Справа № 308/2494/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Марчука О.П. з участю захисника- Дрюченко О.С., розглянув у відкритому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Дрюченко О.С. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 19.05.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, тимчасово непрацюючого.

Даною постановою ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 12.03.2017 року о 02:40 годині в м. Ужгород по вул. 8 Березня керував транспортним засобом марки "Volkswagen Bora", дорожній номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога в м. Ужгород по вул. Паризької Комуни, 4а. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановлено накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. ( десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн. ( триста двадцять гривень ).

В апеляційній скарзі адвокат Дрюченко О.С. клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду від 19.05.2017 року, вказану постанову суду просить скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказує на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки розглянуто справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника. Звертає увагу апеляційного суду на те, що матеріали справи не містять жодного доказу про направлення повістки на адресу ОСОБА_2 та його представника. Зазначає, що через канцелярію суду представником ОСОБА_2 подано клопотання про допит в якості свідка лікаря Закарпатського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_3, однак дане клопотання судом не розглянуто, що призвело до неповного з'ясування обставин справи. Вважає відомості про прилад, який застосовувався для визначення стану алкогольного сп'яніння щодо ОСОБА_2 неповними, оскільки не містять даних про модель та серійний номер приладу, дату останньої повірки. Крім того, на думку апелянта судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення на ОСОБА_2, зокрема, без врахування даних про особу порушника, майнового стану, обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи апелянта, приходить до переконання про слушність доводів апеляції щодо поважності причин пропуску строку на оскарження постанови.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 повістку про розгляд справи, призначеної на 19.05.2017 року не отримував. Крім того, не має даних про вручення повістки про розгляд його представнику - адвокату Дрюченку О.С., хоча в матеріалах справи міститься ордер від 03.05.2017 року про надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Дрюченком Олександром Сергійовичем.

Копію постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 особі щодо якої винесено постанову та її представнику у строк, передбачений ст. 285 КУпАП надіслано не було, чим порушено вимоги даної статті, згідно якої копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Разом з тим, адвокат Дрюченко О.С. копію постанови суду від 19.05.2017 року отримав в Ужгородському міськрайонному суді лише 01.06.2017 року, про що свідчить розписка адвоката на останньому аркуші справи.

З врахуванням наведеного, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 вважаю поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи вірно прийшов до висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року ( далі "Інструкція"), огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 4. Розділу ІІІ Інструкції метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп'яніння в обстежуваної особи.

З матеріалів справи вбачається, що огляд на стан сп'яніння ОСОБА_2 за направленням інспектора поліції Лабик С.С. проведено лікарем Закарпатського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_3, тобто вимоги вище вказаних норм законодавства дотримано.

Відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, огляд громадянина проведений із застосуванням приладу Drager, в результаті якого виявлено 1,56 % проміле алкоголю та виявлено ряд інших ознак за результатами чого встановлено стан алкогольного сп'яніння громадянина ОСОБА_2 На підставі даного акту видано висновок щодо результатів медичного огляду від 12.03.2017 року відповідно до якого в ОСОБА_2 виявлено стан алкогольного сп'яніння.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта щодо порушення процедури огляду на стан сп'яніння громадянина ОСОБА_2, оскільки жодних даних про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння від 12.03.2017 року був оскаржений матеріали справи не містять.

Так, наказом Міністерства охорони здоров'я № 339 від 28.11.1997 року, затверджено "Положення про комісію з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп'яніння", одним із завдань якої є перевірка виконання нормативно-правових актів щодо проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп'яніння в закладах охорони здоров'я.

До вище наведеного органу вказаний висновок лікаря ОСОБА_3 оскаржений не був, як і дії лікаря, а тому вказаний доказ є допустимим, належним, а доводи апелянта в цій частині апеляційний суд відхиляє.

Таким чином, з установлених у судовому засіданні обставин вбачається, що ОСОБА_2 12.03.2017 року о 02:40 годині в м. Ужгород по вул. 8 Березня керував транспортним засобом марки "Volkswagen Bora", дорожній номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога в м. Ужгород по вул. Паризької Комуни, 4а.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки така підтверджена: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 246291 від 12.03.2017 року, підписаним громадянином ОСОБА_2; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння від 12.03.2017 року; актом медичного огляду від 12.03.2017 року; відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліції, якими зафіксовано обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представника про невідповідність накладеного судом стягнення вимогам ст. 33 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.23, ст. 33 КпАП України при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яке застосовується з метою виховання особи , яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства дотримався.

Так, судом першої інстанції враховано особу порушника, ступінь його вини, обставини справи та накладено стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КпАП України, яка є безальтернативною та передбачає накладення на винну у вчиненні такого діяння особу стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. ( десять тисяч двісті гривень ) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Дрюченко О.С. щодо відсутності в діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України та суворості накладеного адміністративного стягнення апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень вимог процесуального закону, які б тягнули за собою зміну чи скасування постанови суду не встановлено.

Керуючись ст. 294 КпАП України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду від 19.05.2017 року - задовольнити. Апеляційну скаргу адвоката Дрюченко О.С. в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду від 19.05.2017 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: