АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/767/17 Головуючий у І-й інстанції - Іщенко І.М.
Справа № 187/495/17-п Головуючий в ІІ інстанції - Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, 26.05.2017 року о 16:20 годин на автодорозі Т04-14 км 18 в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався попереду, внаслідок чого вказані автомобілі зазнали механічні пошкодження. Своїми протиправними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, у вказані день, час та у місці водій ОСОБА_2 керував автомобілем MercedesBenzVito 111 Cdiд.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп'яніння та у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не оспорюючи висновки суду в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, просить оскаржувану постанову суду скасувати, призначити йому покарання за ст. 124 КУпАП, не пов'язане з позбавленням права керування транспортними засобами, провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому суд не встановив фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, які ними підтверджуються, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення.

Зазначає, що під час судового засідання ним в усній формі було заявлено клопотання про розгляд провадження за його місцем проживання, проте судом таке клопотання було відхилено. При призначенні адміністративного стягнення, суддею не зазначено, в чому саме полягає тяжкість вчиненого правопорушення та яке саме ставлення особи до вчиненого, та не враховано судом тих фактів, що він вину у вчиненні ДТП визнав, при ДТП постраждалі відсутні, тілесних ушкоджень жодна особа не отримала а ушкодження транспортного засобу ПАЗ 4234, вказані у протоколі, ним відшкодовані.

Також вказує, що його безпідставно притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки йому було запропоновано пройти тест за допомогою приладу "Драгер", від якого він відмовився, в результаті чого і було складено відповідний протокол в порушення ст. 266 КпАП України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільними Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. Зазначає, що він наполягав на проходженні огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, проте працівниками поліції йому було відмовлено, що підтверджується зокрема і поясненнями свідків у даному провадженні.

Вказує, що показання ОСОБА_3 не можуть бути належними, оскільки він є зацікавленою особою а саме, потерпілим у провадженні за ст. 124 КУпАП. Також в судове засідання не було викликано свідка ОСОБА_4, яка перебувала в його автомобілі під час зіткнення з автобусом ПАЗ.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_2 та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, залучених до розгляду апелянтом для надання пояснень щодо обставин справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, приходить до наступних висновків.

Так, правильність висновків суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції не вважає за доцільне детально обговорювати дане питання.

Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає його законним і обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи, та повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення БР №066403 від 26.05.2017 р., складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП у присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вказаний протокол підписали, тим самим підтвердивши достовірність викладених у ньому відомостей; письмовими показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також потерпілого ОСОБА_3, які зазначили, що саме водій ОСОБА_2 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_5 пояснила, що на місці події ОСОБА_2 відмовився на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу "Драгер", проте наполягав на проходженні такого огляду в лікарні але йому в цьому було відмовлено. Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дала аналогічні пояснення.

Разом з тим, пояснення цих осіб суд апеляційної інстанції оцінює критично. Так, ОСОБА_5 є близьким родичем ОСОБА_2, а ОСОБА_4 - давнім другом їх сім'ї, у зв'язку чим їх показання не можна вважати об'єктивними та неупередженими. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати перевагу відомостям, отриманим від свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також потерпілого ОСОБА_3, які, кожний окремо, підтвердили, що у день та час, вказані у постанові суду, ОСОБА_2, виявляючи ознаки алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду з цього приводу відмовився, при цьому вказані особи є сторонніми для ОСОБА_2 та об'єктивні підстави вважати, що вони можуть обмовляти останнього, або інші сумніви в їх правдивості, відсутні.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих у протоколах про адміністративні правопорушення, складених відносно нього уповноваженою особою органів поліції, та доведеність вини правопорушника поза розумним сумнівом.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано за ст. 124 КУпАП стягнення, пов'язане з позбавленням ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував те, що порушення правил дорожнього руху мало грубий характер. Крім того, ОСОБА_10 остаточне стягнення за вчинені ним адміністративні правопорушення призначене на підставі ст. 36 КУпАП у межах стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке в свою чергу є безальтернативним і одночасно передбачає як грошове стягнення, так і обов'язкове позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги апелянта є неприйнятними.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Тому, опираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Всі інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними доказами в матеріалах провадження не підтверджуються та за своїм характером спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року щодо ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця