Справа № 346/1351/17
Провадження № 33/779/176/2017
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Васильєв О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн. в дохід держави, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 04 березня 2017 року о 17 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 вчинив конфлікт зі своєю мамою ОСОБА_3, голосно кричав, виражався нецензурними словами, тобто застосував психологічне насильство в сім'ї, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не визнаючи своєї вини в адміністративному правопорушенні, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на постанову Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року, яку вважає незаконною та необґрунтованою, а тому просить її скасувати, справу - закрити.

Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин події та невідповідність висновків суду цим обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що 04 березня 2017 року у нього з мамою був конфлікт, який виник як протидія з його сторони психологічному насильству матері на релігійному ґрунті. Ніяких нецензурних слів на адресу матері не висловлював, а тому в його діях немає ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вказує на те, що йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо нього, чим було порушено його конституційні права на захист від свавілля працівників поліції.

Крім того, ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, який ним пропущений з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови він отримав тільки 28 березня 2017 року.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити її, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 294 КУпАП встановлено, що постанова судді про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.

Відповідно до вимог ст.129 Конституції України , ст. 9 Закону України «Про судоустрій України» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито ,що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Крім того, ОСОБА_2 був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції і знав про прийняти судом рішення, копію якого отримав 28 березня 2017 року.

Однак, з метою забезпечення ОСОБА_2 доступу до правосуддя вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.245 КУпАП суд зобов'язаний всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії ІФ №011477 від 16.03.2017 року, письмовими поясненнями та заявою ОСОБА_3 від 04.03.2017 року.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ІФ №011477 від 16.03.2017 року, ОСОБА_2 04.03.2017 року о 17 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 вчинив конфлікт з мамою, голосно кричав, виражався нецензурними словами, чим вчинив акт психологічного насильства в сім'ї (а.с.1).

Відповідно до ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з протоколу ОСОБА_2 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст.ст. 55,56,59,63 Конституції України, ст.268 КУпАП та записано пояснення правопорушника, в яких він повністю визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення та вказав, що «більше таке не повториться», які засвідчені його підписом.

Вищевказане свідчить про те, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 повністю визнавав факт вчинення насильства в сім'ї.

При цьому, зі змісту пояснень ОСОБА_2 в суді першої інстанції вбачається, що він повністю визнав вину у вчиненому правопорушенні.

Доводи правопорушника ОСОБА_2 також спростовуються, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_3, в яких вона вказала, що її син - ОСОБА_2 04.03.2017 року, вчинив з нею конфлікт, під час якого обзивав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а також порозбивав посуд, що був на столі (а.с.2-3).

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що він не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_2 власноручно підписався в протоколі про отримання його другого примірника 16.03.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що пояснення ОСОБА_2. щодо обставин складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення істотно змінилися тільки після постановлення рішення судом першої інстанції про накладення адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт.

Вищевказана непослідовність пояснень ОСОБА_2, в сукупності з іншими доказами по справі, свідчить про неспроможність його доводів.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_2 надано заяву ОСОБА_3, в якій вона вказує на те, що син до неї ніяких образ в нецензурній формі не висловлював і просить задовольнити апеляцію та скасувати постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказана заява ОСОБА_3 суперечить її поясненням від 04.03.2017 року та від 10.03.2017 року, в яких вона стверджувала, що ОСОБА_2 вчинив з нею конфлікт, під час якого висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, порозбивав посуд на кухні, забрав в неї і не віддавав її паспорт. Вищевказана заява ОСОБА_3 також не узгоджується з іншими доказами по справі, письмовими поясненнями ОСОБА_2 і не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом першої інстанції доказів давали суду підстави прийти до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вчинив насильство в сім'ї, яке виразилось в його умисних діях психологічного характеру відносно матері ОСОБА_3

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП і знову вчинив аналогічне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обрано в мінімальних межах встановлених санкцією ч.1 ст.173-2 КУпАП і вважає, що воно відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв