Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 331/8313/16-п Суддя в 1-й інстанції Пивоварова Ю.О.
Провадж. № 33/778/204/17 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Запоріжжя, мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд.39-а

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з оскаржуваною постановою, 18 листопада 2016 року о 16.25 годин у м. Запоріжжі по вул. Пушкіна водій ОСОБА_1, будучи особою, яка раніше протягом року вчинювала аналогічне правопорушення, керував транспортним засобом CHEVROLET NUBIRA державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На ОСОБА_1 накладено стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. (двадцять тисяч двісті гривень) із позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на спрощений підхід до судового розгляду, що призвело до прийняття незаконного рішення. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно нього повертався до УПП у м. Запоріжжі для належного оформлення у звязку з тим, що його прізвище, імя та по-батькові зазначені російською мовою, однак його доопрацювання не було проведено, а лише долучили рапорт поліцейського ОСОБА_4 Водночас посилання на цей рапорт у постанові суду відсутні. Крім того, згідно з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, при складанні протоколу йому не були розясненні права, передбачені ст.ст. 5, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і, взагалі до протоколу вносились зміни вже після його складання та підписання, в т.ч. щодо відповідної частини ст.130 КУпАП. Також вказує на невідповідність зазначеного у постанові часу керування транспортним засобом, складання протоколу однією особою, а підписання іншою. Заперечує факти дачі пояснень свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та направлення його поліцейським на огляд на стан спяніння у заклад охорони здоровя, що змусило його пройти самостійно медогляд. Таким чином, наведені недоліки в їх сукупності позбавляють можливості дійти висновку щодо його винуватості або невинуватості. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, які наполягали на доводах та вимогах апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується фактичними даними, що встановлені:протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 045061 від 18 листопада 2016 року (а.с. 1); поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 7, 8); відеозаписом, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 11).

Наведені докази узгоджуються із поясненнями інспектора УПП у м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_4, викладені у рапорті останнього від 18.11.2016 року (а.с. 10).

Наявність постанови від 17.10.2016 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП з приводу обставин керування 22.06.2016 року останнім автомобіля у стані алкогольного спяніння підтверджує правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП як повторне протягом року вчинення будь-якого порушення, передбаченого ч.1 цієї статті (а.с.21-22).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції спрощено підійшов до розгляду справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Розглядаючи доводи з приводу не здійснення інспектором патрульної поліції дій щодо доопрацювання протоколу про адміністративне правопорушення та, відповідно, складання протоколу про адміністративне правопорушення з порушенням ст.256 КУпАП та Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року, суддя виходить з того, що поліцейські при складанні протоколів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху керуються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395. Натомість, вказана ОСОБА_1 Інструкція передбачає дії працівників поліції при оформленні інших матеріалів про адміністративні правопорушення, не повязаних зі сферою забезпечення дорожнього руху (п.1 Розділу 1 Інструкції).

Крім того, суддя не вбачає порушень вимог ст.256 КУпАП з боку працівника патрульної поліції ОСОБА_4 щодо виправлення недоліків (уточнення прізвища ОСОБА_1Л.) за допомогою фактичних даних, викладених у рапорті останнього (а.с.14).

Також, на думку судді, безпідставними є доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності посилання суду першої інстанції на зазначений рапорт ОСОБА_4 у постанові суду, так як в даному випадку оскаржена постанова відповідає усім вимогам, передбаченим ст.283 КУпАП.

Твердження апелянта з приводу не розяснення йому прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, спростовуються, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 045061 від 18 листопада 2016 року відносно ОСОБА_1 у графі про розяснення прав та обовязків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП - ОСОБА_1 власноручно, завіривши підписом, підтвердив розяснення йому прав.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність часу керування транспортним засобом, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду зазначено час керування 16 год. 25 хв., хоча його було зупинено о 16 год. 13 хв., з огляду на наявні докази та, зокрема, дані відеофіксації, не впливають на правильність висновків суду стосовно наявності у діях ОСОБА_1 зазначеного вище складу адміністративного правопорушення щодо відмови від проходження від медичного огляду на стан алкогольного спяніння не місці зупинки та в медичному закладі.

Доводи апелянта стосовно факту складання протоколу про адміністративне правопорушення жінкою, який поліцейський ОСОБА_4 лише підписав, суперечать посиланням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що протокол склала невідома жінка, яка і підписала цей документ та на думку судді є такими, що не відповідають дійсності. Так з відеозапису, оглянутому у судовому засіданні, вбачається, що під час оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 приймають участь двоє поліцейських чоловічої статі.

Доводи апелянта з приводу того, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі спростовуються даними відеозапису, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, з якого вбачається що апелянт у присутності двох свідків чітко відмовився від огляду на стан спяніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоровя. Зазначені ОСОБА_1 мотиви відмови від проходження медичного огляду (відсутність часу), у розумінні вимог ст. 130 КУпАП, не впливають на відповідальність за вказаною нормою.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на висновок щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість № 6745 від 18.11.2016 року, згідно якого у ОСОБА_1 не виявлено ознак спяніння, суддею першої інстанції не прийнято до уваги, з чим необхідно погодитися, у звязку з тим, що стосовно останнього складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а крім того, витребуваний акт та результати аналізу від 18.11.2016 року о 18 год. 20 хв. засвідчують наявність в біологічному зразку, наданому ОСОБА_1 в медичному закладі, етанолу 0,53% (а.с.42, 43).

Твердження апелянта, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не давали жодних пояснень спростовуються матеріалами справи, а саме поясненнями зазначених осіб, викладеними на окремих аркушах, та їх особистими розписами під цими поясненнями.

Відсутність в поясненнях свідка ОСОБА_5 посилання на дату скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за наявності інших достатніх доказів винуватості ОСОБА_1, не заслуговують на увагу.

Закриття 17.10.2016 року провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП з підстав закінчення, передбачених ст. 38 КУпАП, строків накладення адміністративного стягнення, за наявності у даному рішенні висновку суду про скоєння ОСОБА_1 22.06.2016 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та, з урахуванням дати вчинення даного адміністративного правопорушення 18.11.2016 року і диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 у даній справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, яке в даному випадку є безальтернативним, яке є доцільним для виправлення ОСОБА_1 з метою попередження вчинення ним правопорушень у майбутньому.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_7