АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/146/2017 Постанова винесена суддею Макаренко В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ірпінь Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох синів, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ІНФОРМАЦІЯ_5, приватного підприємця, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 349195 від 04.08.2016 року, відповідно до якого, 04 серпня 2016 року о 18 год. 20 хв. по пр. Ак. Палладіна, 7-А в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Great Wall», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутності складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ним були надані ґрунтовні пояснення щодо порушення працівниками Національної поліції вимог Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Наказу МВС України та Міністерства охорони здоров'я України №400/666 від 09.09.2009 року, а також вказані обставини про неможливість вчинення ним правопорушення, яке йому інкримінується працівниками національної поліції. Проте, розглянувши справу, суд визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначивши, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, однак, даний висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи і не підтверджений фактичними доказами, а мотивувальна частина постанови містить тільки норми законодавства і суперечливі незрозумілі терміни, та відповідає лише змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення інспектором поліції вказано, що водій керував транспортним засобом, однак це не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки він сам особисто викликав працівників міліції для затримання громадян, які вчинили відносно нього хуліганські дії, і на час прибуття поліції він за кермом не перебував та не керував автомобілем, який, не рухаючись, знаходився біля Макдональдса, що підтверджував і його сусід ОСОБА_3, який був разом з ним, однак ні інспектор поліції, ні суд на це уваги не звернули.

При цьому, зазначає, що вказані ним обставини він вносив в протокол і записував, що не керував автомобілем і згоден на медичний огляд, однак у протоколі, де не було його підпису, побачив зовсім інше, а наявні якісь свідки і їх окремі пояснення, яких суд за його клопотанням відмовився викликати у судове засідання, та вказав, що достатньо тих пояснень, які прикладені до справи інспектором, хоча вони і були незавірені. А отже, непідтвердженим є те, що він відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення і, що саме він був за кермом, а відсутність свідків, вказаних працівником поліції у протоколі, також говорить про відсутність події адміністративного правопорушення і необхідність перевірки викладеного у протоколі.

Крім того, інспектором поліції у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено декілька ознак алкогольного сп'яніння з якими на його думку він керував автомобілем, проте жодних з перелічених в пункті 1.3 Інструкції ознак алкогольного сп'яніння у нього не було, а порушення координації руху зумовлене його побиттям, у зв'язку з чим він просив поїхати на медичний огляд для встановлення побоїв і затримання правопорушників, однак інспектор це проігнорував.

Щодо такої ознаки, як запах алкоголю з порожнини рота, то він взагалі спиртне не вживає, так як за медичними показниками йому пити не можна, і всі його знайомі та сусіди знають, що він непитуща людина.

Крім того, така ознака, як не внятна мова, йому взагалі є незрозумілою, і він просив суд та інспектора прокоментувати цю ознаку, але став тільки за їх словами «зарозумілий українець».

Тому, відсутність у нього ознак алкогольного сп'яніння свідчить про те, що інспектор поліції вийшов за межі наданих йому повноважень та підробив протокол і взагалі склав його без законних для цього підстав, що судом першої інстанції було проігноровано та не надано цьому доводу жодної оцінки у постанові суду.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, був оглянутий відеозапис з місця події, на якому було відображено те, що він звертався до працівників поліції з проханням доставити його до лікаря ще до того, як був наданий протокол для дачі пояснень. При цьому огляді був присутній інспектор поліції ОСОБА_4, який невірно прокоментував відеозапис, який був з обривків, що поставило його справжність під сумнів, а тому, суд повинен був провести експертизу на його вимогу, однак це не було враховано і взагалі відеозапис, як доказ, у мотивувальній частині постанови відсутній.

Таким чином, на думку апелянта, у постанові суду не наведені мотиви відхилення більшості його аргументів щодо порушень законодавства працівниками поліції, а його обвинувачення базується лише на підміненому протоколі про адміністративне правопорушення, де немає його підпису та який заповнений не вірно, частково російською мовою і без вказівки, хто був водієм автомобіля.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, інспектора Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп'яніння.

Що стосується наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_2 про те, що, коли він разом зі своїми дітьми та товаришем виїжджав з парковки Макдональдсу, рухаючись заднім ходом, при цьому його товариш стояв ззаду та спостерігав за цим, то в цей час до нього підскочило двоє невідомих чоловіків і звинуватили в тому, що він зачепив їх автомобіль, та, показавши подряпину довжиною 24 см, сказали заплатити за це 2 000 грн., і тоді він від'їхав та хотів вийти з машини, але ці двоє підскочили до нього та побили його, тому він і викликав поліцію, але на час прибуття поліції він за кермом автомобіля не перебував і не керував автомобілем, як не перебував і у стані алкогольного сп'яніння, оскільки за станом здоров'я взагалі не вживає алкоголю; що огляд на алкотестері не проводився і працівники поліції йому цього не пропонували зробити, оскільки у них при собі взагалі не було алкотестеру, а у проханні пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, йому було відмовлено, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються доказами у справі.

Так, із пояснень в суді апеляційної інстанції інспектора УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_4 встановлено, що, рухаючись з напарником на виклик, їх зупинили громадяни біля парковки супермаркету «Новус» по пр. Палладіна, 7-а, та повідомили, що громадянин, виїжджаючи з парковки заднім ходом, пошкодив автомобіль «Фолькваген» і намагався втекти, але вони його затримали та забрали у нього ключі від автомобіля, але в подальшому водій автомобіля «Фольксваген» відмовився від оформлення ДТП. Також свідки повідомили, що водій перебуває з ознаками алкогольного сп'яніння, і, коли вони підійшли до нього, то дійсно у нього були такі ознаки, як нестійка хода, нечітке мовлення, почервоніння обличчя, неадекватна поведінка, тому йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці на приладі «Драгер» або проїхати до медичного закладу, але водій відмовився, тому відносно нього і було складено протокол, а транспортний засіб - евакуйований, і тільки після цього, водій виявив бажання пройти медичний огляд, однак на той час вже було складено протокол, хоча він самостійно міг пройти такий огляд в медичному закладі. Крім того, зазначив, що коли вони прибули на місце події, то ОСОБА_2 знаходився біля свого автомобіля, який знаходився при виїзді з парковки супермаркету «Новус» на пішохідному переході, потім він сів до автомобіля, щоб взяти документи, при цьому, ніяких видимих ознак побиття на ньому не було, і він про це нічого не повідомляв, а про це вже став повідомляти тільки в суді.

При цьому, за поясненнями самого ОСОБА_2 саме він керував транспортним засобом на момент його зупинки свідками через пошкодження транспортного засобу «Фольксваген» при виїзді з парковки заднім ходом, у зв'язку з чим і були викликані працівники поліції, якими у зв'язку з наявністю обґрунтованої підозри про керування ОСОБА_2 автомобілем під час цих подій в стані алкогольного сп'яніння через наявність таких його ознак, як нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, йому й було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, і таким чином та обставина, що на момент прибуття працівників поліції ОСОБА_2 безпосередньо не знаходився за кермом автомобіля, не свідчить про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом взагалі і тому не повинен був на пропозицію працівників поліції проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що одразу після складання відносно нього протоколу, він огляд на наявність тілесних пошкоджень у зв'язку з його побиттям та у відповідних медичних закладах огляд на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак алкогольного сп'яніння не проходив, при цьому відсутні і дані, які б підтверджували звернення ОСОБА_2 до органів поліції із заявою з приводу його побиття.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувались свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення відповідно до ст. 251 КУпАП були досліджені суддею та прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не ставить під сумнів законність складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення і відсутність у ньому пояснень та підпису правопорушника, оскільки надання пояснень по суті правопорушення, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, це право особи.

При цьому, доводи апелянта про недійсність наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки під час його оформлення ним особисто було внесено до протоколу пояснення по обставинам та, що він не керував автомобілем і згоден на медичний огляд, які в даному протоколі відсутні, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не надав жодних доказів на підтвердження таких доводів.

Щодо тверджень апелянта в апеляційному суді про невручення йому другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення, то це не суперечить вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка передбачає необхідність вручення другого примірника протоколу особі, яка притягається до відповідальності, під розписку, а, як вбачається з наявних в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 у присутності двох свідків відмовився від підпису в протоколі та надання пояснень і таким чином фактично і від отримання його другого примірника.

До того ж як вказав ОСОБА_2 в апеляційному суді, навіть вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення неправомірними, ці дії він нікуди не оскаржував.

Також не підтверджені жодним доказом і доводи ОСОБА_2 про те, що жодних з перелічених в Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного сп'яніння у нього не було, оскільки порушення координації руху було зумовлене його побиттям, а щодо запаху алкоголю з порожнини рота, то він взагалі спиртне не вживає за станом здоров'я, тому не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на те, що ознака «невнятна мова» не є ознакою алкогольного сп'яніння відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного сп'яніння, є безпідставними, оскільки ознаки алкогольного сп'яніння «порушення мови» та «невнятна мова» мають тотожне лексичне значення.

Крім того, об'єктивних даних про те, що ОСОБА_2перебував в тверезому стані та які б виключали обґрунтованість підозр працівників поліції про наявність у нього ознак алкогольного сп'яніння, останнім суду також надано не було, відсутні такі дані і в матеріалах справи, а тому доводи ОСОБА_2 в цій частині не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апелянта в суді апеляційної інстанції про те, що працівниками поліції не складався Акт огляду на стан сп'яніння, то апеляційний суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті на визначення стану сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не проходив огляд на визначення стану сп'яніння, оскільки він відмовився від нього, а тому працівники поліції не могли скласти акт із зазначенням результатів такого огляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.