Справа № 130/2182/17
Провадження № 33/772/825/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Бурденюк С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 р. м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Бурденюк С.І., з участю прокурора Каменяр С.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу останнього на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.172-2 КУпАП ,-

в с т а н о в и в :

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-2 КУпАП притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно постанови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді директора Чернятинського коледжу ВНАУ, в порушення п.1-4 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» під час підписання наказу №48-п від 21.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги» не повідомив про наявність реального конфлікту інтересів, а саме про те, що рішення з даного питання стосується його близької особи, а саме його рідного сина ОСОБА_4, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.172-7 ч.1 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді директора Чернятинського коледжу ВНАУ, в порушення вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» підписав наказ №48-п від 21.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги», яким надав матеріальну допомогу на оздоровлення за рахунок коштів загального фонду ОСОБА_4, чим вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки рішення даного питання стосується його близької особи - сина ОСОБА_4, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.172-7 КУпАП. .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-2 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247

К у п А П.

Вважає, що постанова суду незаконна, необґрунтована, з грубим порушенням вимог КУпАП та Закону України «Про запобігання корупції». У апеляції вказує, що протоколи складено з порушенням ст.. 256 КупАП, зокрема в ньому не викладено суть правопорушення, відсутні докази вчиненого, не зазначено дату вчиненого правопорушення, не надано доказів існування реального конфлікту інтересів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, думку адвоката ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2, міркування прокурора Каменяр С.В., яка заперечувала проти апеляції, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляції, Апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, які полягали в тому, що він будучи суб'єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, при винесенні ним наказів відносно своєї близької особи, а саме сина, пов'язаних з виплатами грошових коштів, не повідомив відповідний орган про наявність у нього конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та прийнявши таке рішення відносно близької особи ( накази пов'язані з виплатами грошових коштів) прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Дослідивши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наявні в матеріалах справи докази, приходжу до висновку, що вони беззаперечно доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність його вини є вірним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції ні в ході апеляційного розгляду, стверджуючи про відсутність події та складу адміністративних правопорушень.

Однак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та вивчивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, вважаю висновок суду першої інстанції про доведеність вини останнього вірним, оскільки він підтверджується наступними доказами, зокрема :

-поясненнями ОСОБА_2 в суді першої інстанції, в свою вину визнав, пояснив, що дійсно на час надання матеріальної допомоги студентам, в список яких попав його син, не повідомляв вищестояще керівництво про реальний конфлікт інтересів. Його синові було надано матеріальну допомогу на загальних підставах з усіма студентами, які попали до списку. Щодо визначення переліку осіб, які підлягають преміюванню він рішення не приймав.

-наказом №48-п від 21.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги студентам коледжу», де за №7 ЕЗ-31 зазначений ОСОБА_4 (а.с.8);

-списком працівників Чернятинського коледжу ВНАУ станом на 01.07.2017 року (а.с.10-13);

-заявою ОСОБА_4 про отримання матеріальної допомоги (а.с. 8);

-декларацією ОСОБА_2 (а.с.14-18);

листом ВНАУ від 02.06.2017 року, згідно якого протягом 2016-2017 року від директора Чернятинського коледжу не надходило повідомлень про наявність у них реального чи потенційного конфлікту інтересів (а.с.24);

-записом акта про народження ОСОБА_4, де в графі батько зазначений ОСОБА_2 (а.с.26).

Вказані матеріали справи, були перевірені, оцінені та враховані судом першої інстанції при винесенні рішення та цілком вірно покладені суддею в основу своєї постанови. Судом всебічно, повно та об'єктивно досліджено всі обставини справи, дана оцінка як доводам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та зроблений вірний висновок про те, що вина останнього у вчиненні ним адміністративних правопорушень дійсно має місце, з чим, за встановлених обставин, погоджується і суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в суді першої інстанції він на запитання судді відповів, що не повідомляв про реальний конфлікт інтересів вищестояще керівництво, оскільки вважав, що у нього не було такого обовязку повідомляти про дану обставину, то до них суд апеляційної інстанції відноситься критично, оскільки такі доводи вже були предметом дослідження в суді першої інстанції, і суд в своїй постанові визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні вищезазначених правопорушень вказав, що ОСОБА_2 самостійно не повідомив про реальний конфлікт інтересів Вінницький національний аграрний університет під час підписання ним наказу №48-п від 21.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги», а саме надання матеріальної допомоги на оздоровлення за рахунок коштів загального фонду сину ОСОБА_4 студенту Чернятинського коледжу ВНАУ, а також в умовах реального конфлікту інтересів вчинив певні дії, а саме підписав наказ №48-п від 21.11.2016 року «Про надання матеріальної допомоги», тобто надав матеріальну допомогу на оздоровлення за рахунок коштів загального фонду сину ОСОБА_4 студенту Чернятинського коледжу ВНАУ.

Так, в п.2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» прямо вказано, що особа повинна повідомити безпосереднього керівника про наявність у неї конфлікту інтересів, не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли вона дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, тобто вжити будь яких заходів для того, щоб донести до свого керівництва про наявність виниклих у неї обставин.

Між тим, як в матеріалах справи так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що він дійсно вживав заходів з повідомлення керівництва про наявний у нього конфлікту інтересів, а навпаки ОСОБА_2 сам стверджує, що не вважав своїм обовязком повідомити вищестояще керівництво про реальний конфлікт інтересів.

З листа ВНАУ від 02.06.2017 року вбачається, що протягом 2016-2017 року від директора Чернятинського коледжу не надходило повідомлень про наявність у них реального чи потенційного конфлікту інтересів (а.с.№24);

Також, не можуть заслуговувати на увагу і твердження апеляційної скарги ОСОБА_2, на які він посилається як на порушення, відсутність у складеному відносно нього протоколі суті правопорушення, дати вчинення ним правопорушення, відсутність доказів вчиненого, оскільки по-перше протоколи складені у відповідності до ст. 256 КУпАП, в ході апеляційного розгляду справи будь-яких порушень у їх змісті не виявлено, а по-друге, в постанові суду чітко зазначено, поняття реального конфлікту інтересів, та як того вимагає вказана норма статті закону, суть вчиненого ОСОБА_2 адміністративних правопорушень.

Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»: правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинені особою, зазначені у частині 1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

Так, реальний конфлікт інтересів в даному випадку полягає в тому, що приватний інтерес ОСОБА_2 у виді виплати матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_4 реально зіткнувся з його службовими повноваженнями.

З вищенаведених підстав критичної оцінки заслуговують і твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів того, що на час прийняття рішень, які ставлять йому в провину, він перебував в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими як в суді першої інстанції, так і апеляційним судом.

Щодо тверджень апеляційної скарги ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності поза встановленими ст. 38 КУпАП строковими межами, то їх теж слід визнати безпідставними, оскільки, правоохоронні органи дізнались про вчинення правопорушення після 06.07.2017 року відповіді ОСОБА_2 на запит, що стало підставою для складення адміністративних протоколів, а також для дослідження і виявлення правопорушень потребувався певний проміжок часу, який згідно протоколів тривав до 07.09.2017 року і на думку суду не є занадто тривалим.

З урахуванням наведеного , Апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2- немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.293,294 КУ п АП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року відносно ОСОБА_2 Васильовича- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя :