А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16.06.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с. Великі Лази, вул. Ринкова, 1, Закарпатської області, гр. України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючий продавцем-консультантом магазину «Адамс»,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275,60 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 29 вересня 2016 року приблизно о 04-й годині 20 хвилин по вул. Швабській у м. Ужгород, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки Renault Espase, реєстраційний номерний знак MI 887 DO, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - Правил). Огляд на стан спяніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням технічного засобу «Dragger Alcotest-6810 ARCE 0191».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх обставин справи. В обґрунтування доводів посилається на наступне: інспектор у протоколі неправомірно записав двох свідків, оскільки під час огляду його на стан спяніння була присутня лише одна дівчина, що свідчить про порушення інспектором вимог передбачених п. 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння; запис у протоколі щодо наявності в нього запаху алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів не відповідає дійсності, оскільки алкоголю він не вживав, а виявлений в автомобілі запах алкоголю виник у звязку з тим, що пасажири, які знаходились у салоні автомашини, були напідпитку, про що він вказував інспектору; ознайомившись зі змістом протоколу, він хотів викласти в ньому свої пояснення, однак інспектор не надав йому такої можливості, у звязку з чим він відмовився підписувати протокол; поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, у звязку з чим, він вирішив пройти такий самостійно, однак лікар відмовив йому в повторному проходженні огляду, мотивуючи відмову відсутністю поліцейських; суд безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотань про витребування з УПП м. Ужгорода та Мукачева копії сертифікату відповідності та повірки на зазначений у протоколі «Драгер», а також про виклик для допиту в суді зазначених у протоколі свідків. Крім того, вказує на те, що не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції в звязку із хворобою; копію оскаржуваної постанови отримав 11.01.2017; 19.01.2017 подав апеляційну скаргу, яка постановою апеляційного суду від 25.01.2017 йому повернута з підстав відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження. Тому, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити. Крім того, просить викликати для допиту зазначених у протоколі свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також витребувати з УПП м. Ужгорода та Мукачева сертифікат відповідності та повірки пристрою «Драгер алкотестер № 6810», на який міститься посилання в протоколі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та заслухавши пояснення свідків поліцейських та понятого, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для зміни чи скасування постанови судді немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а відповідно до ст. 268 цього закону, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ці вимоги закону суддею не додержано.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2016 ОСОБА_2 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на інший термін, у звязку з перебуванням на лікарняному, однак, як убачається з оскаржуваної постанови справу було розглянуто без участі ОСОБА_2.

У матеріалах справи також відсутні дані про те, що, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, ОСОБА_2 вручена копія постанови або така протягом трьох днів йому надіслана. З наявного в матеріалах справи супровідного листа вбачається, що копія постанови надіслана ОСОБА_2 29.12.2016, тобто на девятий день із моменту її винесення, однак у матеріалах справи відсутні відомості про її отримання ОСОБА_2.

З матеріалів справи також убачається, що 19.01.2017 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на постанову від 20.12.2016, однак, така постановою судді Апеляційного суду Закарпатської області області від 25.01.2017 повернута ОСОБА_2 з підстав відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку.

09.02.2017 ОСОБА_2 повторно подав апеляційну скаргу на вищевказану постанову судді місцевого суду, у якій вказує на те, що оскаржувану постанову отримав поштовим звязком 11.01.2017, при цьому, як доказ вказаного факту, додав до апеляційної скарги копію конверта, яким підтверджено факт отримання ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови 11.01.2017.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_2 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, з наведенням у ній мотивів незаконності судового рішення, тому причини пропуску строку на її внесення визнаються поважними, у звязку із чим, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, і строк поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх обставин справи, не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 29 вересня 2016 року приблизно о 04-й годині 20 хвилин по вул. Швабській у м. Ужгород, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки Renault Espase, реєстраційний номерний знак MI 887 DO, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. З указаного протоколу також убачається, що огляд ОСОБА_2 на стан спяніння був проведений у звязку з виявленням у нього ознак, а саме, запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів, у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням технічного засобу «Dragger Alcotest-6810 ARCE 0191» та у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; що ОСОБА_2 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обовязки йому розяснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, що до протоколу внесені правильні дані й із результатами огляду на стан спяніння згоден (а. с. 1).

З доданого до протоколу роздрукованого тестування на алкоголь убачається, що при проведенні тестування в ОСОБА_2 виявлено 0,63 % проміле. Від підпису вказаного тестування ОСОБА_2 відмовився (а. с. 2).

З акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що огляд проведений у звязку з виявленими в ОСОБА_2 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Огляд проводився за допомогою приладу «Drager 6810» у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Результат огляду 0,63 %. Від підпису вказаного акту ОСОБА_2 відмовився (а. с. 3).

З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобовязався залишити транспортний засіб марки Renault Espase, реєстраційний номерний знак MI 887 DO, на місці зупинки м. Ужгород, вул. Швабська, 68 «а» (а. с. 4).

З наявного в матеріалах справи рапорту, який інспектор роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_6 написала начальнику УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_7, убачається, що 29.09.2016 під час несення служби спільно з інспектором Зозулинцем В.В., по вул. Швабській у м. Ужгороді, ними було помічено транспортний засіб марки Renault Espase, у якому на руках у водія сиділа громадянка, у звязку із чим, було прийнято рішення про його зупинку. Під час перевірки документів ними було встановлено, що водієм є ОСОБА_2, який не мав при собі посвідчення водія та перебував у стані алкогольного спяніння, у звязку із чим, щодо нього було винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАп та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а. с. 5).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що ОСОБА_2 визнаний винним за 1 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. З указаної постанови також убачається, що ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що 29 вересня 2016 року приблизно о 04-й годині 20 хвилин по вул. Швабській у м. Ужгород, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки Renault Espase, реєстраційний номерний знак MI 887 DO, без посвідчення водія, чим порушив вимоги, передбачені п. п. 2.1 «а» Правил. Копію вказаної постанови ОСОБА_2 отримав, що підтвердив своїм підписом (а. с. 6).

З довідки начальника відділу АП ОСОБА_8 вбачається, що згідно облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України гр. ОСОБА_9, 17.07.1985 р. н., мешк. Ужгородського району, с. Великі Лази, вул. Ринкова, 1, отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії серії ІКА № 184045 від 25.10.2003 (а. с. 7).

Під час розгляду справи апеляційним судом допитані в якості свідків інспектори поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що 29.09.2016 під час несення служби екіпажем 107, по вул. Швабській у м. Ужгороді, ними було помічено транспортний засіб марки Renault Espase, у якому на руках у водія сиділа громадянка, у звязку із чим, було прийнято рішення про його зупинку. Під час перевірки документів було встановлено, що водієм є ОСОБА_2, який не мав при собі посвідчення водія та перебував у стані алкогольного спяніння, у звязку з чим щодо нього було винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП й складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_5 пояснив апеляційному суду, що 29.09.2017 приблизно о 04-й годині 30 хвилин по вул. Швабській у м. Ужгород, його разом із дружиною ОСОБА_4 було запрошено працівниками поліції в якості свідків проходження гр. ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного спяніння. Указаний громадянин у їх присутності пройшов огляд для визначення стану алкогольного спяніння з використанням приладу «Драгер», за результатами якого в останнього було виявлено 0, 63 % проміле.

Свідок ОСОБА_4 до апеляційного суду не зявилась, хоча неодноразово повідомлялась про час та місце проведення судових засідань, а тому, апеляційний суд прийшов до висновку про розгляд справи та прийняття судового рішення без допиту вказаного свідка, на підставі наявних у справі матеріалів. При цьому, апеляційний суд враховує те, що учасники процесу не заперечували щодо закінчення розгляду справи без участі свідка ОСОБА_4; що присутність свідка ОСОБА_4 під час проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння апелянтом та його захисником не оспорюється ; що свідок ОСОБА_5 підтвердив присутність свідка ОСОБА_4, яка являється його дружиною, під час проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що інспектор роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_11 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП й, що в нього були підстави фальсифікувати такий, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. У звязку із цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що інспектор у протоколі неправомірно записав двох свідків, оскільки під час огляду його на стан спяніння була присутня лише одна дівчина, що свідчить про порушення інспектором вимог п. 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння; що запис у протоколі щодо наявності в нього запаху алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів не відповідає дійсності, оскільки алкоголю він не вживав, а виявлений в автомобілі запах алкоголю виник у звязку з тим, що пасажири, які знаходились у салоні автомашини, були напідпитку, про що він вказував інспектору; ознайомившись зі змістом протоколу, він хотів викласти в ньому свої пояснення, однак інспектор не надав йому такої можливості, у звязку з чим він відмовився підписувати протокол, апеляційний суд, враховуючи вищенаведене, відхиляє як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи й вищенаведеними доказами, і вважає їх такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_11 при виконанні своїх функціональних обовязків діяв у межах наданих йому повноважень.,

Крім того, під час апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були залучені працівниками поліції в якості свідків огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння, були підстави для обмови ОСОБА_2 зокрема, у тому, що під час проведення огляду в ОСОБА_2 було виявлено 0,63 % проміле, на такі дані також не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказувалось ОСОБА_2 та його представником адвокатом ОСОБА_3, під час розгляду справи апеляційним судом.

У справі також відсутні дані про те, що свідки - інспектори поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11, громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є зацікавленими у результатах розгляду справи, на зацікавленість свідків у результатах розгляду справи не вказували ОСОБА_2 та його захисник - адвокат ОСОБА_3.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, у звязку із чим, він вирішив повторно пройти огляд самостійно, однак лікар відмовив йому в повторному проходженні огляду, мотивуючи відмову відсутністю поліцейських; що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотань про витребування з УПП м. Ужгорода та Мукачева копії сертифікату відповідності та повірки на зазначений у протоколі «Драгер», а також про виклик для допиту в суді зазначених у протоколі свідків, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, і вважає їх такими, що також спрямовані на ухилення останнього від відповідальності за вчинене правопорушення. При оцінці цих доводів апеляційний суд враховує фактичні обставини справи, які свідчать про те, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов'язків використовують тільки ті прилади, які їм видаються відповідними посадовими особами патрульної поліції при заступленні на чергування; що під час проходження огляду на стан алкогольного спяніння, ОСОБА_2 не вказував на те, що поліцейські застосовують не передбачені нормативно-правовими актами технічні засоби.

Складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не суперечить вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділу 11), тому апеляційним судом доводи апеляційної скарги у цій частині також відхиляються.

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог, передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, і винуватість останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Надані ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом пояснення про те, що він не у зазначені в протоколі час та місці не перебував у стані алкогольного спяніння, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів, яким суд надає перевагу, визнає їх здобутими відповідно до чинних нормативно-правових актів.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 не вказував на застосування щодо нього працівниками поліції незаконних методів, примусу чи інших дій, які б свідчили про їх незаконність і призвели до примусового підписання ним протоколу.

Надані під час розгляду апеляційної скарги довільні взірці підпису та почерку ОСОБА_2, не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги з огляду на те, що питання щодо підробки підпису та/або почерку, вирішуються почеркознавчою експертизою, яка у даній справі не проводилась і щодо проведення якої учасники процесу клопотань не заявляли.

Наданий під час розгляду апеляційної скарги висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 473 від 20.11.2016, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такий не має жодного відношення до даної справи.

Надані під час апеляційного розгляду письмові пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не можуть бути визнані апеляційним судом як належні та допустимі докази й узяті до уваги, оскільки вказані свідки безпосередньо судом не допитувались, про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань судом не повідомлялись. При цьому, апеляційний суд враховує й те, що учасники процесу мали можливість викликати до суду будь-кого зі свідків очевидців події ; що ні ОСОБА_2М, ні його представнику як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не вчинялись будь-які перепони для реалізації можливостей у наданні доказів, здобутих відповідно до чинних нормативно-правових актів.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Гірняка В.М. обґрунтовано визнано винним у порушенні передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України вимог та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; те, що учасники процесу не заявляли клопотань про приєднання або витребування доказів по справі; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних належних та допустимих доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

подане ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень (десять тисяч двісті) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір у розмірі 275,60 гривень, залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан