АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/438/16 Головуючий у І-й інстанції - Легкошерст Ю.В.
Справа № 190/371/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, апеляційну скаргу прокурора Пятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_2 на постанову судді Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою провадження щодо:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого в.о. головного лікаря комунального закладу «Пятихатський районний центр первинно-санітарної допомоги», мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,

закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою, провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_3, закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, мотивоване тим, що ОСОБА_3, підписавши наказ про преміювання, виконав свої прямі функціональні обов'язки, корисливого чи іншого особистого інтересу не мав і не надав такого інтересу третім особам та не мав будь-якого умислу на заподіяння шкоди державі, а матеріали справи не містять і прокурором не представлено будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами та його службовими повноваженнями, як в.о. головного лікаря, в момент прийняття рішення про преміювання медичних працівників та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось. Крім того, у даній справі не доведено, що колегіальне рішення, яке було прийнято на засідання комісії є незаконними та у зв'язку з їх прийняттям у ОСОБА_3 був реальний конфлікт інтересів, поняття якого визначено ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції". Протокол про адміністративне правопорушення не містить доказів прийняття ОСОБА_3 одноособово рішення про преміювання з метою незаконного одержання за це матеріальних благ, послуг, пільг, або інших переваг, в тому числі і на користь третіх осіб.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову у справі, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що постанова суду є незаконною, оскільки судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного прийняття рішення у справі.

Вказує на те, що не існує жодного документу в якому зазначено, що ОСОБА_3 повідомив кого-небудь про наявний в нього реальний конфлікт інтересів та про те, що ОСОБА_3 не брав участь у голосуванні щодо призначення премії медичним працівникам. Також рішення комісії як дорадчого органу не є колегіальним рішенням розпорядчого характеру, а тільки наказ в.о. головного лікаря ОСОБА_3 має розпорядчий характер, на підставі якого нарахована премію медичним працівникам установи. У судовому засіданні не встановлено правову підставу діяльності, порядок діяльності та повноваження такої комісії, у звязку з чим, висновок про те, що рішення щодо преміювання працівників закладу приймається комісією та є рішенням розпорядчого характеру, є необґрунтованим. Крім того, а ні в наказі про преміювання медичних працівників установі, а ні в протоколі № 5 засідання комісії не вказано про те, що в.о. головного лікаря ОСОБА_3 погоджував підписання вищевказаного наказу. Відсутні у протоколі засідання комісії і відомості про те, що ОСОБА_4, повідомив про конфлікт інтересів та утримався від голосування. Тим сама в.о. головного лікаря ОСОБА_3 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

В суді апеляційної інстанції, прокурор Панібрат В.Ю. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, просив її задовольнити, та визнати ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративних правопорушень за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_3, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив постанову суду залишити без змін. Зазначив, що постанова судді першої інстанції є законна та обґрунтована. Вказує на те, що він вимушений був прийняти рішення, та те, що протокол засідання комісії щодо призначення премії працівникам Пятихатського районного ЦПМСД зроблений за шаблоном, та в ньому була технічна помилка.

Вислухавши прокурора Панібрата В.Ю. пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження голови Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 111-р від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 призначений в.о. головного лікаря комунального закладу «Пятихатський районний центр первинно-санітарної допомоги» та відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» він є суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону, та відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦКУ є юридичною особою публічного права.

Відповідно до ч.1 ст. 172-7 КУпАП адміністративна відповідальність за цією статтею виникає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а відповідно до ч. 2 цієї статті адміністративна відповідальність виникає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно п.п. «а» п.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є субєктами, на яких поширюється дія цього Закону.

За вимогами п.2 ч.1 ст. 28 вказаного Закону, зазначені вище особи, зобовязані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенціального конфлікту інтересів безпосереднього керівника. Та відповідно до п. 3 та п.4 ч.1 ст. 28 вказаного Закону, зазначені вище особи, зобовязані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів та вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

За визначенням цього Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ч.1 ст.1 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, виконуючи обов'язки головного лікаря комунального закладу «Пятихатський районний центр первинно-санітарної допомоги», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватним інтересом, зумовленим сімейними стосунками з ОСОБА_5, яка є його донькою, та його службовими повноваженнями як в.о. головного лікаря комунального закладу «Пятихатський районний центр первинно-санітарної допомоги», 21.12.2016 року, перебуваючи в приміщенні зазначеного закладу по вул. Прокопенка, 13 м. Пятихатки Дніпропетровської області, приймаючи участь у розгляді питання щодо здійснення преміювання працівників, зокрема своєї доньки, не повідомив членів комісії та голову Пятихатської районної державної адміністрації щодо наявного в нього конфлікту інтересів та не утримався від прийняття рішення щодо преміювання своєї доньки ОСОБА_5 та вичинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме голосував за прийняття рішення щодо преміювання своєї доньки ОСОБА_5 в розмірі 500 грн.

Згідно довідки в.о. голови Пятихатської райдержадміністрації № 2244 від 30.03.2017 року, що до Пятихатської районної державної адміністрації, стосовно повідомлень в.о. головного лікаря КЗ «Пятихатський РЦНМСД» про наявність реального конфлікту інтересів, на період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, зазначених повідомлень не надходило. ( а.с. 53).

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету № 30 від 21.12.2016 року, було вирішено погодити рішення комісії по виплаті премії окремим працівникам Пятихатського РЦПМСД, за який проголосували за «5» із пяти присутніх, та протоколу № 5 засідання комісії щодо призначення премії працівникам Пятихатського РЦПМСД від 21.12.2016 року, відповідно до якого, вбачається що ОСОБА_3, від голосування про преміювання своєї доньки ОСОБА_5, не утримався.

Таким чином, у відповідності до вимог вказаного вище Закону, ОСОБА_3, будучи в.о. головного лікаря, ні членів комісії та голову Пятихатської районної державної адміністрації про наявний реальний конфлікт інтересів обумовленими особистими сімейними стосунками з ОСОБА_5 приймаючи участь у розгляді питання щодо здійснення преміювання працівників, не повідомив. Окрім того, фактично також здійснив дії в умовах реального конфлікту, що підтверджується і підписаними ним наказу № 336 від 31 грудня 2016 року «Про виплату премій працівникам Пятихатського РЦПМСД» в тому числі своїй донці ОСОБА_5

Крім того, суд, як на довід про усвідомлення наявності суперечності між приватним інтересом, зумовленим сімейними стосунками з ОСОБА_5, яка є його донькою, та службовими повноваженнями як в.о. головного лікаря звертає увагу і на підписання останнім також наказу в.о. головного лікаря ОСОБА_3 № 282 від 20 жовтня 2016 року, «Про внесення змін до наказу № 27 від 25.01.2016 року», яким затверджено склад комісії з питань попередження корупційних правопорушень та запобігання зловживань працівниками КЗ «Пятихатського РЦПМСД» та його структурних підрозділів, в тому числі в складі членів комісії провідного економіста ОСОБА_5, що спростовує доводи ОСОБА_3 про не усвідомленням ним і відсутності у нього будь-якого приватного інтересу.

Щодо посилання ОСОБА_3 на пояснення свідків, які в суді вказували, що він не голосував за надання премії доньці, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки хоча свідки і говорили, що ОСОБА_3 не голосував, однак судом першої інстанції не зясовувалися і не були усунуті суперечності в їх показах, оскільки ті ж самі свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, а також свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, які одностайно вказували , що ОСОБА_3, заяви стосовно наявності реального конфлікту інтересів не подавав, учасникам засідання комісії не повідомляв і відповідні помітки в протоколі не робили ( а.с.129-138), що не спростовує, а навпаки підтверджує встановлені вище обставини.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3, підписавши наказ про преміювання, виконав свої прямі функціональні обов'язки, корисливого чи іншого особистого інтересу не мав і не надав такого інтересу третім особам та не мав будь-якого умислу на заподіяння шкоди державі, а матеріали справи не містять і прокурором не представлено будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами та його службовими повноваженнями, як в.о. головного лікаря, в момент прийняття рішення про преміювання медичних працівників, а відтак інкриміновані ОСОБА_3 дії не є корупційним діянням, оскільки зазначене є помилковими і такими, що не відповідає фактичним обставинам справи та дає підстави для зворотного висновку щодо наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Так як в даному випадку вина ОСОБА_3 доведена повністю, оскільки відповідальність за вказаною статтею настає за правопорушення, повязане з корупцією, тобто за діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першої ст. 3 цього Закону. І в даному випадку обєктивна сторона цього адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією не потребує доведеність відсутності в діях ОСОБА_3 ознак корупційного діяння з встановленням умислу на заподіяння шкоди з корисливих мотивів, оскільки такі ознаки відносяться вже до складу інших кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи викладене, приходжу до висновку, що матеріалами справи доведена вина ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, що виразилися в неповідомленні ним у встановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при здійсненні ним дій щодо виплати премії своїй доньці та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП , що виразилися у вчиненні ним дій в умовах реального конфлікту щодо виплати премії своїй доньці.

Оскільки висновки суду першої інстанції викладені в постанові не відповідають фактичним обставинам справи, доводи прокурора в апеляції знайшли своє підтвердження,вважаю необхідним апеляцію прокурора задовольнити, постанову судді скасувати та постановити нову постанову.

Вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення враховую характер вчиненого останнім правопорушення, особу правопорушника, який раніше не притягувався до відповідальності, вину у скоєному не визнав, відсутність обставин, що як помякшують, так і обтяжують відповідальність правопорушника.

Таким чином, з урахуванням того, що накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, приходжу до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу та відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених в в мінімальному розмірі передбаченого санкцією ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Пятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року якою провадження відносно ОСОБА_3, закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ч. 2 ст. 172-7КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3, у відповідності до ст. 4 Закону України Про судовий збір, 320 гривень судового збору на користь держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Кононенко