АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/1084/17 Головуючий у І-й інстанції - Леонов А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 29.06.2017 року близько 01:20 години в м. Дніпро, на вул. Купянська, біля будинку 8А, воді й ОСОБА_2 керував автомобілем Mercedes Benz 400E, державний номер BT 8267 BA, з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою 03.10.2017 року, подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та справу закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, зазначає, що з 09.09.2017 року по 13.09.2017 року перебував у лікарні. ОСОБА_2 зазначеної постанови отримав лише 26 вересня 2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неповнотою проведеного судового розгляду, а також що при винесені вказаної постанови суддя порушив його право на справедливий судовий захист, а також порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано вмотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильне застосування норм права.

Вказує на те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння.

Зазначає, що обставини викладені в протоколі не відповідають обставинам справи, оскільки його незаконно затримали, та на вимогу пройти огляд за допомогою приладу Драгер, було повідомлено, що його потрібно почекати, на вимогу ОСОБА_2, щодо проходження медичного огляду у лікарні, отримав відмову без зазначення причини. Після того, як ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_2 не затриманий, а вони чекають інший екіпаж із приладом Драгер, на питання ОСОБА_2 чи він вільний, відповіді не послідувало.

Вказує на те, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалось пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду, також в протоколі не зазначено, що водій відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у закладі охорони здоровя. Таким чином, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан спяніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.. 130 КУпАП.

Вказує на те, що поясненням свідків, які додані до протоколу не можливо довіряти. Оскільки вони є заінтересованими особами, та прибули разом з поліцейськими. А їх покази не можливо брати до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою, тому на його думку такі письмові прояснення свідків не є доказами.

Також вказує на те, що письмові пояснення свідків написані під копірку, та в рапорті є суперечності, оскільки наявна помилка в даті 29.07.2017 року, хоча протокол складено 29.06.2017 року.

Посилається на те, що судом не задоволені його клопотання, не було витребувано відеозаписи з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_4, чим , вважає, було обмежено його право ОСОБА_2 , і суд прийняв рішення не встановивши всіх обставин справи.

Також в своїй апеляції посилається на те, що суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, хоча до суду завчасно було надано клопотання про відкладення судового засідання у звязку із хворобою.

Вислухавши ОСОБА_2, та його захисника ОСОБА_5, які підтримали клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, просили його задовольнити та розглянути подану апеляційну скаргу по суті. Підтримали в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги просили її задовольнити та скасувати постанову судді першої інстанції, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, приходжу до наступного висновку.

Враховуючи позицію ОСОБА_2 яка зводиться до його відсутності в суді першої інстанції при розгляді справи та те, що останній згідно копії виписки з лікарні перебував на лікарняному у період з 09.09.2017 року по 13.09.2017 року та те, що копію постанови отримав лише 25.09.2017 року, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та, вважаю необхідним задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі, стосовно того, що суд розглянув справи без участі ОСОБА_2, чим порушено його право на захист є необґрунтованим, оскільки за ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов'язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься. А посилання стосовно того, що ОСОБА_2, були подані заяви про відкладення розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки останні були належним чином повідомлені, а доказів поважності їх відсутності надані не були. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 неодноразово надав заяву про відкладення розгляду справи.

Відсутність ОСОБА_2 на невизначений термін, унеможливлює розгляд зазначеної адміністративної справи, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу без його участі, що відповідає положенням зазначеної Конвенції та вимогам вказаної вище ч.2 ст. 268 КУпАП .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова судді першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, вважаю необґрунтованими, безпідставними та такими, які спростовуються матеріалами справи.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, обєктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає та підтверджено наявними матеріалами справи і поясненними наданих працівником патрульної поліції в суді апеляційної інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення на підставі яких суд зробив висновок про відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема : протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 101632 від 29 червня 2017 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений уповноваженою особою у присутності двох свідків з відміткою про відмову ОСОБА_2 від підпису в протоколі; рапортом працівника поліції, в якому також викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 правопорушення; поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 згідно яких, водію ОСОБА_2, у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» та від проходження такого огляду, останній в присутності свідків відмовився, а також відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вищезазначені свідки, засвідчили відмову ОСОБА_2, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, що є підтвердженням обєктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння. Крім того, з пояснень свідків, вбачається, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння а саме : почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота.

Посилання ОСОБА_2 та його захисника стосовно того, що поясненням свідків, які додані до протоколу не можливо довіряти. Оскільки вони є заінтересованими особами, та прибули разом з поліцейськими, а їх покази не можливо брати до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою, є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків та достовірність викладених обставин в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Посилання на заінтересованість вказаних вище свідків матеріалами справи не підтверджується і в апеляційній інстанції таких фактів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження медичного огляду, є безпідставними, оскільки свідки у своїх поясненнях показали, що ОСОБА_2 відмовився і від проходження медичного огляду на приладі «Драгер» і від проходження медичного огляду.

Так, згідно, як письмових пояснень ОСОБА_2 так і його поясненнях в апеляційному суді, вбачається, що сам факт події, його зупинка, пропонування поліцейськими пройти огляд на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» ним не заперечується.

Разом з тим, ствердження ОСОБА_2, що він не відмовлявся від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», за рулем сидів його знайомий, який був з пляшкою пива у руках, ОСОБА_2 просив пройти огляд у наркодиспанцері, однак працівники поліції відмовили йому в цьому є такими, що суперечать встановленим обставинам та матеріалам справи.

Такі ствердження ОСОБА_2, спростовуються окрім доказів наявних в матеріалах справи, також показами наданими в апеляційному суді інспектора патрульної поліції ОСОБА_8, який пояснив, що останній разом із напарником ОСОБА_9 29.06.2017 року отримали анонімний виклик, що водій автомобіля ОСОБА_10 д/н НОМЕР_1 знаходиться у нетверезому стані, після цього вони побачили автомобіль в русі та зупинили його по вул. Б.Хмельницького навпроти 16 лікарні, біля вул. Вакуленчука., під час перевірки документів, у них виникла підозра, що водій ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного спяніння. Водію було запропоновано пройти тест на приладі Драгер, на що він погодився почекати біля 5 хв., для того, щоб командир іншого екіпажу підвіз його. Поки чекали командира, водій ОСОБА_11, сказав, що все 5 хв. пройшло, до побачення і поїхав з місця. Після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9, почали їхати за ним, так як в салоні автомобіля був запах алкоголю. Увімкнув червоний проблисковий маячок та в гучномовець просив, щоб водій зупинився, на що водій не реагував. ОСОБА_2 бачив, що його намагаються зупинити, але продовжував рух. ОСОБА_2 розвернувся на вул. ОСОБА_12, та повернув на право біля 16 лікарні, до частого сектору. Зупинився він, лише біля свого будинку по вул. Купянська 8а, де й ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду. Після цього, коли ОСОБА_2 почав вести себе агресивно, розбив дзеркало на поліцейському автомобілі, застосовані спецзасоби кайданки та доставлено до Шевченківського ВП для складання протоколів.

Виконання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП, не заперечується і ОСОБА_2, згідно пояснень якого поліцейські відсторонили його від керування транспортним засобом, доставивши до підрозділу поліції.

Посилання ОСОБА_2 на те, що в поясненнях свідків, рапорт та протокол про адміністративне правопорушення мають суперечності, так як протокол складено 29.06.2017 року, а в поясненнях свідків і рапорті поліцейського зазначена дата 29.07.2017 року, є необґрунтованими і безпідставними.

Апеляційний суд приймав усі заходи щодо виклику у судове засідання свідків, які надали письмові пояснення і які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер», однак на неодноразові виклики дані особи не зявилися.

Проте, так, сама подія мала місце саме 29 червня 2017 року, що не заперечується і ОСОБА_2 В рапорті поліцейського ОСОБА_9 дійсно при викладені ним обставин зазначена дата 29.07.2017 року. Однак як видно зі штемпеля реєстрації цього рапорту за №24544 дата зазначена 29.06.2017 року. В письмових поясненнях свідка ОСОБА_6, які отримав поліцейський ОСОБА_9 теж дійсно зазначена дата події 29.07.2017 року, однак в цих же поясненнях дата коли інспектор відбирав пояснення у свідка і внизу де свідок підписував свої пояснення стоїть дата «29 июня 2017 року», що відповідає даті події.

В апеляційному суді свідок, інспектор патрульної поліції ОСОБА_8, підтвердив, що протокол складений відповідно до дати події яка відбулась саме 29.06.2017 року, а дата 29.07.2017 року є опискою, яку допустила інспектор Кулик А.О., і яка на даний час переведена на службу до іншого регіону.

Таким чином, вказані вище обставини, свідчать про наявність описки допущенної інспектором патрульної служби ОСОБА_9 при складанні нею рапорту від 29 червня 2017 року та при отриманні пояснень від свідка, а тому, приходжу до висновку, що в даті була допущена описка, яка не є підставою вважати рапорт і письмові пояснення неналежними чи недопустимими доказами.

Не приймаю до уваги, також доводи в апеляції щодо неприйняття письмових показів свідків як доказ з підстав того, що їх безпосередньо у суді не допитували і вони присяги свідка не надавали, оскільки згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є у тому числі, показання технічних приладів чи технічних засобів, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Оцінка усіх зібраних і досліджених доказів проводиться за правилами ст. 252 КУпАП, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, не надання показів свідками безпосередньо у суді не є підставою вважати неналежними чи недопустимими доказами їх письмові покази.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що відсутній відеозапис, який зазначався як доказ, а тому суд зобовязаний був повернути протокол про адміністративну відповідальність на доопрацювання не беру до уваги, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення хоча і має місце запис, що до протоколу додається : рапорт, відео з бодікамери ДМ 4591, 4740, однак даний факт не є обовязком суду для повернення матеріалів на доопрацювання, а його правом, матеріали справи не містять будь яких письмових клопотань, щодо дослідження або витребування вказаних відеозаписів, як на це наголошує апелянт, окрім того даний факт не спростовує висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 в скоєнні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому не є підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, апеляційний суд приймав заходи щодо їх витребування, проте з Департаменту патрульної поліції УПП в місті Дніпро, було повідомлено, що надати відеозаписи з нагрудного відео реєстратора, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не має можливості за строком давності. Термін зберігання відео і фото матеріалів складає 50 діб.

Таким чином, станом на день винесення оскаржуваної постанови 11 вересня 2017 року, зазначені відео з нагрудного відео регістратора вже не існували, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості дослідити та витребувати їх.

Щодо доводів в апеляції стосовно своєї невинуватості з посиланням ОСОБА_2 на покази його свідка ОСОБА_13, то допитавши у апеляційному суді даного свідка, приходжу до висновку, що його покази не спростовують доведеність вини ОСОБА_2 в скоєнні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, так як даний свідок не заперечував самої події і обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, у тому числі і місце події, а саме по вул. Купянська 8А, що також спростовують ствердження в апеляції ОСОБА_2 про суперечність визначення місця де він був зупинений поліцейськими.

Ствердження в апеляції ОСОБА_2, що він не погоджувався пройти огляд на прилад «Драгер» і наполягав та просив провести його огляд в медичній установі не знайшли свого підтвердження.

Інші даних, які б ставили під сумніви наявні по справі докази апелянтом та його захисником надано не було.

Враховуючи усі докази в їх сукупності, вважаю, що суддя першої інстанції дійшов до правильного висновку, щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

З огляду на викладене, вважає також, що застосовані до ОСОБА_2 суддею першої інстанції вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти її вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень, тоді як доводи апеляційної скарги не дають законних підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, про поновлення пропущеного процесуального строку постанови судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року задовольнити та поновити останньому пропущений строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року, щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Кононенко