Справа № 431/2847/17
Провадження № 33/782/137/17
ПОСТАНОВА

11 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, за участі прокурора Сухіна Д.В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої головним державним інспектором відділу інформаційно-аналітичної роботи управління протидії митним правопорушенням Луганської митниці ДФС, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_3, яку постановою Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2017 року притягнуто до адміністративного правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.176-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною за ч.2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 гривень.

В постанові зазначено, що з 10.11.2016 року ОСОБА_2 працює на посаді головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичної роботи управління протидії митним правопорушенням Луганської митниці ДФС та відповідно до п.п.«е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом, на якого поширюється дія цього Закону, будучи відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом декларування та будучи субєктом, на якого поширюються вимоги ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», придбавши 18.04.2017р. на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2017р. № 4443/2017/421830 транспортний засіб «Mitshubishi Lancer» номерний знак 12АК2218 за ціною 151 220 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, та є суттєвою зміною у майновому стані, повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані 16.06.2017р., чим порушила встановлений ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденний строк з моменту придбання майна для повідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною. Просить скасувати постанову Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2017 року, закрити провадження у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі ч.2 ст.278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа вирішує питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Всупереч вимогам цієї статті суддя не з'ясував цс питання.

В постанові у справі про адміністративне правопорушення № 431/2847/17 суддя дійшов до хибного висновку та вказав, що вона є суб'єктом на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» на підставі пп. «е» п.1 ч.І ст.З, а саме як посадова особа центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері митної справи.

Але відповідно до п. 1 Наказу Державної фіскшіьної служби України від 07 серпня 2015 року №582 «Про внесення змін до положень про окремі митниці ДФС» Луганська митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України, тобто на неї, як державного службовця, розповсюджується дія Закону України «Про запобігання корупції» на підставі пп. «в» п.1 .ч.І ст. 3.

Під час розгляду справи суддя проігнорував доводи про те. що було порушено порядок та процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі п.1 глави II «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №3 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, передбачені ч. 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» є електронним документом. Порядок проведення видів контролю електронних документів, а також повної перевірки декларацій визначаються Національним агентством відповідно до ст.48 Закону України «Про запобігання корупції».

У відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про запобігання корупції» проведення перевірки щодо своєчасності подання, правильності та повноти заповнення декларації, логічного та арифметичного контролю, покладено лише на Національне агентство з питань запобігання корупції.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення №431/2847/17 (а.с.32) знаходиться лист прокуратури Луганської області від 23 травня 2017 року №32-176 вих.17, в якому ініціюється проведення перевірки її електронних документів. Хоча відповідно до п.1 розділу XIII «Перехідних положень» Закону України «Про прокуратуру» прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави у суді. Згідно з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» органи прокуратури хоча і віднесені до спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції, однак в контексті адміністративного провадження можна виділити лише функцію представництва. Тобто в сучасних умовах прокурор має право виявити правопорушення, повязане з корупцією лише отримавши матеріали від Національного агентства з питань запобігання корупції. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення №431/2847/17 відсутні будь-які листи та висновки Національного агентства з питань запобігання корупції про результати проведення перевірок моїх електронних документів.

Також суд при розгляді справи не врахував, що посадова особа Національної поліції порушила вимоги ст.ст 254. 256 КУпАП оскільки протокол у справі про адміністративне правопорушення №431/2847/17 складався за моєю відсутністю, про що свідчить компютерний набір тексту протоколу. Жодного виклику до підрозділів Національної поліції вона не отримувала, не було розяснено її права та обов'язки, передбачені ст.268 КУпАП. Поняті, які були залучені для засвідчення відмови в отримані протоколу були заінтересованими особами, адже після завершення процесуальних дій вони чекали поліцейського і поїхали з ним в одному автомобілі, про що можна зробити висновок, що вони не сторонні люди з посадовою особою. Поліцейський ставився досить упереджено, не брав до уваги будь-які доводи та пояснення.

При розгляді справи в судовому засіданні не було представлено посадову особу, яка розглядає справу, не заслухали прокурора, який приймав участь у справі, жодний доказ окрім договору купівлі-продажу автомобіля не був досліджений та в загалі не вирішено заявлене клопотання про закриття провадження про справі, що порушує порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлений ст.279 КУпАП.

Суддя при розгляді справи не з'ясував мотив та характер вчиненого діяння, повноваження особи яка його вчинила, наявність причинного звязку між діяннями і виконанням службових повноважень, а цьому випадку - мету правопорушення.

Зі змісту ст.62 Конституції України вбачається, шо особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статей 251,252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення № 119 від 30.06.2017 року посадова особа Національної поліції долучила до матеріалів справи копії листа попередження про обмеження, спрямовані на запобігання корупційним та повязаним з корупцією правопорушенням, запобігання та врегулюванню конфлікту інтересів і одержанню неправомірної вигоди або подарунка та поводження з ними щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, дотримання вимог фінансового контролю від 18.11.2015 року та заяву - зобовязання дотримуватись Правил етичної поведінки та запобігання корупції в органах ДФС від 02.12.2016 року. Ці листи не є допустимими та достовірними доказами в цій справі, оскільки на момент їх підписання діяли інші норми антикорупційного законодавства, а саме суттєвою зміною майнового стану вважалась сума, що не перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року.

Вирішуючи питання про наявність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 сг. 176-2 КУпАП. суд повинен був враховувати відсутність субєктивної сторони даного правопорушення, яка характеризується умисною формою.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В протоколі про адміністративне правопорушення №119 від 30.06.2017 року та в постанові суду у справі про адміністративне правопорушення № 431/2847/17 відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку наявність прямого умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на умисел на порушення вимог фінансового контролю чи будь-який корупційний інтерес.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 вказується, що конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ст.176-2 КУпАІІ. є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції тощо. Зазначений в листі перелік поважних причин не є вичерпним, а приведений лише як приклад.

Під час розгляду справи суд не зробив належної оцінки та не прийняв до уваги, що в період подачі повідомлення вона знаходилась у відпустці, має тяжке невиліковне захворювання, є внутрішньо переміщеною особою та мешкаю в сільській місцевості, де відсутня мережа Інтернет. Ці доводи, вважає є поважними причинами несвоєчасного подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Окрім того, в порушення вимог діючого законодавства, а саме ст. 285 КУпАП суд не видалявся до парадної кімнати для винесення постанови та взагалі її не оголошував після закінчення розгляду справи. Заява стосовно видачі копії постанови суду, яка не набрала чинності, не була розглянута 17 липня 2017 року. Було відмовлено в отриманні копії постанови в цей день, суддя зобов'язав секретаря надати мені реквізити для сплати штрафу, чим порушив моє право на оскарження. Копію постанови отримала лише 18 липня 2017 року о другій половині дня.

Суд, вислухавши ОСОБА_2 яка підтримала доводи апеляції, думку прокурора, який вважає апеляцію безпідставною, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 працює головним державним інспектором відділу інформаційно-аналітичної роботи управління протидії митним правопорушенням Луганської митниці ДФС.

Відповідно до пункту п.1 Наказу Державної фіскшіьної служби України від 07 серпня 2015 року № 582 «Про внесення змін до положень про окремі митниці ДФС» Луганська митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України (а.с.82).

Субєктами п.п. «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є: посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Займаючи посаду головного державного інспектору відділу інформаційно-аналітичної роботи управління протидії митним правопорушенням Луганської митниці ДФС, ОСОБА_2 немає ніякого відношення до посадових осіб зазначених у п.п. «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки згідно наказу Державної фіскальної служби України від 07 серпня 2015 року № 582 ОСОБА_2 як державний службовець, яка працює у територіальним органом Державної фіскальної служби України, є субєктом п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Наведені обставини залишились поза увагою при складанні відповідного протоколу, і на це не звернув уваги суд першої інстанції.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 18.04.2017 року не повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому ставі, таким чином на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції сплили терміни для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП як субєкта п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно ст.38 ч.2 КУпАП справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Враховуючи, що з дня вчинення правопорушення й на момент розгляду справи апеляційним судом закінчився передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП строк, протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

З наведених підстав доповнена апеляція підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Старобальського районного суду Луганської області від 17 липня 2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП задовольнити частково.

Провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: Юрченко А.В.