АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/2462/2017 Постанова винесена суддею - Бугіль В.В.
Категорія: ч.2 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Кепкал Л.І.,

За участю прокурора Онищенка А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду заступника директора департаменту - начальник управління контролю на автомобільному та міському транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті, будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 даного Закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 19.08.2016 року № 1153/29283, не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року змінити в частині визнання винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та виключити із мотивувальної та резолютивної частин рішення вказівку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що по суті пред'явленого мені правопорушення він надав до суду пояснення та заперечував щодо наявності в його діях складу адміністративного корупційного правопорушення та зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи відсутні обов'язкові атрибути, а саме: підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; обставини скоєння правопорушення та його умисел, оскільки зазначена стаття передбачає прямий умисел. Вся інформація щодо його майна зазначена у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характер за 2016 рік, яку він подав у першому кварталі 2017 року, відповідно до вимог законодавства України.

Також апелянт вказує на те, що процесуальним документом, який фіксує закінчення стадії порушення адміністративної справи, є протокол, який складається про кожне правопорушення, крім випадків, прямо передбачених законодавством України. В даній справі днем складення протоколу про адміністративне корупційне правопорушення є 11 травня 2017 року, а тому по справі минули строки накладення адміністративного стягнення встановлені статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього ОСОБА_2 зазначає, що застосування строку накладення адміністративного стягнення є важливим аспектом права на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, при цьому роль такого строку має велике значення, під час інтерпретації в світлі преамбули Конвенції, відповідна частина якої, проголошує верховенство закону, що с обов'язковим для країни, які підписали Конвенцію. Окрім іншого пункт 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення містить імперативне правило згідно із яким провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Апелянт вказує на те, що виходячи з вимог статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при прийнятті рішення в резолютивній частині постанови необхідно зазначити тільки одне з передбачених цією статтею рішень чи про накладення адміністративного стягнення чи про закриття справи, а в даному випадку (на думку апелянта) - про закриття справи.

Також ОСОБА_2 зазначає, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 зауважив, що адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення. Продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.

При цьому апелянт стверджує, що, необхідність з'ясування судом першої інстанції, під час закриття провадження в справі внаслідок закінчення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обставин, викладених в статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не ґрунтуються на законі. Виключення провадження у справах про адміністративне правопорушення внаслідок закінчення строків, встановлених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності. Отже, поєднання закриття справи із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Крім цього ОСОБА_2 вказує на те, що уразі прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи буде свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року.

Апелянт стверджує, що справа розглянута по суті, з встановленням його у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, поза межами строку, передбаченого частиною 2 статті 38 зазначеного КУпАП, що є порушенням норм діючого законодавства.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву, в якій просив проводити апеляційний розгляд в його відсутність. Апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП за наведених обставин не вбачає перешкод для проведення апеляційного розгляду у відсутність ОСОБА_2

Заслухавши думку прокурора, який вважав, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушенняОСОБА_2, станом на 09.09. 2016 року обіймав посаду заступника директора департаменту - начальник управління контролю на автомобільному та міському транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті.

15.05.2016 року ОСОБА_2 попереджений про встановлені Законами України « Про державну службу» та « Про запобігання корупції « обмеженнями, пов'язаними з прийняттям на державну службу та її проходженням, а також ознайомлений з вимогами ч. 2 ст. 52 Закону України « Про запобігання корупції», згідно з якою у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Так, зі справи встановлено, що відповідно до щорічної декларації за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування заступника директора департаменту - начальник управління контролю на автомобільному та міському транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_2, останнім 04.11.2016 року придбано легковий автомобіль марки BMW , модель X5, 2005 року випуску, загальною вартістю 250 000 гривень. Проте, відповідно до публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій відомості щодо повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування - ОСОБА_2 відсутні.

Придбання вказаного автомобіля підтверджується листом територіального сервісного центру 3246 регіонального сервісного центру МВС в Київській області МВС України та копією договору купівлі - продажу 3246/2016/169811.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 даного Закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 19.08.2016 року № 1153/29283, не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Будь-яких доказів, які б вказували на поважність причин несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_2 суду першої та апеляційної інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в його діях відсутня суб'єктивна сторона, мета та умисел, є безпідставними.

Суб'єктивна сторона корупційного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_2, будучи обізнаним щодо вимог Закону України « Про запобігання корупції», усвідомлюючи про обов'язок повідомляти у десятиденний термін про суттєві зміни у майновому стані, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме, придбання легкового автомобіля, загальною вартістю 250 000 грн.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, як це визначено ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, незалежно від ознак суб'єктивної сторони, є адміністративним правопорушенням з формальним складом, поза як обов'язковою складовою складу даного правопорушення є існування об'єктивної сторони, тобто протиправного діяння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наведено інші докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного, а також, виходячи з того, що порушень судом першої інстанції вимог закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення в ході апеляційного перегляду справи не встановлено, вважаю, що оскаржувана постанова в частині визнання винним за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстав для зміни постанови, як про те ставить питання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не вбачаю.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке, відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Враховуючи, що вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення було виявлено 11 травня 2017 року, то, відповідно, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення місцевим судом пройшли, передбачені ст.38 КУпАП строки накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, і тому судом правомірно було закрито провадження в справі за цією обставиною.

Доводи апеляційної скарги про те, що поєднання закриття справи у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і не можуть суміщатись в одній постанові, на думку апеляційного суду є безпідставними.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку зі сплином строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАп, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.. 38 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке, відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення ( при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв'язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної , винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Така ж позиції викладена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією, згідно якого, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб'єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд першої інстанції, обґрунтовано лише після встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрив провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року є законною, обґрунтованою та винесеною у відповідності до вимог законодавства і підстав для її скасування чи зміни не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП , суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строків для притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І.