Номер провадження: 33/785/502/17
Номер справи місцевого суду: 522/2056/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, тимчасово не працюючий, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.01.2017 року, о 01 годині 41 хвилин, в м. Одесі по вул. Катерининська, №4, керував автомобілем «Cevrolet Aveo», д/з ВТ 1544 АН, з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан спяніння на приладі «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у звязку з чим, співробітниками ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 171668 від 22.01.2017 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

При цьому апелянт вказав, що районним судом були допущені порушення законодавства, які регламентують завдання провадження у справах про адміністративне порушення, оскільки у розгляді судом справи участі він не приймав, повідомлення про розгляд не отримував, а запис у протоколі щодо часу проведення судового засідання було внесено після надання ОСОБА_2 копії протоколу, що вказує про неналежне повідомлення його про дату, місце та час розгляду справи та порушення його права на захист.

Крім того, апелянт зазначає, що на момент зупинення співробітниками поліції автомобіля «Cevrolet Aveo» та складання протоколу про адміністративне порушення БР № 171668 від 22.01.2017 року о 03 годині 36 хвилин 22.01.2017 року він не керував автомобілем, а знаходився на місці пасажира, оскільки перебував у стані легкого спяніння, в звязку з чим відмовився від огляду на стан алкогольного спяніння.

Також апелянт зазначає, що копію постанови він отримав лише 27.02.2017 року, що на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови районного суду.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали доводи клопотання та апеляційної скарги, представників та свідків. апеляційний суд вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного:

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2, постанова суду першої інстанції винесена 22.02.2017 року та копія постанови була отримана поштою лише 27.02.2017 року. Крім того, з наявних матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови була отримана апелянтом 02.03.2017 року /а.с.11/ та апеляційна скарга подана 06.03.2017 року, тобто в передбачений законом строк.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта в частині отримання ним постанови після спливу строку на оскарження постанови районного суду є обґрунтованими, апеляційна скарга подана ним в передбачений законодавством строк, в звязку з чим строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Районний суд, прийнявши справу до свого провадження, розглянув справу у зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення час, вважаючи належним чином повідомленим ОСОБА_2 про дату, місце та час судового розгляду.

Разом з тим, доводи апелянта про порушення його прав та розгляд справи без його належного повідомлення про дату та час судового розгляду та за його відсутності, апеляційний суд вважає слушними, оскільки з долученої до апеляційної скарги копії наданого працівниками поліції протоколу вбачається, що у ньому не містяться дані про дату розгляду районним судом справи, що вказує на порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

При цьому також слід визнати, що судом першої інстанції не приймалися заходу для додаткового сповіщення ОСОБА_2 про розгляд справи в суді.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про його невинуватість у вчиненому правопорушенні, то апеляційний суд також вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`активному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного спяніння, відмовився від проходження огляду на стан спяніння на приладі «Драгер» та в медичному закладі в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, місцевий суд взагалі не послався на те, якими доказами підтверджується факт скоєння останнім адміністративного правопорушення і на підставі яких матеріалів він прийшов до висновку про його винність, що вказує на необгрунтованість та не вмотивованість цієї постанови.

В своїх поясненнях в апеляційній скарзі та в свідченнях, які ОСОБА_2 надав в суді апеляційної інстанції, він пояснив, що на момент зупинки транспортного засобу «Cevrolet Aveo» він ним не керував, а знаходився на пасажирському місці, в зв'язку з чим вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху і ч. 1 ст. 130 КУпАП на нього не поширюються.

При цьому пояснив, що дійсно у зазначений день приїхав до розважального закладу, залишив свій автомобіль на стоянці та відпочиваючи вживав алкогольні напої. Ключі від автомобілю він віддав своєму товаришу ОСОБА_5, а на момент затримання автомобіля співробітниками поліції за кермом автомобіля знаходився його інший товариш -ОСОБА_6 Автомобіль був зупинений співробітниками поліції за 4 квартали від закладу від якого він і ОСОБА_6 почали рух і складання протоколу про скоєння адміністративного правопорушення вважає помстою за те, що ОСОБА_6 відмовився надати документи, після чого поліцейські почали їхати за ними, а коли ОСОБА_6 порушив правила проїзду перехрестя склали на нього протокол про скоєння адміністративного правопорушення та в подальшому протокол відносно нього.

Слід відзначити, що сам ОСОБА_2, згідно запису в протоколі про адміністративне правопорушення, від підпису відмовився /а.с. 3/, а також в матеріалах адміністративної справи відсутні його письмові пояснення.

Протокол про скоєння ним самим адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено на підставі пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, згідно яких він нібито керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, однак він цього не визнає, так як ці свідки, поруч з ним не знаходились та не могли бачити в якому стані він знаходиться, а суд не може робити висновки та постановляти рішення на підставі припущень свідків.

Пояснення ОСОБА_9 знайшли своє підтвердження в поясненнях свідка ОСОБА_5, який в суді апеляційної інстанції пояснив, що дійсно, 22.01.2017 року, в нічний час, його знайомий ОСОБА_9 знаходився в закладі «Гранат» на вул. в м. Одесі і вживав алкогольні напої, однак транспортним засобом не керував, так як він сам забрав у нього ключі від автомобіля. З закладу ОСОБА_9 поїхав разом з ОСОБА_6, який був за кермом автомобіля.

Свідок ОСОБА_6 в апеляційному суді пояснив, що він є членом громадської організації, яка в тому числі здійснює нагляд за належним виконанням працівниками поліції своїх службових повноважень та дотримання законності. 22.01.2017 року, відпочивав в закладі «Гранат», в якому також був і ОСОБА_9 Приблизно о 1-й годині ночі він забрав у ОСОБА_5 ключі від автомобіля ОСОБА_9 та повіз останнього додому, де під час руху їх зупинили співробітники поліції, вимагали надання дозвільних документів на право керування. Він відмовився надати документи, оскільки його безпідставно зупинили, після чого патрульні почали предявляти претензії до ОСОБА_9 що він заходиться в стані алкогольного спяніння та склали відносно нього протокол щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Наполягає на тому, що ОСОБА_9 автомобілем не керував.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, протокол про скоєння ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено на підставі пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які апеляційному суду пояснили, що є членами громадської організації, яка надає допомогу працівникам поліції у виявленні водіїв, які керують транспортними засобами у стані алкогольного спяніння. 22.01.2017 року, приблизно о 2 годині ночі, вони були свідками, як ОСОБА_9, біля закладу «Гранат» по вул. Катеринінській в м ОСОБА_4, керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, проїхавши декілька метрів на автомобілі, в звязку з чим вони викликали працівників поліції /а.с. 3-4 /.

За письмовими поясненнями цих же свідків, ОСОБА_9, приблизно о 3-й годині ночі, керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння по вул. Польська, 17 в м. Одесі і в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду / а.с.5-7 /.

Однак суд апеляційної інстанції критично відноситься до їх пояснень та вважає, що вони не можуть бути доказами на підтвердження скоєння ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки містять явні протиріччя, що вказує на неможливість прийняття таких свідчень як дійсними.

Як вказано вище, адміністративний протокол про скоєння ОСОБА_9 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було складено за керування ним автомобілем в стані алкогольного спяніння на вул. Катеринінській в м. Одесі.

Але, як пояснили самі свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вони бачили як ОСОБА_9, будучи в нетверезому стані намагався керувати автомобілем на вул. Катерининській , де на той час співробітників поліції не було і протокол про адміністративне правопорушення на тому місці не складався.

З їх же пояснень, співробітники поліції запросили їх на вул. Польську в м. Одесі і саме там вони були свідками, як ОСОБА_9 відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного спяніння.

Але в суді апеляційної інстанції вони не змогли підтвердити той факт, що на вул. Польскій в м. Одесі автомобілем керував саме ОСОБА_9, а не інша особа, оскільки пояснили, що свідками зупинки автомобіля не були.

З цього суд приходить до висновку, що співробітники поліції не були свідками того, що ОСОБА_9 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння по вул. Катеринінській в м. Одесі, а тому протокол про скоєння адміністративного правопорушення не можливо визнати таким, що складений на законних підставах, а адміністративний протокол про скоєння адміністративного правопорушення на вул. Польській в м. Одесі відносно ОСОБА_9 взагалі не складався.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що не забезпечивши повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду, суддя суду першої інстанції розглянув справу без виклику особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, пояснення свідків не перевірив, зазначеним вище обставинам правової оцінки не дав, не зіставив їх з іншими обставинами, внаслідок чого дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки провина у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення в судовому засіданні апеляційної інстанції не доведена.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у звязку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 ОСОБА_10 України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_10 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_10 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_10 України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 ОСОБА_10 України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 ОСОБА_10 України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин, постанова судді від 22.02.2017 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю в звязку з недоведеністю провини ОСОБА_9 у скоєнні адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та 62 ОСОБА_10 України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року відносно ОСОБА_2. Якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за недоведеністю його вини.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11