АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2362/2017 Постанова винесена суддею Коляденко П.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_2 21 травня 2017 року о 00 год. 05 хв., рухаючись по

вул. Вербицького, 8 в м. Києві, в порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України, керував автомобілем «Хюндай Туксон», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи судове рішення таким, що постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року, а провадження в справі закрити, обмежившись усним зауваженням.

За доводами апеляційної скарги, судом були порушені вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, оскільки неповно з'ясовані фактичні обставини провадження, при цьому суд безпідставно не врахував, що працівником поліції не були дотримані вимоги законодавства щодо процедури проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, бо йому не було роз'яснено, що у разі не згоди з результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, він підлягав направленню поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. Водночас апелянт стверджує, що 21 травня 2017 року він алкогольних напоїв не вживав, а перед зупинкою транспортного засобу випив заспокійливі ліки, які в своєму складі містять спирт.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що суд недостатньо врахував дані про його особу, а тому просить прийняти до уваги, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, свою вину визнав і щиро розкаявся, вчинене ним правопорушення не призвело до жодних наслідків, а позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 1 рік спричинить в майбутньому для нього та його сім'ї значні фінансові витрати і позбавить можливості виконувати свою роботу та отримувати заробіток. За таких обставин, просить визнати вчинене ним адміністративне правопорушення малозначним та застосувати положення ст. 22 КУпАП.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних засобів.

Згідно з частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з результатами такого огляду, останній проводиться в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Аналогічний порядок передбачено Інструкцією Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за

№ 1413/27858.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини справи про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні 21 травня 2017 року о 00 год. 05 хв., під час керування автомобілем НОМЕР_2, по вул. Вербицького, 8 в м. Києві, п. 2.9(а) ПДР України, за обставин, викладених у постанові, ґрунтується на належних доказах, а саме:

- даних, наведених у акті огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, за змістом яких огляд проводився у зв'язку з виявленими у ОСОБА_2 ознаками сп'яніння (порушення координації, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), за участю свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які жодних зауважень щодо процедури проведення зазначеного огляду і результату тесту не заявили. Вказаний акт був підписаний і

ОСОБА_2, що свідчить про його згоду з результатами огляду (а.с. 3);

- роздруківці даних принтера спеціального технічного приладу, в якій зазначено назву та номер приладу, яким проводились вимірювання вмісту алкоголю в повітрі, яке видихнув ОСОБА_2 - Drager Alcotest 6820 № ARHK-0513, номер тесту - 616, результат якого становив 1,59 %, що посвідчено особистими підписами як патрульного поліцейського, так і ОСОБА_2 (а.с. 2);

- поясненнях інспектора патрульної поліції Голобородька М.А. щодо обставин зупинки автомобіля НОМЕР_3, виявлення ознак сп'яніння у водія та проведення огляду на стан сп'яніння (а.с. 4);

- розписці власника автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_6, з якої слідує, що ОСОБА_2 був відсторонений від керування вказаним автомобілем (а.с. 5).

При цьому суддя врахував і пояснення ОСОБА_2 щодо фактичних обставин справи, його відношення до вчиненого, тобто визнання провини (а.с. 17), водночас твердження ОСОБА_2 про те, що 20-21.05.2017 він вживав виключно заспокійливі ліки і не був обізнаний про своє право не погодитись з результатами огляду, який був проведений поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів, піддав критичній оцінці, оскільки вони суперечать доказам у справі.

За відсутності підстав вважати, що поліцейським були порушені вимоги ст. 266 КУпАП, враховуючи, що докази у справі, якими суддя місцевого суду обґрунтував свої висновки, є належними та допустимими, слід визнати, що суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, всупереч доводів апелянта, дотримав вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини, за яких було вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обґрунтовано наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, за відсутності інших, визначених ч. 1 ст. 130 КУпАП, альтернативних стягнень, отже правильно застосував норми матеріального права.

Що стосується прохання апелянта про скасування судового рішення в частині застосованого судом стягнення та звільнення від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням положень ст. 22 КУпАП, то воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ст. 22 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності і обмежитися усним зауваженням, за певних умов, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати такий метод реагування.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він вчинив малозначне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки порушення ним ПДР України є грубим і має підвищену суспільну небезпеку, а сукупністю доказів у справі доведено, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння із значним перевищенням допустимої норми вмісту алкоголю в крові. Отже характер вчиненого правопорушення та фактичні обставини його вчинення, навіть з урахуванням виключно позитивних даних про особу ОСОБА_2, щирого каяття у вчиненому правопорушенні та доводів про використання ним транспортного засобу для матеріального забезпечення своєї родини, в даному випадку переконливо свідчать про те, що мета, передбачена ст. 23 КУпАП, може бути досягнута виключно шляхом застосування до ОСОБА_2 стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто і в цій частині рішення судді місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а постанову судді місцевого суду в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього слід залишити без змін, оскільки під час її апеляційного перегляду не були встановлені такі істотні порушення вимог процесуального закону, які б перешкодили судді місцевого суду правильно встановити фактичні обставини правопорушення та застосувати матеріальний закон, який в даному випадку підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко