Справа № 309/807/15-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 року м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської області Крегул М.М., в присутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, її захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуЛипчей Л.І. на постанову судді Хустського районного суду від 10 березня 2015 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,мешканка м.Хуст, вул..Миру, 1, не працююча,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 (п»ятдесят одна) грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовийзбір в розмірі 36 грн. 54 коп.,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 притягнута до відповідальності за те, що 28.01.2015 року біля 14-ої години в м.Хуст, по вул..Миру, 1, вчинила економічне насильство в сім»ї відносно свого чоловіка ОСОБА_3, а саме: позбавила одягу, шляхом пошкодження.

На вказану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови судді Хустського районного суду від 10 березня 2015 року про притягнення її до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Апелянт зазначає, що справу було розглянуто у її відсутності, натомість за участю представника ОСОБА_4, від послуг якої вона 03.03.2015 року відмовилась та клопотала про надання можливості скористатись юридичною допомогою адвоката. Вважає, що ігнорування судом першої інстанції цього клопотання позбавило її можливості належно реалізувати процесуальні права та вплинуло на повноту, об»єктивність судового розгляду. Також вказує, що всупереч ст..283 КУпАП постанова суду першої інстанції не містить встановлених при розгляді справи обставин та доказів, якими підтверджується її вина у вчиненні інкримінованого правопорушення. Звертає увагу на те, що суд залишив поза увагою надані нею дільничному інспектору міліції пояснення про те, що 28.01.2015 року вона спалювала старий і непотрібний власний, дитячий та чоловіка одяг, серед яких були відсутні речі, перелік яких навів ОСОБА_3, звертаючись із заявою до міліції. Крім того зазначає, що ОСОБА_3 зазначив неправдиву інформацію і щодо ніби пошкодження нею його паспорту, пенсійного посвідчення та частини технічної документації. Про неправдивість викладених у заяві ОСОБА_3 тверджень, на думку апелянта, свідчить і посвідчена приватним нотаріусом заява про згоду на тимчасовий виїзд їх спільного сина за кордон, яка 04.05.2015 року складена після встановлення нотаріусом особи ОСОБА_3 за його паспортом. Також вказує, що суд першої інстанції не викликав та не допитав доньку, якій відомо перелік речей, які спалювала та не дослідив відео події, що ставиться їй у вину, зафіксоване на електронному носії інформації. Одночасно ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 10.03.2015 року, посилаючись на те, що участі у розгляді справи вона не приймала, а також була позбавлена права на ефективний правовий захист, оскільки особа, яка представляла її інтереси в суді першої інстанції ОСОБА_4 не являлась адвокатом, в тому числі не мала відповідної освіти та повноважень, на що суд не звернув уваги і допустив її до участі у розгляді справи, що потягло за собою істотне порушення її права на захист та прийняття незаконного рішення у справі.

В поданій апеляційному суду заяві 13.05.2017 року ОСОБА_1І додатково зазначила, що за смс-повідомленням ОСОБА_4 ще в 2015 року, судом було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв»язку з цим вона не знала про призначене їй стягнення у виді штрафу, яке вона не сплачувала. Хто це зробив замість неї вона не знає. До заяви ОСОБА_1 додано роздруківки цих смс-повідомлень ОСОБА_4

Заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, її захисника адвоката ОСОБА_2, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як видно, оскаржена постанова судді щодо ОСОБА_5 цим вимогам, а також вимогам ст.268 КУпАП щодо забезпечення прав особи, яка притягається до відповідальності, не відповідає.

Згідно положень ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розглядусправи.

Як видно з матеріалів справи та оскарженої постанови суду, розгляд справи щодо ОСОБА_1 був проведений у порушення вимог ст. 268 КУпАП, який до того ж передбачає проведення розгляду справи зазначеної категорії, а саме за ч.1 ст.173-2 КУпАП за обов'язкової участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Більше того, в матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1, подане до Хустського районного суду 03.03.2015 року про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо неї на більш тривалий термін з метою залучення до участі в справі адвоката.

Однак, з постанови судді Хустського районного суду від 10.03.2015 року видно, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 проведено за її відсутності, у зв»язку з чим грубо порушено вимоги ст..268 КУпАП.

Більше того, у постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 3.03.2015 року у судовому засіданні давала пояснення, що не відповідає дійсності, оскільки із її заяви від 3.03.2015 року вбачається, що вона заявила клопотання про відкладення розгляду справи для укладання угоди з адвокатом.

Згідно ст..271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника.

Згідно довіреності від 27.02.2015 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 на представництво її інтересів, окрім іншого, в судових органах. ОСОБА_4, матеріали справи не містять жодних даних про наявність у ОСОБА_4, передбачених ст.271 КУпАП повноважень на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До того ж, згідно поданої в судовому засіданні апеляційного суду копії диплому, ОСОБА_4 отримала базову вищу освіту за спеціальністю «Право» та здобула кваліфікацію бакалавра з права, відтак була з порушенням вимог закону допущена до розгляду справи без належної перевірки судом першої інстанції її повноважень на здійснення захисту інтересів, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як адвокат чи інший фахівець у галузі права, про що слушно зазначає в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її захисник.

Статтею 59 та пунктом 6 частини 3 статті 129, частини 3 статті 62 Конституції України закріплено конституційні права громадян на правову допомогу, на забезпечення цього права та права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших державних органах. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положенням ст..17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

За змістом Статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

У своєму рішенні у справі «Загородній проти України» від 24.11.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що хоча право кожної особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну із головних підвалин справедливого судового розгляду (також рішення ЄСПЛ від 13.02.2001 року «Кромбах проти Франції»). Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (рішення ЄСПЛ у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» від 16.09.2009 року).

Виходячи із закріплених у цьому ж рішенні ЄСПЛ положень про те, що право на справедливий судовий розгляд (п.1 ст.6 Конвенції) є невід»ємним від права мати захисника вибраного на власний розсуд (п.3 ст.6 Конвенції), апеляційний суд, вважає, що присутність у справі представника за дорученням ОСОБА_1 ОСОБА_4, яка не являлась адвокатом та не мала відповідного рівня освіти, не усуває допущеного при цьому судом обмеження права ОСОБА_1 скористатись юридичною допомогою адвоката, про що остання зазначала у поданому до суду 03.03.2015 року клопотанні і визнає це як порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на свій захист.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відбувся у її та її захисника відсутності що призвело до відкритого порушення її прав, передбачених ст.268 КУпАП та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про гарантування кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно вимог ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України.

Тому колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції її права на захист, що безумовно перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення, і є безумовною підставою для його скасування.

Крім того, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з»ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та не перевірив в повному обсязі докази на підтвердження її вини.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗА №001526 від 26.02.3015 року вбачається, що ОСОБА_1 ставилось в вину те, що вона 28.01.2015 року біля 14-ої години, в м.Хуст., по вул.Миру, 1, вчинила економічне насильство в сім»ї відносно свого чоловіка ОСОБА_3, а саме позбавила його одягу, шляхом пошкодження.

ОСОБА_4, диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення вчинення насильства в сім»ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров»ю потерпілого.

Однак, матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП та настання (можливість настання) для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті, а саме шкоди фізичному або психічному здоров»ю потерпілого. Отже, протокол про адміністративне правопорушення, який є процесуальним документом, внаслідок якого проводиться подальше провадження у справі, не містить посилання на наявність обов'язкових наслідків, зазначених у ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що виключає відповідальність особи заданною статтею.

Крім того, судом не було враховано, що в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, всупереч ст.256 КУпАП, не зазначено чи була завдана шкода і яка, в тому числі кому із членів сім»ї , що є обов'язковою ознакою об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Суд, у своїй постанові також не навів з приводу цих вимог закону належних мотивів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» економічним насильством в сім'ї визнається - умисне позбавлення одним членом сім'ї іншого члена сім'ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до його смерті, викликати порушення фізичного чи психічного здоров'я.

Між тим, із матеріалів справи, зокрема, пояснення ОСОБА_3 вбачається, що неприязні стосунки та конфлікти між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тривають близько двох років. Аналогічні пояснення надавала ДІМ Хустського МВ УМВС і ОСОБА_1, проте вони, як і мотив та відсутність, зазначених у ч.1 ст.173-2 КУпАП, наслідків вчиненого ОСОБА_1 діяння, залишилися поза увагою як органу, що здійснював провадження, так і суду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП про зміст постанови суду, така повинна містити: опис обставин, установлених при розгляді справи. Всупереч вказаним вимогам закону, суддя першої інстанції, хоч і зазначив раніше надані ОСОБА_1 пояснення, однак до уваги такі не взяв та не навів доводи на їх спростування, натомість на обґрунтування свого висновку про вчинення ОСОБА_1 правопорушення послався на протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, без зазначення їх змісту та обставин, що ними підтверджуються.

Таким чином, висновок суду не ґрунтується на зібраних матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яка до того ж розглянута з грубим порушенням вимог ст.268 КУпАП, а сама постанова щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є не вмотивованою. Наведені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 обставини потребували детального їх з'ясування, об'єктивної та належної оцінки, однак недотримання цього принципу пріоритетності прав особи та формальний підхід призвів до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративногоправопорушення.

Усунути це порушення апеляційний суд не в змозі за спливом процесуальних строків розгляду справи, які визначено КУпАП.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки з дня вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП минуло більше трьох місяців, відповідно до ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення на неї не може бути накладено, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП, а отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи, що суд першої інстанції розглянув адміністративну справу відносно ОСОБА_1 в її відсутності, а матеріали справи не містять відомостей про направлення їй копії постанови відповідно до вимог ст.285 КУпАП, причини пропуску ОСОБА_1 строку на подання апеляційної скарги слід визнати поважними та обґрунтованими, з огляду на грубі порушення судом гарантованих Конституцією України права громадянина, і такий строк підлягає поновленню, незважаючи на значний перебіг цього строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.38, 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження в справі щодо неї за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст..38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: М.М.Крегул