Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/627/17
Провадження № 3/321/189/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року смт. Михайлівка

Суддя Михайлівського районного суду Запорізької області Олійник М.Ю., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з Управління з питань захисту персональних даних Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, громадянки України, паспорт серії СА 942638, секретаря Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 4 ст. 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2017 року до Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини надійшло звернення ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, щодо неправомірного поширення її персональних даних посадовими особами Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області.

В ході провадження було встановлено, що у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_4 від 01 лютого 2017 року № 267 листом за підписом секретаря Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_1 від 15 лютого 2017 року № 02-02-11/24 було надано акт від 15 лютого 2017 року щодо місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Сукупність відомостей, зазначених у вказаному акті відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 відносяться до конфіденційної інформації про фізичну особу та є персональними даними (відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована), а відтак на них поширюються загальні вимоги щодо обробки персональних даних, визначені в цьому Законі.

Отже, надіславши на адвокатський запит від 01 лютого 2017 року № 267, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних», листом Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 15 лютого 2017 року № 02-02-11/24 акт від 15 лютого 2017 року, в якому містились персональні дані ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_1 як посадова особа володілець персональних даних вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: не забезпечила належний рівень захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них сторонніх осіб та порушення права субєктів персональних даних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на захист своїх персональних даних від незаконної обробки.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

До конфіденційної інформації про фізичну особу згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про інформацію» належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Даючи офіційне тлумачення частин 1, 2 статті 32 Конституції України Конституційний Суд України у своєму рішенні від 20.01.2012 №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Так, статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських обєднань, яким направлено адвокатський запит, зобовязані не пізніше пяти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Загальні вимоги щодо обробки персональних даних встановлені статтею 6 Закону України «Про захист персональних даних». Обробка персональних даних повинна здійснюватися для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та не надмірними стосовно визначеної мети їх обробки.

Обробка персональних даних є законною за умови, якщо вона відповідає закону, переслідує законну мету та є необхідною у демократичному суспільстві для досягнення законної мети.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

При обробці відомостей про фізичну особу володілець (розпорядник) персональних даних вживає заходів щодо забезпечення їх захисту, у тому числі за допомогою організаційних та технічних заходів.

При зберіганні персональних даних володілець (розпорядник) повинен забезпечити їх цілісність (схоронність) та встановити відповідний режим доступу до них.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. У свою чергу конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відтак, з наведеного вбачається, що обсяг інформації про особу, що поширюється, має бути відповідним, адекватним та не надмірним відносно визначеної мети обробки таких даних (цілей їх збирання та подальшого використання).

Закон України «Про захист персональних даних» регулює правові відносини, повязані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у звязку з обробкою персональних даних.

Сукупність відомостей, вказаних у акті від 15 лютого 2017 року, які надані листом за підписом секретаря Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_1 від 15 лютого 2017 року № 02-02-11/24 відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 відносяться до конфіденційної інформації про фізичну особу та є персональними даними (відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована), а відтак на них поширюються загальні вимоги щодо обробки персональних даних, визначені в цьому Законі.

Порядок доступу до персональних даних визначений ч. 3 ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», відповідно до якої доступ до персональних даних надається у відповідь на запит, за умови, що він відповідає вимогам частини 4 цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону запит третіх осіб повинен містити такі відомості: найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, імя та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника); прізвище, імя та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит; перелік персональних даних, що запитуються; мета та/або правові підстави для запиту.

Проте, адвокатський запит ОСОБА_4 від 01 лютого 2017 року № 267 не відповідає вимогам ч. 4 ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки у вказаному запиті відсутні обґрунтування мети та правових підстави для запиту (п. 6 ч. 4 ст. 16).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» володілець персональних даних зобовязаний забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними.

На працівників суб'єктів відносин, пов'язаних із персональними даними, покладається обов'язок не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом (частина 3 статті 10 Закону України «Про захист персональних даних»).

Отже, надіславши на адвокатський запит від 01 лютого 2017 року № 267, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних», листом Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 15 лютого 2017 року № 02-02-11/24 акт від 15 лютого 2017 року, в якому містились персональні дані ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_1 як посадова особа володілець персональних даних не забезпечила належний рівень захисту персональних даних, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 188-39 КУпАП.

Факт вчинення та вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП підтверджується належними і допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 251 та 252 КУпАП, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 10 квітня 2017 року, складеного головним спеціалістом Управління з питань захисту персональних даних Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини ОСОБА_6 (а.с.2-5);

- копією скарги від 19 лютого 2017 року на адресу Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини представника ОСОБА_3 за фактом протиправного втручання посадових осіб Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в особисте та сімейне життя (а.с.6);

- копією скарги ОСОБА_3 від 16 лютого 2017 року за фактом порушення посадовими особами Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області Конституції України (а.с.7);

- копією запиту адвоката ОСОБА_4 № 267 від 01 лютого 2017 року стосовно надання інформації щодо місця проживання особи (а.с.9);

- копією листа від 15 лютого 2017 року за № 02-02-11/24 щодо направлення акту від 15 лютого 2017 року за підписом секретаря сільської ради ОСОБА_1 (а.с.10);

- копією акта по запиту адвоката ОСОБА_4 від 15 лютого 2017 року, складеного на підтвердження місця проживання ОСОБА_3 (а.с.11);

- листом голови Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 15 березня 2017 року за № 02-02-11/40 (а.с.12-13);

- копією листа-повідомлення секретаря Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 17 лютого 2017 року за № 02-03-03/09 стосовно призупинення дії акта від 15 лютого 2017 року до зясування обставин (а.с.14);

- копією листа заступника керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини від 11 квітня 2017 року за № 3/7-К285214.17-3/08-147 (а.с.15-16).

Таким чином, обставини викладені у протоколі спеціаліста Управління з питань захисту персональних даних Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини про порушення ОСОБА_1 вищевказаних норм законодавства у сфері захисту персональних даних відповідають фактичним обставинам цієї справи та підтверджуються письмовими доказами, та враховуючи викладене, вбачається, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП, доведена в повному обсязі.

Отже, суд визнає ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП, кваліфікуючими ознаками якого є недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушення прав суб'єкта персональних даних.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. Правових підстав стверджувати, що інкриміноване правопорушення за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин носить триваючий характер немає, правопорушення було вчинено 15 лютого 2017 року, про що 10 квітня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення.

До суду справа про адміністративне правопорушення надійшла 16 травня 2017 року, тобто на момент надходження справи минуло три місяці з моменту вчинення адміністративного правопорушення, внаслідок чого розпочате адміністративне провадження неможливо було розглянути до закінчення строку накладення адміністративного стягнення у справі.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, те, що на даний час сплинули строки, передбачені ст.38 КУпАП, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 172-7, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП закрити, в звязку з закінченням, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів через Михайлівський районний суд Запорізької області.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7