Справа №591/4573/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/371/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_5 справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20400 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з встановлених суддею фактичних обставин справи, ОСОБА_3, будучи притягнутим згідно постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.09.2016 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно, впродовж року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме: 21.08.2017 року, о 04:30 год., в м. Суми по пр-ту М.Лушпи біля буд.9, передав керування транспортним засобом MITSUBISHI PAJERO SPORT, д/н НОМЕР_1 водію ОСОБА_6, яка мала ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою технічних засобів на місці зупинки та у закладі охорони здоровя відмовилась в присутності двох свідків.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, вважаючи постанову судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що факт перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного спяніння нічим не підтверджений, а тому його дії не можна кваліфікувати за ч.2 ст.130 КУпАП як передачу керування особі, яка перебуває в стані спяніння, а сам факт відмови ОСОБА_6 від проходження огляду тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП саме відносно неї. При цьому, він не знав, що ОСОБА_6 перебуває у стані спяніння, оскільки сам був випивший і вона його запевнила, що перебувала тверезою.

Крім того, апелянт вказує, що накладене суддею стягнення у виді трьох років позбавлення права керування транспортними засобами позбавляє його джерел до існування, оскільки він заробляє на життя працюючи на таксі.

У своїх поясненнях (фактично доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_3О.) захисник ОСОБА_4 також вважає оскаржувану постанову незаконною та просить її скасувати, а справу закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому невірно зазначена адреса реєстрації та проживання ОСОБА_3, не зазначена частина ст. 130 КУпАП, не вказана повторність у фабулі правопорушення та не зазначені дані про свідків. Також в порушення розділу 7 Інструкції в оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не було складено повідомлення про адміністративне правопорушення з метою здійснення перевірки на наявність повторності, а було складено протокол без зазначення конкретної частини ст.130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, судова повістка на адресу його фактичного проживання надіслана не була, а тому розглянувши справу у відсутність останнього, суд порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявити клопотання про допит ОСОБА_6, користуватися правовою допомогою тощо.

Щодо кваліфікації діяння ОСОБА_3 захисник зазначає, що в його присутності ОСОБА_6 алкоголь не вживала, а тому, передаючи їй право керування автомобілем, ОСОБА_3 був упевненим, що вона не була у такому стані. При цьому, письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про обставини події складені заінтересованою особою поліцейським ОСОБА_7, в неупередженості якого є сумніви.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги з доповненнями та просили постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги з доповненнями, вважаю, що підстав для її задоволення не вбачається, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону суддею суду першої інстанції були виконані.

Так, висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП є законними, обгрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_3 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та були дослідженні в суді першої інстанції, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 144695 від 21.08.2017 року, який, враховуючи положення ст.251 КУпАП, є доказом, згідно якого ОСОБА_3 в м. Суми по пр-ту М.Лушпи біля буд.9, передав керування транспортним засобом MITSUBISHI PAJERO SPORT, д/н НОМЕР_2 водію ОСОБА_6 з ознаками алкогольного спяніння, яка від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою технічних засобів та в закладі охорони здоровя відмовилась в присутності двох свідків (а.с.1);

- письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які зазначили, що 21.08.2017 року відпочивали у кафе-барі «Луна» та разом вживали алкогольні напої. Коли збирались додому, ОСОБА_6 попросила у ОСОБА_8 дати можливість сісти за кермо його автомобіля «Міцубіши» та відвезти його додому, на що той погодився та добровільно передав їй ключі. Після цього ОСОБА_6 сіла за кермо, а ОСОБА_3 на пасажирське сидіння, та вони разом поїхали додому, але на просп. ОСОБА_9 їх зупинив патрульний автомобіль (а.с.2-3);

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №144360 від 21.08.2017 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.4);

- даними акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_6 відмовилася від проходження відповідного огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер» у присутності двох свідків (а.с.5);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_6 від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер», а також у медичному закладі (а.с.6);

- довідкою інспектора сектору АП УПП в м. Суми ДПП, згідно якої ОСОБА_3 за скоєне 23.08.2016 року правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.09.2016 року притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10200 грн. та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.7).

Вказані докази отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Згідно п.2.9 «г» ПДР України, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

За передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, особою, яка протягом року була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою ст.130 КУпАП, передбачена відповідальність частиною другою статті 130 КУпАП.

Отже, досліджуючи докази по матеріалам справи, суддя прийшов до вірного висновку, що у діях водія ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП і обґрунтовано притягнув його за цим Законом до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 з доповненнями захисника, що, передаючи керування транспортним засобом ОСОБА_6, ОСОБА_3 не знав про можливий стан її спяніння, оскільки ОСОБА_6 в його присутності алкоголь не вживала, що виключає в його діях склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Дійсно, відносно ОСОБА_6 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №144360 від 21.08.2017 року за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння (а.с.4)

Разом з тим, дані обставини не спростовують наявності у ОСОБА_6 стану алкогольного спяніння, що обєктивно підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_6 (а.п.2) та самого ОСОБА_3 (а.с.3) із яких вбачається, що 21.08.2017 року вони відпочивали у кафе-барі «Луна», разом вживали алкогольні напої, а коли збирались додому, ОСОБА_6 попросила у ОСОБА_3 дати можливість сісти за кермо його автомобіля та відвезти додому, на що той погодився та добровільно передав їй ключі.

Згідно того ж таки протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №144360 від 21.08.2017 року, встановлено факт керування ОСОБА_6 належним ОСОБА_3 транспортним засобом MITSUBISHI PAJERO SPORT, д/н НОМЕР_1, яка мала ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода.

Зазначене у своїй сукупності не може свідчити, що ОСОБА_3 не було відомо про факт вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв, а тому передаючи їй керування своїм транспортним засобом, ОСОБА_3 повинен був розуміти протиправність своїх дій.

При цьому, твердження захисника ОСОБА_4 про те, що письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про обставини події складені заінтересованою особою поліцейським ОСОБА_7, в неупередженості якого є сумніви, не заслуговують на увагу, оскільки пояснення ними надано без будь-якого примусу, зауважень щодо змісту цих пояснень як ОСОБА_3 так і ОСОБА_6 не мали, про що поставили власноручні підписи.

За таких обставин, суддя місцевого суду вірно встановив фактичні обставини справи та правильно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника ОСОБА_4, які містяться в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_3, з приводу невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому невірно зазначена адреса реєстрації та проживання ОСОБА_3, не зазначена частина ст. 130 КУпАП, не вказана повторність у фабулі правопорушення та не зазначені дані про свідків, слід визнати необгрунтованими.

Положеннями ст. 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Аналізуючи наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що він складений у відповідності з вимогами ст.256 КУпАП, повноважною на те особою та містить всі необхідні реквізити, передбачені вимогами зазначеної норми закону.

Зокрема, щодо адреси місця проживання та місця реєстрації ОСОБА_3, то згідно матеріалів справи, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час надання особистих письмових пояснень, ОСОБА_3 зазначив адресою свого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.1, 3).

Крім того, безпосередньо в апеляційній скарзі ОСОБА_3, додатку до неї та заяві про ознайомлення з матеріалами справи захисника ОСОБА_11 також вказано адресою місця проживання ОСОБА_3 не будь-яку іншу, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.15-18).

Більше того, ОСОБА_3 був повідомлений апеляційним судом про призначення його апеляційної скарги до розгляду за адресою: АДРЕСА_1, яка зазначена в матеріалах справи та, особисто отримавши відповідну повістку (а.с.22), саме за цим повідомленням зявився до Апеляційного суду Сумської області 25.09.2017 року, що виключає будь-які сумніви у достовірності даних стосовно місця його фактичного проживання.

Посилання на відсутність у протоколі частини статті 130 КУпАП не відповідає дійсності, оскільки у відповідній графі протоколу зазначено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.9 г ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 2 ст.130 КУпАП.

Щодо не зазначення у фабулі правопорушення повторності в діях ОСОБА_3, то ці обставини були встановлені та підтверджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції, що узгоджується з вимогами закону.

При цьому, свідки в протоколі вказуються лише за їх наявності, але як слідує з фактичних обставин справи, свідки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_12 не залучалися.

Натомість, матеріалами справи містять, крім пояснень ОСОБА_3, також і на окремому аркуші письмові пояснення ОСОБА_6, що не може свідчити про порушення порядку складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_4 про неналежне сповіщення ОСОБА_3 про розгляд справи, проведення судового розгляду у його відсутність, та порушення, таким чином, його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, то вони є необгрунтованими, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 під підпис було ознайомлено з місцем та часом розгляду справи 31.08.2017 року о 09.00 годині у Зарічному районному суді м. Суми (а.с.1).

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на вищенаведене та враховуючи наявні матеріали справи, ОСОБА_3 було достовірно відомо про час і місце розгляду справи відносно нього. В судове засідання на визначену дату він не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив та будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, надання часу для залучення захисника, у тому числі щодо необхідності виклику в судове засідання певних свідків для допиту, не надав.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи та не маючи об'єктивних перешкод, не скористався своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

За таких обставин, та враховуючи, що положеннями ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою і справа щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП до таких не відноситься, вважаю, що суддя виносячи постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, у його відсутність, не порушив вимог ст.268 КУпАП.

Будь - які інші доводи апелянтів, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати його причетність до правопорушення, за яке він притягається до адміністративної відповідальності, апеляційному суду не надано.

Що стосується накладеного на ОСОБА_3 стягнення, то при визначенні виду та міри адміністративного стягнення, суддя у повному обсязі врахував характер вчиненого правопорушення, яке за своєю суттю становить підвищену суспільну небезпеку, дані про особу правопорушника, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та згідно вимог ст. 33 КУпАП, яка визначає правила накладання покарання, наклав стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

Більше того, законодавець чітко та без будь-якої альтернативи визначив обов'язковість призначення водієві за ч.2 ст.130 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. При цьому, суддя врахувавши всі обставини справи, винайшов за можливе призначити ОСОБА_3 стягнення в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП, але без оплатного вилучення транспортного засобу.

І з таким видом та розміром накладеного на ОСОБА_3 стягнення, за встановлених при апеляційному перегляді обставин справи, погоджується й суд апеляційної інстанції.

При цьому, договір про надання диспетчерських інформаційних послуг №451 між субєктом підприємницької діяльності та ОСОБА_3, на який останній посилається як на підтвердження працевлаштування ним у службі таксі, укладено 17.12.2015 року (а.с.17), тоді як за постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.09.2016 року ОСОБА_3 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що вказує на сумнівність доводів ОСОБА_3 про отримання доходу від діяльності, яка повязана з керуванням транспортними засобами, та свідчить лише обраний ним спосіб захисту.

Таким чином, вважаю, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції у повному обсязі були дотримані положення ст.ст.33, 34, 245, 252, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною і належним чином вмотивованою, тому апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з доповненнями є необґрунтованою і підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2017 року відносно ОСОБА_3, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 з доповненнями захисника ОСОБА_4 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.