Номер провадження: 33/785/723/17
Номер справи місцевого суду: 523/2919/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року відносно:

ОСОБА_2, який народився 12.08.1966 року в м. Березівка Одеської області, громадянина України, працюючого менеджером ТЗК «Куяльник», проживаючого за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права на керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 в порушення п.2.5. Правил дорожнього руху України, 16.02.2017 року близько 00 год. 28 хв. керував автомобілем «Toyota Corolla» держ. знак НОМЕР_1 по вул. Ак. Сахарова, 36 в м. Одесі, у стані алкогольного спяніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, ухваленою з порушенням законодавства, мотивуючи свої доводи наступним:

- він належним чином не був повідомлений про дату призначення судового засідання, хоча подавав заяву про розгляд справи за його обовязковою участю. Крім того, судову повістку про призначення судового засідання на 30.03.2017 року він отримав 31.03.2017 року, у звязку з чим суд розглянув справу за його відсутності без належного його сповіщення про день та час судового розгляду, чим порушено його право на захист;

- суд 1-ої інстанції не звернув уваги на той факт, що, хоча він знаходився у стані алкогольного спяніння, однак за кермо автомобіля не сідав, спроб керувати автомобілем не вчиняв, але протокол був складений співробітниками поліції, який йому навіть не показували та не надали можливості підписати, не вручили його копію, не розяснили йому права та не надали можливості дати пояснення;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишився той факт, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним автомобілем у стані спяніння, зазначені ним свідки можуть підтвердити цей факт, оскільки до постановки автомобілю на паркову, він алкогольні напої не вживав та лише перед тим, як піти додому, у вже нерухомому автомобілі в приміщенні парковки він із друзями випили пиво;

- суд 1-ої інстанції вийшов за межі п. 2.5. ПДР, який зазначений в протоколі, а саме, кваліфікував його дії як керування автомобілем у стані алкогольного спяніння, в той час як в протоколі йому інкримінувалась відмова від проходження в установленому порядку медичного огляду визначення стану алкогольного спяніння;

- суд 1-ої інстанції, при винесені рішення не врахував його особу, майновий стан, вчинене ним правопорушення не спричинило шкоду державним або суспільним інтересам, тобто постанова ухвалена з порушенням вимог ст. 33 КУпАП.

Окрім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в якому ОСОБА_2 зазначив, що суд 1-ї інстанції в постанові зазначив, що про дату та час розгляду справи він був повідомлений своєчасно і належним чином інспектором поліції під підпис в протоколі, а також шляхом направлення судової повістки, що не відповідає дійсності, оскільки судову повістку він отримав 31.03.2017 року, а постанова суду ухвалена 30.03.2017 року, тому просить поновити йому строк на її оскарження.

За таких обставин, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану постанову суду та провадження по справі закрити у звязку з відсутністю складу правопорушення.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційний скаргу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушеннязобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд 1-ої інстанції вказаних вимог закону дотримався не в повному обмязі та прийшов до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП за кваліфікуючою ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння з огляду на наступне.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння....

Отже, одним із способів вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, тому для кваліфікації дій за вказаною частиною статті достатньою відмови особи від проходження медичного огляду, що підтверджується переліченими вище доказами.

В суді апеляційної інстанції встановлені наступні фактичні обставини.

16.02.2017 року близько 00 год. 28 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2 по вул. Ак. Сахарова, 36 в м. Одесі з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: нестійкою ходою, почервонінням очей, різким запахом алкоголю з ротової порожнини, від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року.

При цьому, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, підтверджується:

- змістомпротоколу про адміністративне правопорушення серії БР№209626 від 16.02.2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 від підпису відмовився;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16.02.2017 р., згідно з якими, в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проведення освідування «Драгер» та проїхати до медичного закладу (а.с.3-4);

- показаннями інспектора УПП ОСОБА_5, допитаного в судовому засіданні апеляційного суду, який пояснив, що 16.02.2017 року він разом з колегами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на службовому автомобілі рухались в напрямку вул. Сахарова в м. Одесі. В протилежному напрямку вони побачили автомобіль «Тойота Королла» темного кольору, який повернув у двори без сигналу повороту. Було прийнято рішення зупинити вказаний автомобіль, оскільки водієм були порушені вимоги ПДР України. Увімкнувши маячки на патрульному автомобілі вони звернулися по гучноповнику з вимогою до водія зупинити автомобіль, але він не відреагував, не зупинився та направився у підземний паркінг. Коли вони спустилися до паркінгу, побачили вказаний автомобіль, в якому за кермом знаходився ОСОБА_2 та на передньому спасажирському сидіні ще один громадянин. ОСОБА_2, який після розяснення причини зупинки відмовився надати документи. Через деякий час до паркінгу спустилися його знайомі та надали документи. У ОСОБА_2 були явні ознаки алкогольного спяніння, а саме запах з порожнини роту та почервоніння очей, однак він відмовився від проходження медичного освідування, після чого були викликані поняті, в присутності яких ОСОБА_2 повторно відмовився від освідування, та автомобіль «Тойота Королла» був переданий під розписку знайомому ОСОБА_2

Окрім того, судом апеляційної інстанції, за клопотанням ОСОБА_2 була допитана в якості свідка ОСОБА_8, яка пояснила, що перебуває з ним в дружніх стосунках на протязі 7 років. 16.02.2017 року приблизно о півночі на телифонний дзвінок ОСОБА_2 вона спустилася в паркінг з метою забрати у нього документи та ключі на автомобіль. Спустившись в паркінг вона побачила як заїзжав поліцейський автомобіль, та працівники поліції попросили ОСОБА_2 надати документи, а саме посвідчення водія. Після цього працівник поліції подзвонив по телефону та через деякий час приїхав автомобіль «Жигулі» з двома молодими людьми. В цей момент вона пішла додому до дітей, а коли повернулась, на ОСОБА_2 вже був складений протокол. В подальшому, йому було запропоновано пройти освідування, але він відмовився в присутності свідків.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції, вважає, що вони поза розумним сумнівом у співвідношенні з іншими письмовими доказами, підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. Підстав не довіряти показанням зазначених свідків, у суду не має.

Разом з тим, даючи оцінку показанням свідка ОСОБА_8, апеляційний суд враховує, що вона на певний час відлучалася з місця подіє по власним справам, натомість не заперечувала фпкт відмови ОСОБА_2 від проходження освідування на стан спяніння.

Водночас апеляційний суд вважає голослівними твердження ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем, та не відмовився проходити огляд, оскільки працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд як за допомогою прилада „Драгер на що він, в присутності двох свідків відмовився.

Окрім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги те, що копія протоколу йому не надавалась, оскільки в матеріалах справи міститься оригінал протоколу, в межах якого суд розглядає справу. Про те, що апелянту відомий зміст протоколу вбачається також з апеляційної скарги, в якій він зазначає, що власноручно написав, що із правопорушенням не згоден.

Більш того, інспектор поліції ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2, в присутності двох свідків, відмовився від підпису в протоколі та отриманні його копії.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення працівниками поліції при зупинці та проведенні огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння вимог «Інструкції», з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 п. 6 Інструкції огляд на стан спяніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Частиною 2 зазначеної Інструкції визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським і оформлення його результатів, а саме відповідно до ч. 2 п.п. 6, 7 огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі заклад охорони здоровя).

Аналізуючи зазначенні положення Інструкції, апеляційний суд вважає, що поліцейські, при зупинці ОСОБА_2 та пропонуванні йому пройти оглядна стан спяніння керувались положеннями даної інструкції.

При цьому, суд враховує, що на місці зупинки, а також, в подальшому, від ОСОБА_2 скарг та зауважень на дії працівників поліції не надходило, його незгода із складеним відносно нього протоколом та невизнання вини у вчиненні правопорушення є намаганням уникнути відповідальності за його вчинення.

Також апеляційний суд вважає голослівними доводи апелянта про те, що зазначені в протоколі свідки не бачили моменту того, як працівники поліції підішли до його автомобілю та не можуть підтвердити, що він ним керував, оскільки свідки запрошуються для засвідчення факту відмови водія від проходження огляду на стан спяніння.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині не вірного встановлення судом 1-ої інстанції фактичних обставин справи, оскільки належні та допустимі докази керування ОСОБА_2 автомобілем у стані алкогольного спяніння в матеріалах справи відсутні та відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР№209626 від 16.02.2017 пр. не ставилось в провину.

Натомість, апеляційний суд вважає, що зібрані в справі докази свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння....

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що суд 1-ї інстанції при винесенні рішення не врахував дані про його особу, апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

При цьому, апеляційний суд також враховує те, що умисні дії ОСОБА_2 були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, тому вважає можливим накласти на нього стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню, а у справі необхідно прийняти нову постанову, оскільки ОСОБА_2 не приймав участі у судовому засіданні суду 1-ої інстанції і, відповідно не визнавав своєї вини та обставини вчинення ним правопорушення встановлені невірно.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду 1-ої інстанції приймає нову постанову, якою в межах строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАПнакладає на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП в межах санкції зазначеної статті, та стягує судовий збір у встановленому законом розмірі.

Керуючись ст.ст. 38, 268, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Клопотання ОСОБА_2 - задовольнити, та поновити йому процесуальний строк на оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року про накладення стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою накласти на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права на керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца