Справа № 264/2311/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2017 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає в м.Маріуполі по пров.Біологічний масив, буд.6, зареєстрованої в м.Маріуполі по пров.Зоологічному, буд. 11, за ч.1 ст. 164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 21.04.2017 року здійснювала діяльність без державної реєстрації як субєкт підприємницької діяльності щодо реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без ліцензії на право здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у магазині «Продукти», розташованому по вул. Мічуріна буд. 46-а в м.Маріуполі.

Правопорушниця в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась.

Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі з наступних підстав.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність, повязану з реалізацією алкогольних напоїв та тютюнових виробів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності. Ці дії одночасно містять ознаки правопорушень, передбачених ст.156 і ст.164 КпАП України.

В матеріалах справи маються письмові пояснення ОСОБА_2 від 21.04.2017 року, відповідно до яких остання вказувала, що при проведенні перевірки в магазині «Продукти» знаходились алкогольні напої та тютюнові вироби, але при проведенні перевірки ліцензії на їх продаж в магазині не було.

Частиною 1 ст.164 КпАП України передбачено провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону,чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Частиною 1 ст.156 КпАП України передбачена роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору.

Згідно ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд не може прийняти до уваги кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору, передбачене покарання за ст. 156 КпАП України.

Стаття 61 Конституції України забороняє двічі притягувати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що виключає можливість кваліфікації одного діяння одночасно за двома нормами КпАП України за наявності між ними конкуренції, а так само виключає можливість довільної кваліфікації такого діяння на вибір правоохоронного органу.

Так, відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.164 КпАП України передбачає досить тяжке покарання у вигляді штрафу від 17000 грн. до 34000 грн. з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, суд вважає за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювально на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

Оскільки «роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії» (ч.1 ст.156 КпАП України), є окремим випадком «провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону» (ч.1 ст.164 КпАП України), ці норми співвідносяться як спеціальна (ч.1ст.156 КпАП України) та загальна (ч.1 ст.164 КпАП України), а тому при кваліфікації відповідного протиправного діяння слід застосовувати загальновизнаний у правовій науці та судовій практиці спосіб кваліфікації, згідно якої при конкуренції загальної та спеціальної норми застосуванню підлягає остання. При цьому в контексті проголошених ст.ст.3,8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Крім того, однією з обов'язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення.

Систематичною вважається діяльність у разі, коли вона (в тому числі й продаж товарів) здійснюється неодноразово протягом певного періоду часу.

Факт систематичного (неодноразового) здійснення ОСОБА_2 господарчої діяльності з приводу реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями не встановлений.

Таким чином, накладення на ОСОБА_2 більш тяжкого адміністративного стягнення на підставі загальної норми (ч.1 ст.164 КпАП України) за наявності спеціальної норми, що передбачає менше покарання за те саме діяння, означало б не просто недотримання сформульованого ЄСПЛ принципу «передбачуваності» закону, але й призвело б до порушення правила, що міститься в другому реченні ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення правопорушення».

Беручи до уваги те, що указані в протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_2, факт скоєння яких доводиться зібраними у справі доказами, мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.156 КпАП України, що виключає застосування в даному випадку ч.1 ст.164 КпАП України, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у цій справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 61 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3, ст. 294 КпАП України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.164 КпАП України закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

Вилучені тютюнові вироби, алкогольні напої, слабоалкогольні напої, пиво, які зберігаються у ОСОБА_2 згідно акту опису та акту прийому-передачі від 21.04.2017 року залишити ОСОБА_2

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: Н. В. Литвиненко