керуючись ч.2 ст.204-1, ст.ст.1, 9, 23, 33, 40-1, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Б.Білоус

Постанова набрала законної сили

« » 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус