Справа № 135/981/17
Провадження № 3/135/384/17
ПОСТАНОВА

іменем України

27.09.2017 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ПатраманськийІ.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, місце проживання якого: АДРЕСА_1 не працюючого

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення "ОСОБА_1 27.03.2017 року о 19 год. 00 хв. на а/д Ладижин Лукашівка, біля очисних споруд м.Ладижин керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння ( не чітка вимова, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей), та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі, в присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.3 ст. 130 КУпАП".

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження необхідно закрити не за ст. ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за пропуском строку притягнення до відповідальності, а за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, із-за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У судовому засіданні встановлено, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП; адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог законів; факти, викладені в ньому, не відповідають дійсності.

Це підтверджується вимогами законів та сукупністю доказів.

Так, з диспозиції ч.3 ст. 130 КУпАП видно, що адміністративна відповідальність за цією статтею передбачена за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1, звинуваченого у вчинені правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП повернуто Ладижинському ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення. При цьому, в даному судовому рішенні було чітко вказано, що слід було зробити.

Зокрема, було зазначено, що даний протокол не відповідає всім вимогам ст.256 КУпАП, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено точні відомості, необхідні для вирішення справи.

Адже диспозиція ч.3 ст.130 КУпАП передбачає притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за дії передбачені частиною першою цієї статті.

У вищезазначеному протоколі не зазначено докази повторності адміністративного правопорушення: чи копії постанови, чи витягу з АРМОР. А всі додані до справи документи можуть лише підтвердити обставини викладені у протоколі. Відомостей про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, а ні протокол про адміністративне правопорушення, а ні додані до нього документи, не містять.

Також інформація, що зазначена в довідці про те, що ОСОБА_1, 03.02.2017 року та 18.02.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності, нічим не підтверджена.

Оскільки вимоги, викладені у постанові від 04.04.2017року виконано не було, постановою від 19.05.2017 року адміністративний матеріал повторно направлено до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області для додаткової перевірки та належного оформлення.

На даний час вказівки, які зазначені у вказаних вище судових рішеннях, які є обов'язковими для виконання всіма органами влади, у тому числі і самим судом, не усунуті, судове рішення взагалі залишено без реагування.

Будь яких доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП суду не надано.

Із врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя звертає увагу на таке.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

Зважаючи на те, що до протоколу серії АП1 № 907153 від 27.03.2017 року не було додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 03.02.2017 року та 18.02.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про необхідність визнання ОСОБА_1 невинувати та закриття відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя