Провадження № 33/792/418/17
Справа № 686/9710/17 Головуючий в 1-й інстанції Навроцький В.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретарів судового засідання Інжиєвської Ю.А., Пелюх О.С., особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника Андрєєва Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 липня 2017року,

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 липня 2017року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрито в зв»язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 26 листопада 2016року о 16год.30хв. в м.Хмельницькому, по вул. С.Бандери в напрямку вул. Зарічанської, навпроти буд. №33/2А, на порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 210934 -20», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук), не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з тролейбусом «Електрон Т19101», номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, який рухався попереду в попутному напрямку, після чого продовжуючи рух по вул. Зарічанській, де на прилеглій території будинку №35/2, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, крім того, в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити провадження в справі в зв»язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що прізвище особи, що притягується до відповідальності, суперечить прізвищу, вказаному в протоколі, а недоліки протоколів, незважаючи на направлення справи на доопрацювання з цих підстав, поліцейськими не усунуті. Суд при ухваленні рішення не врахував, що в провадженні відсутні докази, які б підтверджували, що він керував автомобілем, апелянт вказував, що за кермом автомобіля не був, до дорожньо-транспортної пригоди не причетний, спиртного не вживав. Працівниками поліції допущено порушення порядку складення протоколу, залучення свідків, та що висновки суду ґрунтуються на недостовірних, недопустимих доказах.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 23 серпня 2017року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 липня 2017року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника

Андрєєва Д.В. в підтримання доводів апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_5, свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини

ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Доводи апелянта в апеляційному суді щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, необґрунтованості висновків суду першої інстанції, та що в справі відсутні належні та допустимі докази в підтвердження винуватості його вини у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, що докази в справі зібрані з порушеннями вимог відповідних нормативно-правових актів, що він в день та час, зазначених в протоколах та постанові, автомобілем не керував, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів.

12 грудня 2016 року інспектором роти №1 батальйону УПП в м.Хмельницькому лейтенантом поліції ОСОБА_6 щодо ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене

ст. 124 КУпАП, в якому зазначено, що 26 листопада 2016року о 16год.30хв. в м.Хмельницькому о 16год.30хв. ОСОБА_2, в порушення вимог п.п.13.1, 13.3. Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Степана Бандери від Пр.Миру в напрямку вул. Зарічанської, навпроти будинку 33/2А, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з тролейбусом «Електрон Т19101», держномер НОМЕР_4, який рухався попереду в попутному напрямку, після чого продовжив рух на вул. Зарічанську, де на прилеглій території будинку 36/2, не дотримався безпечного бокового інтервалу і допустив наїзд на припаркований автомобіль «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та такі його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП (а.с.18). 12 грудня 2016року інспектором роти №1 батальйону УПП в м.Хмельницькому лейтенантом поліції ОСОБА_9 складено протоколи про адміністративні правопорушення, в яких зазначено, що 26 листопада 2017року в м.Хмельницькому, по вул. Зарічанській, о 16 год. 30хв.

ОСОБА_2., будучи причетним до дорожньо-транспортних пригод по вул. Степана Бандери 33/2А та по вул. Зарічанській, 36/2, в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху, з двох місць пригод з»їхав, та такі його дії кваліфіковані за ст. 122-4 КУпАП (а.с.1), того ж дня о 16год.30 хв. в м.Хмельницькому, по вул. Зарічанській, 32, керував автомобілем «ВАЗ 210934-20», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук), від проходження огляду на стан алкогольного сп»яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, та такі його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.31).

В ході доопрацювання, на підставі постанов суду першої інстанції, матеріалів справи, працівниками поліції було встановлено, що вірним прізвищем правопорушника є «ОСОБА_2», про що повідомлено суду (а.с.60, 73), що відповідає паспортним даним правопорушника, який особисто долучив до матеріалів справи копію паспорту, пенсійного посвідчення, посвідчення водія, де вказано прізвище «ОСОБА_2».

В постанові суду вірно вказано прізвище особи, що притягується до відповідальності - «ОСОБА_2», підстави вважати, що суд розглядав протоколи, які складені не щодо нього, про що він зазначав в апеляційній скарзі, відсутні. Помилка в протоколах при зазначенні місця його народження (м.Хмельницький. а не с.Климашівка Хмельницького району) не є істотними порушеннями вимог законодавства при складанні протоколів та не впливають на висновки суду першої інстанції та не можуть слугувати підставами для скасування постанови суду першої інстанції.

Допитаний під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 вказував, що в день та час, вказані в протоколах, за кермом автомобіля, який йому належить, він не був, позаяк продав автомобіль особі ромської національності, а коли йому автомобіль покупець повернув біля під»їзду його будинку, його затримали працівники поліції, вказував, що до дорожньо-транспортних пригод непричетний, та що з місця дорожньо-транспортних пригод він, як водій, не міг з»їхати, так як цих пригод не вчиняв, а відмовився від проходження огляду на стан сп»яніння, тому що перебував в кареті швидкої допомоги.

Апеляційний суд не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та такі ж його пояснення під час апеляційного розгляду про те, що за кермом автомобіля він не був, складення протоколів було помстою через неприязні стосунки співробітників вже неіснуючого органу (ДАІ) до нього, відтак, на його переконання, він не повинен нести відповідальність, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції та апеляційного суду доказів. Такі його твердження, на переконання апеляційного суду, вказують на намагання правопорушника уникнути настання відповідальності за вчинені ним правопорушення.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_4, водій тролейбуса, підтвердив, що 26 листопада 2016року, біля 16год.30хв. в тролейбус, яким він керував по вул. С.Бандери, в»їхав легковий автомобіль, двічі вдарившись в тролейбус, після чого, здавши назад, залишив місце пригоди, поїхав на вул. Зарічанську. Самого моменту зіткнення він не бачив, однак пасажири тролейбуса, які були очевидцями зіткнення, вказали номер та марку машини, про що зразу ж повідомили патрульну поліцію. Такі ж обставини зіткнення автомобіля

ОСОБА_2 з тролейбусом під керуванням ОСОБА_4 вказувала в письмових поясненнях кондуктор ОСОБА_10 (а.с.21).

ОСОБА_4 не може вважатись потерпілим в розумінні ст. 269 КУпАП, позаяк в провадженні відсутні докази в підтвердження спричинення йому моральної, фізичної чи майнової шкоди. Апеляційним судом він допитаний в якості свідка. Ті обставини, що судом першої інстанції він допитаний в якості потерпілого, не є істотним порушенням вимог закону, та не дає підстав вважати, що постанова суду, в зв»язку з цим, є такою, що ухвалена з істотними порушеннями закону, відтак такі доводи апеляційної скарги апелянта не приймаються до уваги.

Потерпіла ОСОБА_5 в апеляційному суді підтверджувала, що не була очевидцем, коли на її автомобіль марки «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_3, який був припаркований біля будинку №36/2 по

вул. Зарічанській в м.Хмельницькому, наїхав невідомий автомобіль. Згодом, коли була викликана поліція, потерпіла в одному з кафе, де були встановлені камери спостереження, переглянула запис, на якому було відображено момент зіткнення, та що водій був схожий на ОСОБА_2, якого їй показували в поліції на відео з нагрудних камер поліцейських. Невдовзі після пошкодження її авто поліцейські їй повідомили, що водій був затриманий, коли намагався загнати свій автомобіль в гараж. Свідок ОСОБА_4 вказував, що він не бачив ОСОБА_2 ні до, ні після зіткнення; про вищевказані обставини стверджувала потерпіла, відтак з постанови суду першої інстанції слід виключити посилання, що ОСОБА_4 вказував, що водій транспортного засобу марки «ВАЗ 210934-20» був схожий на ОСОБА_2, що не тягне за собою скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі.

До протоколів про адміністративні правопорушення долучені схеми пригоди, на яких відображено розташування тролейбуса та автомобіля ОСОБА_5 після зіткнення, з відображенням отриманих цими транспортними засобами пошкоджень (а.с. 3,4, 12,13, 24, 25), а також акт огляду транспортного засобу - автомобіля ОСОБА_2 (а.с.28) за участі двох свідків, на якому відображені механічні пошкодження автомобіля, зосереджені в передній та правій передній частині автомобіля, характер ушкоджень вказує про можливість їх отримання внаслідок зіткнення з тролейбусом та автомобілем ОСОБА_5 за обставин, на які вказували водій та кондуктор тролейбуса та ОСОБА_5 Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в справі даних, які б вказували про наявність механічних ушкоджень в його автомобілі, суперечать фактичним обставинам справи, та не може прийматись до уваги, а відсутність в матеріалах справи фотознімків не спростовує таких висновків суду. При цьому апеляційний суд враховує, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 вже визнавав факт пошкодження його автомобіля, однак вказував, що автомобіль з такими механічними пошкодженнями йому повернув покупець.

Однак такі твердження апелянта апеляційний суд оцінює критично, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених апеляційним судом доказів. Під час перебування на вул.. Зарічанській зразу ж після затримання, під час тривалого спілкування з поліцейськими в медичному закладі, в тому числі в присутності захисника, апелянт жодним чином не стверджував того факту, що автомобіль він передавав комусь іншому. Вже під час складення протоколів про адміністративні правопорушення, 12 грудня 2016року, апелянт висунув версію, що він того дня автомобіль продав особі ромської національності, при цьому в складених протоколах вказував прізвище цієї особі по-різному, то «ОСОБА_12», то «ОСОБА_13», обґрунтованих причин таких неточностей апеляційному суду не повідомив. Під час складення протоколів про адміністративні правопорушення в присутності захисника стверджував, що в нього є відповідні розписки, однак до матеріалів справи впродовж тривалого розгляду справи судом першої інстанції таких розписок не долучив. Незважаючи на пропозицію апеляційного суду, не надав таких доказів і під час апеляційного розгляду, вказуючи, що так діяв за порадою попереднього захисника, однак в зв»язку з вступом в справу іншого захисника, не надав таких доказів в підтвердження можливого факту продажу його автомобіля іншій особі, не зміг також повідомити чітких даних про особу покупця автомобіля, відтак такі твердження апелянта, що він не керував автомобілем, не приймаються до уваги. Критично оцінюючи такі твердження апелянта апеляційний суд враховує також твердження потерпілої ОСОБА_5, яка в апеляційному суді підтвердила, що водій на камерах спостереження в кафе, де було зафіксовано момент наїзду, був схожий на ОСОБА_2 з нагрудних камер поліцейських, при цьому детально вказувала на характерні ознаки його зовнішності.

Апеляційний суд не приймає до уваги показання в апеляційному суді свідка ОСОБА_11 про те, що той був очевидцем та бачив, як 26 листопада 2016року за кермом автомобіля ОСОБА_2 того дня перебувала інша особа. Про існування цього свідка ОСОБА_2 повідомив майже через рік після вчинення дорожнього-транспортних пригод, обгрунтованих причин неповідомлення про цього свідка ні працівникам поліції, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду впродовж певного часу розгляду справи в апеляційному суді, не повідомив. При цьому, як встановлено в апеляційному суді, свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_2 приятелюють тривалий час, а показання свідка є суперечливими, що дає підстави сумніватись в їх правдивості. Свідок вказав, що наступного дня після дорожньо-транспортної пригоди, сам ОСОБА_2 вказував йому, що начебто продав автомобіль особам вірменської національності, хоча сам ОСОБА_2 вказував, що продав його особам ромської національності; показання свідка ОСОБА_11 про те, що він бачив за кермом та на пасажирському сидінні двох осіб чоловічої статті, суперечать показанням свідка ОСОБА_4(підстав сумніватись в яких в суду немає) в апеляційному суді, який вказував, що за повідомленням пасажирів, які були в тролейбусі та бачили зіткнення, пасажиром була жінка.

Відсутність майнових претензій до ОСОБА_2 з боку Хмельницького комунального підприємства «Електротранс» не спростовує висновків з приводу доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, у вчиненні яких його визнано судом винним.

Як видно з даних запису фіксування правопорушення працівниками поліції, долученого до справи, впродовж всього тривалого часу спілкування ОСОБА_2 з працівниками поліції, як на місці його затримання (по вул. Зарічанській), так і в медичному закладі, ОСОБА_2, в присутності свого захисника, взагалі не вказував, що він комусь продав автомобіль, що автомобілем він не керував того дня. За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та його твердження в апеляційному суді про невідповідність висновків суду, що саме він 26 листопада 2016року керував автомобілем, та після двох дорожньо-транспортних пригод, до яких він був причетний, залишив місце пригоди, обставинам справи, та про відсутність в справі будь-яких доказів в підтвердження таких висновків суду, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Згідно з даними запису фіксування працівниками поліції на вул. Зарічанській працівниками поліції йому пропонувалось пройти огляд на місці зупинки, що було проігноровано правопорушником. В подальшому під час того, як ОСОБА_2 було викликано карету швидкої допомоги та доставлено його до медичного закладу, в медичному закладі працівниками поліції неодноразово, в присутності свідків, що зафіксовано на відео, пропонувалось пройти огляд на місці з допомогою технічного приладу та в спеціалізованому медичному закладі. При цьому працівниками поліції зверталась увага на наявні ознаки алкогольного сп»яніння, що теж відображені на відео, ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду, вказавши, що не буде нічого проходити. Зважаючи на наявні та зафіксовані в протоколі ознаки сп»яніння, в працівників поліції були підстави запропонувати апелянту пройти такий огляд. На відеозаписі чітко зафіксовано свідків цих дій поліцейських та відмови ОСОБА_2 від проходження огляду, їх письмові пояснення долучені до справи (а.с.33,34,35,36). Незазначення прізвищ цих свідків в протоколі про адміністративне правопорушення не є істотним порушенням вимог закону та не дає підстав для визнання протоколу недопустимим доказом. Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується апеляційний суд, що відмова ОСОБА_2 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп»яніння була отримана поліцейськими в присутності свідків. За таких обставин твердження апелянта, що судом першої інстанції їх не було допитано, не вказують на наявність безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції, не наполягав на їх виклику та допиті апелянт та його захисник і в апеляційному суді.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських під час пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп»яніння, не виявлено порушень складення відповідних документів за наслідками відмови від такого огляду, порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858. Твердження захисника в апеляційному суді, що немає фактів відмови ОСОБА_2 від огляду на вул..Зарічанській, що на думку захисника, вказує про недотримання процедури проведення огляду, визначеної вищевказаними нормативними актами, положеннями ст. 266 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги, позаяк в ситуації, що склалась, поліцейськими першочергово було прийняте рішення надання медичної допомоги та виклику швидкої, а згодом доставлення ОСОБА_2 на обстеження до міської лікарні. В той же час слід зауважити, що на вул.Зарічанській на пропозицію поліцейських пройти огляд ОСОБА_2 вдавав, що не чує їх, хоча перед тим з лікарями розмовляв. Закінчення процедури проведення огляду на стан сп»яніння в міській лікарні, де ОСОБА_2 знову відмовився від проходження огляду з допомогою спеціальних технічних засобів в лікарні, та в спеціалізованому медичному закладі, не дає підстав вважати, що працівниками поліції не було дотримано вимог вищевказаних нормативних актів, в чому намагається переконати захисник апеляційний суд. Доводи захисника, що поліцейськими не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не вказують про недотримання поліцейськими вимог відповідних нормативних актів, згідно п.5 ч.ІІ вищевказаної Інструкції такі документи надаються на вимогу особи, яка проходить огляд, а ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду та не вимагав надання відповідних документів.

Під час апеляційного розгляду повністю відновлені та забезпечені права ОСОБА_2, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право користуватись правовою допомогою, надавати пояснення, подавати докази, в тому числі нові, брати участь в їх дослідженні, тощо. Суд першої інстанції вживав всі можливі заходи для виклику ОСОБА_2 до суду, в тому числі і привід до суду. За таких обставин, зважаючи, що права ОСОБА_2 повністю відновлені та забезпечені під час апеляційного розгляду, розгляд справи судом в відсутність ОСОБА_2 не є підставою для скасування постанови суду з закриттям провадження в зв»язку з відсутністю в його діях складу правопорушень.

Твердження апеляційної скарги, що в суду не було підстав розглядати справу, позаяк справа після доопрацювання надійшла до суду по закінченню строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не грунтуються на положеннях закону. Суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 280, 283,284 КУпАП, прийшовши до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, закрив провадження в справі в зв»язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 липня 2017року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар