АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/153/2017 Постанова винесена суддею Лінник О.П.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий суддя: Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., за участю захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та його захисника ОСОБА_6, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд в постанові послався на те, що дослідженими матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Фольксваген» правил дорожнього руху не порушував, оскільки відповідно до фотокарток з місця події та до зазначених у схемі ДТП пошкоджень автомобілів, які були спричинені внаслідок ДТП автомобілю «Фольксваген» були заподіяні механічні пошкодження лівих передніх дверей, лівого переднього бамперу, лівого порога, а автомобіль марки «Тойота» отримав пошкодження правого переднього крила, переднього бамперу, правої передньої фари, капоту, правої протитуманної фари, правого переднього диску, що свідчить про те, що саме автомобіль марки «Тойота» здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» і таким чином, суд дійшов висновку, що ДТП сталося не з вини водія автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_3, а тому він не мав технічної можливості його уникнути.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_3 та винести нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що висновки, викладені в постанові суперечать матеріалам справи.

Апелянт вказує, що при винесенні постанови суддя керувався поясненнями водія ОСОБА_3 та фотознімками з місця ДТП, зробленими ОСОБА_3, які не відображають всіх обставин даної ДТП.

При цьому судом на думку апелянта не було взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які містяться в матеріалах справи, які були безпосередніми очевидцями ДТП і вказують, що автомобіль «Фольксваген» різко здійснював маневр повороту ліворуч із середньої смуги руху і тому водієві автомобіля «Тойота» не було можливості уникнути зіткнення, оскільки обидва автомобілі рухались майже на одному рівні. Зіткнення відбулось на крайній лівій смузі руху, тобто на смузі руху автомобіля «Тойота».

Такі пояснення свідків повністю співпадають з показаннями ОСОБА_5 та схемою ДТП.

На думку апелянта, висновок суду хибно зроблений виключно на підставі отриманих пошкоджень на автомобілях без врахувань інших обставин справи та вимог правил дорожнього руху, а саме п. 10.4, який вказує на те, що перед поворотом праворуч та ліворуч , у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом, водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. В ситуації, що склалась, апелянт вважає, що він уникнути зіткнення не мав технічної можливості, а водій ОСОБА_3 мав таку можливість, шляхом дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що в постанові вказано, що в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав частково, а суд навіть всупереч цьому, прийшов до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9, які, підтримавши апеляційну скаргу, просили її задовольнити з наведених підстав, пояснення до призначення експертизи ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та посилались на законність та обґрунтованість постанови судді, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, допитавши в судовому засіданні експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_3 винуватим у порушенні ПДР із закриттям провадження у справі за спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за таких обставин.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи органом (посадовою особою) повинно бути вжито всіх необхідних заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів та з'ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону суддею, як убачається з матеріалів справи, належним чином не виконані, внаслідок чого залишились нез'ясованими обставини, які мають значення для її правильного вирішення.

Ухвалюючи постанову про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак порушень ПДР, суддя районного суду обґрунтував своє рішення фактично своїм власним оцінюванням пояснень лише одного учасника ДТП, відносно якого був складений протокол про адміністративне правопорушення, на підставі чого прийшов до висновку, що відповідно до фотокарток з місця події та до зазначених у схемі ДТП пошкоджень автомобілів, які були спричинені внаслідок ДТП автомобілю « Фольксваген» були заподіяні механічні пошкодження лівих передніх дверей, лівого переднього бамперу, лівого порога, а автомобіль марки «Тойота» отримав пошкодження правого переднього крила, переднього бамперу, правої передньої фари, капоту, правої протитуманної фари, правого переднього диску, що свідчить про те, що саме автомобіль марки «Тойота» здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» і таким чином, суд дійшов висновку, що ДТП сталося не з вини водія автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_3, а тому він не мав технічної можливості його уникнути.

При цьому, суддя фактично відхилив інші, представлені у справі докази, у тому числі схему ДТП, пояснення другого учасника ДТП, показання свідків. Крім того, суддя у постанові не розкрив суть інших доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення та схеми ДТП.

Усі ці обставини беззаперечно свідчать про порушення судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального закону, більш того про помилковість таких висновків судді, у зв'язку із чим постановлене по справі рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

При цьому, розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність порушення ОСОБА_3 п.10.4 ПДР, виходячи з наступного.

Сторонами не заперечувалось, що дорожньо - транспортна пригода сталася 30 жовтня 2015 року приблизно о 10 год. 00 хв. на перехресті вул. Б. Хмельницького - вул. Пушкінської в м. Києві за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 на перехресті вул. Б.Хмельницького - вул. Пушкінської в м. Києві.

Згідно пояснень водія ОСОБА_5, він на автомобілі «Тойота» рухався по вул. Б. Хмельницького зі сторони вул. Володимирської в сторону вул. Хрещатик в м. Києві в крайній лівій смузі руху. На під'їзді до перехрестя з вул. Пушкінською, приблизно за 3 метри до стоп - лінії, він побачив в другій (середній) смузі руху автомобіль «Фольксваген», який на той час або стояв, або ж дуже повільно рухався з ввімкненими сигналами аварійної сигналізації . І в момент, коли максимально автомобіль «Тойота», рухаючись в своїй смузі руху наблизився до автомобіля «Фольксваген», зазначений автомобіль різко пришвидшив рух і підрізав з середньої смуги руху автомобіль ОСОБА_5 Останній, намагаючись уникнути зіткнення, з третьої смуги руху частково виїхав на смугу зустрічного руху, однак зіткнення уникнути не вдалось, і передня права частина автомобіля «Тойота» контактувала з лівою передньою частиною автомобіля «Фольксваген».

По версії ОСОБА_5, зіткнення транспортних засобів відбулося в середині третьої (лівої) смуги руху, по якій він рухався.

З показань ОСОБА_3 вбачається, що він в зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час та місце рухався на автомобілі «Фольксваген» в лівій (третій) смузі руху по вул. Б. Хмельницького зі сторони вул. Володимирської в напрямку вул. Пушкінської в м. Києві. Наблизившись до перехрестя вул. Б. Хмельницького та Пушкінської, пропустивши автомобілі, котрі рухались з вул. Хрещатик, почав здійснювати лівий поворот, при цьому швидкість складала 5-10 км/год. і, проїхавши майже одну зустрічну смугу руху, раптово відчув удар в ліву передню частину автомобіля, від чого його автомобіль відкинуло. ОСОБА_3 вказав, що на схемі дорожньо - транспортної пригоди невірно відображено місце зіткнення транспортних засобів, адже воно було на смузі зустрічного руху, а не на подвійній суцільній дорожній розмітці, як про це вказано в схемі, крім того, невірно вказано на схемі й розташування його автомобіля після ДТП в другій (середній) смузі руху, адже фактично він розташований був в межах третьої (лівої) смуги руху, що підтверджується фотознімками, долученими до справи.

Свідок ОСОБА_7 суду апеляційної інстанції пояснив, що 30 жовтня 2015 року приблизно о 10 год. 00 хв. він на вул. Б.Хмельницького, 6 в м. Києві знаходився біля пішохідного переходу метро Театральна з товаришем. ОСОБА_7 стояв лицем в напряму вул. Б.Хмельницького, що йде з вул. Володимирської в сторону Хрещатика, і побачив, серед інших автомобілів, які в той час рухались по вул. Б.Хмельницького, автомобіль Тойота чорного кольору, який рухався в крайній лівій (третій) смузі руху приблизно зі швидкістю 50 - 60 км/год. В цей час в середній смузі руху з невеликою швидкістю рухався автомобіль Фольксваген синього кольору. Права (перша) смуга руху взагалі була зайнята припаркованими автомобілями. В той момент, коли вказані автомобілі наблизились до перехрестя, вони практично порівнялись, при цьому кожен з них продовжував їхати в тих смугах руху, в яких рухались. Але, автомобіль Тойота не набагато був позаду автомобіля Фольксваген. Майже перед початком перехрестя автомобіль Фольксваген з середньої смуги руху різко почав перестроюватися в ліву (третю) смугу руху, мабуть для подальшого здійснення повороту на вул. Пушкінську, а автомобіль Тойота, який рухався в третій смузі руху, побачивши такий маневр, намагавсь уникнути зіткнення викрутивши кермо вліво, проте, зіткнення уникнути не удалось. Від зіткнення, яке відбулось майже на рівні лінії горизонтальної розмітки між другою та третьою смугами руху, автомобіль Фольксваген змістився дещо вправо, а автомобіль Тойота змістився значно лівіше за рахунок більшої швидкості руху.

На підтвердження своїх пояснень, свідок ОСОБА_7 надав суду власноруч намальовану схему ДТП.

Свідок ОСОБА_8 суду апеляційної інстанції пояснив, що дату, коли він став свідком ДТП він не пам'ятає, вона вірно вказано в його письмових пояснення, відібраних на місці ДТП. На даний час він гарно пам'ятає, що в той день була дощова погода. Він знаходився в приміщенні театру Лесі України на друговому поверсі, біля вікна пив каву. При цьому вікна були привідкриті. Свідок почув звук зіткнення автомобілів і цей звук привернув увагу. Він відразу ж подивився у вікно і побачив, як автомобіль синього кольору, який повертав на його думку на вул. Пушкінську зіткнувся з автомобілем чорного кольору, який рухався за ним. Зіткнення відбулося майже на подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки. На думку свідка, автомобіль Тойота рухався позаду автомобіля Фольксваген, побачивши перешкоду вчасно не загальмував і виїхав на смугу зустрічного руху, уникаючи зіткнення.

На підтвердження своїх пояснень, свідок ОСОБА_8 надав суду власноруч намальовану схему ДТП.

Внаслідок зіткнення автомобілі отримали такі пошкодження: автомобіль НОМЕР_2 деформація та пошкодження лако - фарбового покриття правого попереднього крила, вм'ятина, подряпини та розриви переднього бампера, розбита права передня фара, вм'ятини та подряпини капота, розбито протитуманна права фара, подряпини правого переднього диска;

А автомобіль НОМЕР_1: деформація та пошкодження лако - фарбового покриття лівої передньої дверки та лівого переднього крила, подряпини переднього бампера, деформація та подряпини лівого порога.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року у справі була призначена судова автотехнічна та транспортно - трасологічна експертиза, згідно висновків якої в початковій фазі зіткнення автомобіль Toyota своєю передньою правою кутовою частиною кузова (переднім правим кутом бампера) контактував з лівою бічною частиною автомобіля Volkswagen (передньою частиною зовнішньої фільонки лівих дверей), при цьому в цей момент поздовжні геометричні вісі транспортних засобів знаходились під кутом близьким до 10 ° розкритим проти ходу годинникової стрілки від повздовжньої вісі автомобіля Toyota.

На момент скоєння даної пригоди автомобілі Volkswagen та Toyota рухалися в одному напрямку один поряд з одним, а потім почали виконувати маневр лівого повороту. При цьому, враховуючи встановлений механізм контактування даних транспортних засобів, кут відхилення повздовжньої осі автомобіля Volkswagen від осі дороги був більшим, ніж кут відхилення осі автомобіля Toyota, і автомобіль Volkswagen виконував маневр лівого повороту із середньої смуги або з частковим виїздом лівого борту на ліву смугу руху.

Згідно висновків експертів, в даній дорожній обстановці водію автомобіля Volkswagen ОСОБА_3 , з технічної точи зору необхідно було діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1. та 10.4 ПДР України, а водію автомобіля Toyota ОСОБА_5 відповідно до вимог п. 12. 3 ПДР України.

Технічна можливість уникнення зіткнення із боку водія автомобіля Volkswagen ОСОБА_3 полягала у виконанні вимог п.п. 10.1. та 10.4 ПДР України для невиконання яких , виходячи із наданих на дослідження матеріалів, у нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Volkswagen ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1. та 10.4 ПДР України і дані невідповідності знаходилися в причинному зв'язку із виникненням даної пригоди.

В рамках даного дослідження в категоричній формі вказати, чи мав технічну можливість водій автомобіля Toyota ОСОБА_5 уникнути зіткнення із автомобілем Volkswagen шляхом застосування екстреного гальмування, також неможливо.

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_10 та ОСОБА_11, повністю підтримали даний ними та досліджений в судовому засіданні висновок, та додатково пояснили, що встановити конкретне місце зіткнення транспортних засобів відносно елементів дороги, експерти не змогли в зв'язку з відсутністю в матеріалах справи слідової інформації, яка б давала змогу експертним шляхом встановити місце зіткнення. Та окрім того, додали, що оцінити дії водія Toyota ОСОБА_5 вимогам п. 12.3 ПДР та вказати, чи знаходились дії даного водія в причинному зв'язку із виникненням даної пригоди також не є можливим з технічної точки зору.

З приводу того чи мав технічну можливість водій автомобіля Toyota ОСОБА_5 уникнути зіткнення із автомобілем Volkswagen шляхом застосування екстреного гальмування, експерти в судовому засіданні пояснили, що під технічною можливістю у водія попередити пригоду розуміється можливість уникнути зіткнення (наїзду) шляхом зниження швидкості, зупинки транспортного засобу або маневру.

Маневр, як засіб уникнення ДТП розглядається в випадку об'їзду нерухомої перешкоди або тоді, коли перешкода рухається в попутному напрямку. Маневр як засіб уникнення ДТП розглядається у випадку об'їзду нерухомої або тоді, коли перешкода рухається в попутному чи зустрічному напрямку. Як встановлено, при даній ДТП обидва автомобілі рухалися в попутному напрямку та виконували маневр лівого повороту і при цьому відбулося контактування правої передньої бічної частини автомобіля Toyota із лівою передньої бічної частиною автомобіля Volkswagen. В такому випадку дослідження застосування маневру як засобу уникнення даного зіткнення недоцільно з технічної точки зору і в даному випадку доцільним способом попередження даного зіткнення з методичної точки зору, являється гальмування транспортного засобу з моменту виникнення небезпеки для руху.

В свою чергу, технічна можливість попередження даної пригоди розглядається тільки для того учасника дорожнього руху, який має перевагу в русі на момент скоєння даної пригоди. Оскільки в даному випадку перевагу на рух мав водій автомобіля Toyota ( оскільки він виконував маневр лівого повороту з крайнього лівого положення , на відміну від водія автомобіля Volkswagen, то в такому випадку технічна можливість уникнення зіткнення була лише у водія ОСОБА_3, полягала у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.

Згідно п. 10.4 ПДР України, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом, водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестя з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Відтак, саме з огляду на представлені у справі докази, у тому числі і на відомості щодо розташування транспортних засобів на дорозі та механічних пошкоджень на транспортних засобах, висновки експертів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3 в діях якого наявні порушення п.10.4 ПДР та дрожнього знаку 5.16 "напрямки руху по смугам".

Що ж стосується висновку судді районного суду про відсутність в діях ОСОБА_3 порушень п. 10.4 ПДР України, то він є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам пригоди та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до показань свідка ОСОБА_8, оскільки вони спростовуються іншими належними та допустимими доказами у справі, а показання ОСОБА_3 суд розцінює як спосіб захисту та вважає їх направленими на уникнення відповідальності за скоєне.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність матеріалами справи та наявними у справі доказами, винуватості ОСОБА_3 у порушенні п. 10.4 ПДР при ДТП, що мала місце 30 жовтня 2015 року та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, оскільки на час апеляційного розгляду вже сплинули строки накладення адмінстягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал