АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/2690/825/2017 Постанова винесена суддею Павленко О.О.
Категорія: ст. 185 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисника ОСОБА_3 - адвоката Кудрявцева О.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника КудрявцеваО.В. на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, українця, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 15 лютого 2017 року о 23 год. ОСОБА_3 у приміщенні Подільського УП ГУ НП в м. Києві здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, яка виразилась у категоричній відмові пройти у відділ поліції, розмахуванні руками, упираннях, хапанні руками за одяг працівників поліції та вириванні, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кудрявцев О.В., вважаючи постанову суду винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в порушення вимог ч. 4 ст. 256 КУпАП в протоколі відсутня відмітка про роз'яснення ОСОБА_3 його прав та обов'язків, передбачених статтею 268 КУпАП, що свідчить про те, що працівником поліції ОСОБА_3, серед іншого, не було роз'яснено і право на захист.

Крім того, з метою припинення адміністративного правопорушення, а саме, непокори працівникам поліції, до ОСОБА_3 було застосовано фізичну силу, необхідну та достатню для припинення непокори, та спецзасіб наручники, тобто фактично було застосоване адміністративне затримання, проте, всупереч вимогам ст. 261 КУпАП протокол адміністративного затримання складений не був та будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_3 згоден захищати себе особисто або що він запросив собі захисника, в матеріалах справи не має, як не має і повідомлення до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про затримання ОСОБА_3

Більше того, порушення права на захист ОСОБА_3 було допущено і самим судом під час розгляду адміністративного протоколу, оскільки, як вбачається з протоколу, ОСОБА_3 від його підписання та надання пояснень відмовився, що свідчить про його незгоду з притягненням до адміністративної відповідальності та не визнання своєї вини у вчиненні правопорушення, і при такій позиції, будучи фактично затриманим, він потребував правової допомоги, яку суд повинен був йому забезпечити аби не порушувати його право на захист, однак суд правовою допомогою ОСОБА_3 не забезпечив, при цьому будь-які відомості про його відмову від правової допомоги чи то взагалі про роз'яснення йому цього права в матеріалах справи відсутні.

В той же час посилання суду на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення не заперечив перевірити не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутній протокол судового засідання.

Окрім цього, у постанові суду не наведені пояснення свідків (понятих) ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та пояснення ОСОБА_3 а також не надана оцінка тій обставині, що пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не узгоджуються з протоколом, оскільки зписьмових пояснень вказаних осіб вбачається, що вони були очевидцями непокори з боку ОСОБА_3 працівникам поліції, тоді як з протоколу вбачається, що вказані особи були очевидцями лише того, як він відмовився підписувати протокол.

Також, судом належним чином не досліджена і та обставина, що поведінка ОСОБА_3 біля Подільського УП стала наслідком незаконних дій працівників поліції під час обшуку в квартирі його дружини, який було проведено в порушення вимог ч. 2 ст. 234 КПК України на підставі постанови слідчого, а не на підставі ухвали слідчого судді.

Крім того, як вбачається з рапорту працівників поліції, існувала обґрунтована підозра причетності ОСОБА_3 до вбивства, тобто до вчинення злочину, проте вони не стали діяти в спосіб, передбачений ст.ст. 208, 209 КПК, а, доставивши його в наручниках, не відомо в якому статусі до дверей Подільського УП, використали його обурення для звинувачення у непокорі працівникам правоохоронного органу, що в подальшому втілилось в адміністративний арешт строком у 5 діб, який працівники поліції використали для проведення з ОСОБА_3 слідчих дій, зокрема, йому була вручена підозра, отримані визнавальні покази, закріплені на слідчому експерименті, його було взято під варту в рамках кримінального провадження.

Таким чином, на думку апелянта, вимогу пройти у відділ поліції ОСОБА_3 сприймав як незаконну та вважав її продовженням незаконного обшуку, а тому мав повне право не підкорятися цій вимозі, а отже, вказане виключає його відповідальність за ст. 185 КУпАП, проте суд належної оцінки цим обставинам не дав та застосував спрощений підхід до розгляду даної справи, однобічно і не повно з'ясував обставини справи, надав неправильну оцінку письмовим матеріалам справи, в результаті цього були зроблені хибні висновки про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Кудрявцева О.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ці вимоги закону судом в повній мірі не були дотримані, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Так, диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Обов'язковим елементом об'єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, яке випливає з прав працівника поліції, визначених у Законі України "Про Національну поліцію".

При цьому, відповідно до абзацу другого пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 (зі змінами, внесеними постановою від 3 грудня 1997 р. №12) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків у зв'язку з участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Зокрема, до таких законних вимог працівників поліції належить право вимагати від громадян, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень поліції, тощо.

В той же час, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді, ОСОБА_315 лютого 2017 року о 23 год. у приміщенні Подільського УП ГУ НП в м. Києві здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, яка виразилась у категоричній відмові пройти у відділ поліції, розмахуванні руками, упираннях, хапанні руками за одяг працівників поліції та вириванні.

Отже, як у протоколі, так і у постанові судді, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не конкретизовано суть адміністративного правопорушення в розумінні диспозиції ст. 185 КУпАП, оскільки не вказано, у зв'язку з чим та яке законне розпорядження або вимога були пред'явлені ОСОБА_3, якій він злісно не підкорився, як не вказано і того, в якому процесуальному статусі, виходячи в даному випадку із вимоги працівника поліції, ОСОБА_3 був доставлений до управління поліції.

При цьому, як у протоколі, так і у постанові судді, суперечливо вказано і місце, де були вчинені ОСОБА_3 дії, що зумовили притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, чи то вони відбувались у приміщенні Подільського УП ГУ НП в м. Києві, чи біля його приміщення, куди, за змістом протоколу, ОСОБА_3 відмовився пройти.

Таким чином, суддя районного суду при розгляді справи, не звернув увагу на вказану неповноту та неправильність протоколу про адміністративне правопорушення, яка не може бути усунута судом в силу його диспозитивності.

Разом з тим, з матеріалів справи, а саме - рапорту начальника сектору ВКП Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 від 16.02.2017 року, вбачається, що 15.02.2017 року працівниками Подільського УП ГУ НП в м. Києві проводився обшук в АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_3, у зв'язку з розслідуванням кримінального провадження №0000593 від 10.02.2017 року, розпочатого за фактом вбивства ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, в ході проведення якого ОСОБА_3, повідомивши усно, що перебував в квартирі вбитої, звідки також викрав телефон останньої, надалі почав нервувати, поводити себе агресивно, зухвало, кидатися до працівників поліції, намагався вийти з квартири, в результаті чого до ОСОБА_3 були застосовані спецзасоби наручники, які після завершення обшуку та по прибуттю до будівлі Подільського УП ГУ НП у м. Києві з нього були зняті, але біля Подільського управління поліції, на неодноразові законні вимоги співробітників поліції пройти у відділ поліції ОСОБА_3 категорично відмовлявся, почав розмахувати руками, упиратися, хапати руками за одяг співробітників поліції та вириватися, чим здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, у зв'язку з чим до нього було застосовано фізичну силу, необхідну та достатню для припинення непокори, та спецзасіб наручники (а.с. 3).

Отже, викладені в даному рапорті обставини вказують на те, що ОСОБА_3 фактично підозрювався у вчиненні злочину, що зобов'язувало працівників поліції в даному випадку діяти у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки в матеріалах справі відсутні дані про те, що в діях ОСОБА_3 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, але суддя, в порушення вимог ст. 280 КУпАП, на це належної уваги не звернув, то постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а відтак апеляційна скарга захисника Кудрявцева О.В. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Кудрявцева О.В. задовольнити.

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб, - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва І.М. Горб