Справа 573/1220/17
Номер провадження 3/573/327/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля матеріали, які надійшли із Білопільського ВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого слюсарем ТОВ «Спецмонтаж»,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2017 року близько о 04 години 30 хвилин в м. Білопілля по вул. О. Олеся, в напрямку центру керував автомобілем ВАЗ 21063, державний номер В 1828СУ, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком КЗ БРР «Білопільська центральна районна лікарня» №99 від 10 червня 2017 року, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Своїми вищевказаними протиправними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

На початку судового розгляду справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду зазначив, що не керував автомобілем, а лише сидів за його кермом та чекав, поки водій принесе бензин. Однак, у подальшому ОСОБА_2 визнав свою провину та підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1, свідка ОСОБА_3, повно, всебічно і обєктивно дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 2.9 ПДР України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №522082 від 10 червня 2017 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, медичним висновком від 10 червня 2017 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 на момент огляду перебував у стані алкогольного спяніння.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена достатньою сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з довідкою ВП ГУНП в Сумській області на імя ОСОБА_1 видавалося посвідчення водія ВАЕ 799843.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Частина 2ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України, ст. 33 КУпАП свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, характер вчиненого правопорушення та особу ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами є таким, що буде сприяти запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП стягненню із ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 320 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст. 33, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 40-1, 294, 245, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі частини 2 статті 308 КУ ПАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Термін предявлення постанови до виконання 3 місяці.

Суддя: