АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/4002/17 Суддя 1-ї інстанції: Гримайло А.М.
Провадження № 33/790/1211/17
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрика В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2017 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 05.08.2017 року о 03:06 ОСОБА_2 керував автомобілем Рено Трафік, державний номер НОМЕР_1, в м. Харкові по Лопанській набережній в районі будинку № 3/2, в стані алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на встановлення стану сп'яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці водій відмовився в присутності свідків. Згідно висновку № 2083 від 05.08.2017 року лікаря нарколога КЗОЗ ХОНД, ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР) України, тобто здійснив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 29.08.2017 року та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, і поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що під час винесення постанови від 29.08.2017 року у судовому засіданні участі не брав, та отримав копію лише 08.09.2017 року.

В скарзі вказує, що 05.08.2017 року він перебував поряд зі своїм транспортним засобом за адресою: м. Харків, Лопанська набережна в районі будинку 3/2, разом з друзями коли до них під'їхав патруль та зробив зауваження щодо несправної фари, що було взято до уваги. Після чого працівники поліції почали звинувачувати ОСОБА_2 щодо перебування його в нетверезому стані та вимагали пройти огляд на місці, на що ОСОБА_2, відмовився в присутності свідків, оскільки транспортним засобом він не керував, та вказав, що керування транспортного засобу до прибуття працівників поліції передав ОСОБА_5, оскільки знав, що буде вживати спиртні напої.

Після чого на вимогу працівників поліції не здійснюючи їм опір він проїхав до медичного закладу, де було встановлено перебування його в стані алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що вимоги вказаної правової норми були дотримані суддею суду першої інстанції в повному обсязі.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 районним судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Апеляційний суд оцінює критично пояснення апелянта щодо того, що він лише перебував біля транспортного засобу коли до них під'їхали працівники поліції, та не був його водієм, оскільки згідно відеозапису, наданого інспектором поліції ОСОБА_6 ці посилання були спростовані, і вбачається, що ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу, який переслідувався поліцейським екіпажем.

Окрім того, згідно змісту розписки, наявної в матеріалах справи на аркуші 5, ОСОБА_7, який згідно пояснень ОСОБА_2 керував його транспортним засобом, прийняв саме від ОСОБА_8 05.08.2017 о 03:52 керування автомобілем Рено Трафік, державний номер НОМЕР_1, та зобов'язався не передавати його ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_2 не спростував обставини, викладених у постанові судді від 29.08.2017 року, та наявність його вини підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення серії БР 242599 від 05.08.2017 року, висновком від 05.08.2017 року № 2083, поясненнями свідків ОСОБА_9,ОСОБА_10., розпискою ОСОБА_7 від 05.08.2017 року, а також поясненнями працівника поліції ОСОБА_6, яка пояснила апеляційному суду, що саме ОСОБА_2 керував вказаним вище транспортним засобом.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, підстав для скасування постанови від 29.08.2017 року за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2017 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області В.П.Цілюрик