АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м. Дніпро

Суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Калініч Н. І., за участю: особи що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника - ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працюючого УПП в м. Дніпро, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

-визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно постанови суду, 21 липня 2017 року о 23.50 годині, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Toyota Prius» державний номерний знак 113863, рухаючись в м. Дніпро на перехресті вул.Ю.Словацького та вул. ОСОБА_5, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.7.1, здійснив рух проти руху, внаслідок чого допустив зіткнення на вказаному перехресті з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, який виконував маневр повороту ліворуч на дозволяючий сигнал світлофора на дорогу з одностороннім рухом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказаним транспортним засобам завдано механічні пошкодження, є матеріальні збитки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що оскаржувана постанова незаконна та необґрунтована, а висновок суду зроблений без належного аналізу зібраних у справі доказів та не ґрунтується на вимогах Правил дорожнього руху України, тому підлягає скасуванню.

Крім того, апелянт зазначає, що суд у постанові , аналізуючи дія водія ОСОБА_2 необґрунтовано зазначив, що в його діях вбачаються порушення вимог п.1.3,1.5, 8.1 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 5.7.1.

На думку апелянта, суд першої інстанції, не взяв до уваги, що ОСОБА_2 рухався з увімкненим на автомобілі проблисковим маячком синього кольору та звуковою сиреною та помилково взяв до уваги лише покази іншого водія - ОСОБА_4, який зазначав, що він не бачив увімкнених на службовому автомобілі Тойота проблискових маячків, оскільки автомобіль Тойота раптово виїхав йому на зустріч.

Захисник також зазначає, що, на його думку, покази водія ОСОБА_4 про механізм дорожньо-транспортної пригоди можливо спростовувати схемою огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, на якій чітко вказано, що вулиці ОСОБА_6 (по якій рухався автомобіль Деу під керуванням водія ОСОБА_4В.) та ОСОБА_5 ( по якій рухався автомобіль Тойота під керуванням водія ОСОБА_2 ) є досить широкими та мають по декілька смуг для руху транспортних засобів. Також на вказаній схемі чітко вказано, що в районі місця пригоди відсутні перешкоди, які б обмежували видимість та оглядовість водіям транспортних засобів.

До того, місце зіткнення транспортних засобів знаходиться практично біля узбіччя проїзної частини, що свідчить про те, що водій ОСОБА_2, рухаючись з включеними проблисковими маяками, з метою забезпечення безпеки для інших учасників руху, намагався рухатись якомога ближче до узбіччя, щоб уникнути аварійних ситуацій.

Також посилання суду про те, що водій ОСОБА_4 знав, що вул. ОСОБА_5 є дорогою з одностороннім напрямком руху і він здійснюючи поворот ліворуч, мав право розраховувати на те, що й інші учасники руху виконують вимоги Правил дорожнього руху України, не надають йому перевагу для руху та не звільняють водія ОСОБА_4 від виконання інших вимог Правил дорожнього руху України, а саме вимог п. 12.3 ПДР.

На думку захисту судом першої інстанції не було перевірено, чи відсутні в діях водія ОСОБА_4 порушення вимог цього пункту ПДР, чи мав він можливість уникнути зіткнення транспортних засобів.

Крім того, захисник зазначає, що суду першої інстанції потрібно було надати докази про те, ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди знаходився на невідкладному службовому завданні є невірною та захисник посилається на вимоги п.2 ст.2 Закону України « Про поліцію » - одним із завдань поліції є охорона інтересів суспільства і держави. На думку захисту, ОСОБА_2 виконуючи свої службові обов'язки та підозрюючи водія автомобіля ВАЗ у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, мав повне право наздогнати автомобіль та перевірити його згідно діючого законодавства.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які прохали постанову суду скасувати та закрити провадження, потерпілого ОСОБА_4 який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, переглянувши у судовому засіданні відеозапис з реєстратора автомобіля «Toyota Prius» державний номерний знак 113863, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин кожної справи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Таким чином, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен оцінити докази, одним із яких є протокол, та висловити думку з приводу чому спростовує чи приймає даний доказ і які наводить докази, щодо наявності або відсутності адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, постановив обґрунтоване рішення.

При апеляційному розгляді, суддею досліджено матеріал провадження та відеозапис реєстратора, додатково допитані учасники ДТП та поліцейський - ОСОБА_7, який складав протокол про адміністративне правопорушення, що у сукупності доводить поза розумним сумнівом винуватість саме ОСОБА_2,оскільки він порушив вимоги п.8.1 ПДР та правил дорожнього знаку 5.7.1.

Винуватість ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР№ 216646 від 22.07.2017 року, який складено у відповідності до вимог закону, де зазначено про порушення які були встановлені працівниками поліції при ДТП, розяснені права учасникам ДТП, про що свідчать підписи особи, відносно якої складено протокол.

Обґрунтовано судом першої інстанції було визнано належним та допустимим доказом-схему до протоколу із зазначенням напрямку руху транспортних засобів, дорожніх знаків, місця зіткнення та локалізації пошкоджень транспортних засобів, до якої зауважень учасники дорожньо транспортної пригоди не мали,про що свідчать їх підписи.

Як вбачається зі схеми до протоколу, саме ОСОБА_2 було порушено вимоги дорожнього знаку 5.7.1 та ОСОБА_2,який не міг не бачити вказаного знаку та не зважаючи на вимоги Правил дорожнього руху України виїхав на дорогу з одностороннім рухом, чим створив аварійну ситуацію та наражав на небезпеку інших учасників руху.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_2 порушень вимог ПДР, з огляду на те, що 21 липня 2017 року о 23 годині 50 хвилин ОСОБА_2 виконував завдання по охороні громадського порядку у місті Дніпрі та рухався з увімкненими проблисковими маячками та сиреною.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до запису, який було досліджено першою та другою судовою інстанцією, не можна зробити висновок про наявність звукової сирени, яка сповіщає учасників дорожнього руху про увагу на дорозі у звязку з пересуванням службового автомобіля,що підтверджує покази водія ОСОБА_4 про те, що він не бачив для себе ніякої перешкоди, коли рухався на зелений сигнал світлофору, увімкнувши сигнал повороту ліворуч.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано у своєму рішення послався на вимоги Правил дорожнього руху, щодо водіїв оперативних транспортних засобів, які відповідно до п. 3.1 Правил, можуть відступати від вимог розділів 8 ( крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та п. 28.1 Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.

На думку суду першої інстанції та судді апеляційного суду, саме ОСОБА_2 не було дотримано Правил дорожнього руху,оскільки не встановлено увімкнення саме водієм оперативного транспортного засобу звукового сигналу та проблискового маячка червоного кольору, які могли звернути увагу водія ОСОБА_4 та забезпечити безпеку дорожнього руху.

Апеляційний суд не може визнати допустимим доказом висновок експертного дослідження, оскільки дослідження було виконано на підставі даних наданих адвокатом ОСОБА_3 без дослідження всіх матеріалів провадження. Крім того, адвокатом було надано дані про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався з увімкненим звуковим сигналом, що не було встановлено у судовому засіданні. Крім того, експерта, який робив дослідження, не було попереджено про кримінальну відповідальність.

Крім того, не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про можливість у водія ОСОБА_4 бачити автомобіль, який рухався з вулиці ОСОБА_6, оскільки при перегляді відеозапису вбачається, що водій автомобіля марки «Toyota Prius» бачив автомобіль, яким керував ОСОБА_4 та не забезпечив безпеки дорожнього руху , виїхав на дорогу з одностороннім рухом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 5 листопада 2015 року при розгляді справи № 5-218кс 15 висловився про те, що у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу правопорушення, необхідно встановити причинний звязку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію); тобто зясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні наслідку.

При цьому виключається відповідальність водія, який порушив правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншим водієм.

На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Слід також враховувати, що відповідно до вимог п. 1.4 Правил дорожнього руху України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила, що саме можна віднести до даної дорожньо транспортної пригоди, оскільки саме водієм ОСОБА_2 була створена аварійна ситуація, та саме водій ОСОБА_4 мав право, рухаючись на зелений дозволяючий сигнал світлофору, увімкнувши сигнал лівого повороту, розраховувати що інші учасники руху виконують Правила дорожнього руху, тому винуватість ОСОБА_2 повністю знайшла своє підтвердження поза розумним сумнівом, тоді як доводи апеляційної скарги не можна визнати слушними.

Таким чином, на підставі викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді першої інстанції законна та обґрунтована та не встановлено підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП , суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду Н.І. Калініч.