АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/2065/2017 Постанова винесена суддею Валігурою Д.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Українка Обухівського району Київської області, громадянина України, зсередньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 13 червня 2017 року о 16 год. 10 хв. по Столичному шосе, 215 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив виїзд на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, при цьому не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 8.7.3 (ґ), 8.11 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративну справу відносно ОСОБА_2 закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду справи суддею неповно встановлено необхідні для вирішення справи обставини, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, за якими, відповідно до пояснень ОСОБА_2, він рухався із м. Українка в напрямку м. Київ повз м. Конча-Заспа на автомобілі «Хонда» зі швидкістю 70-80 км/год. На під'їзді до пішохідного переходу поруч із санаторієм «Конча-Заспа», який обладнаний світлофором, ОСОБА_2 побачив зелений сигнал світлофора, та, оскільки за таких умов заборони руху не було, а також не було перешкод на дорозі у вигляді пішоходів та інших транспортних засобів, ОСОБА_2 продовжив рух прямо. В цей момент несподівано автомобіль «Фольксваген», який рухався в крайній лівій смузі зустрічної смуги руху в районі пішохідного переходу, без включеного покажчика лівого повороту, почав виконувати поворот наліво відносно напрямку свого руху, перекриваючи ОСОБА_2 рух прямо. Застосовуючи екстрене гальмування, ОСОБА_2 намагався зупинити свій автомобіль, але йому це не вдавалось, зважаючи на маленьку відстань між його та іншим автомобілем, в результаті чого відбулося зіткнення.

Тому, винним себе у порушенні правил дорожнього руху ОСОБА_2 не вважає, оскільки він на жовтий сигнал світлофора не їхав і не з його вини сталось ДТП.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_2 було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_5, який разом з ним перебував у машині в момент ДТП та про необхідність призначення по справі судово-автотехнічної експертизи, однак суддя, свідка не допитав, питання проведення судово-автотехнічної експертизи не вирішив, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, вислухав пояснення ОСОБА_2, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п. 8.7.3 (ґ), 8.11 Правил дорожнього руху України, а саме - про незабезпечення ним безпеки дорожнього руху під час здійснення ним під час керування 13 червня 2017 року о 16 год. 10 хв. автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, по Столичному шосе, 215 в м. Києві виїзду на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди - водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без будь-яких заперечень, та в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на Столичному шосе, 215 в м. Києві, дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місця зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо обставин події.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди, він, керуючи автомобілем «Хонда», рухався по Столичному шосе в напрямку м. Києва в крайній лівій смузі зі швидкістю 90-95 км/год. та, під'їжджаючи до ділянки дороги зі світлофорним об'єктом, побачив, що почало мерехтіти жовте світло світлофора, яке він побачив ще за 15-20 метрів до місця розміщення світлофора, але вирішив продовжити рух на жовтий сигнал світлофора, щоб завершити проїзд даної ділянки дороги, та, виїхавши на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, він побачив автомобіль «Фольксваген» і хотів його об'їхати з правого боку, але йому це не вдалося і він відчув удар в передню частину автомобіля.

При цьому, на запитання інспектора поліції про те, який колір світлофора він побачив та на який колір світлофора він виїхав на перехрестя, ОСОБА_2 власноручно зазначив, що - на жовтий та поставив біля своїх відповідей власний підпис.

Між тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказав, що надані ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди пояснення були надані ним в шоковому стані, а до того ж йому так сказали написати працівники поліції, дії яких він на даний час оскаржує в суді.

Водночас, по обставинам дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 пояснив, що він рухався з м. Українка в напрямку м. Київ повз м. Конча-Заспа на автомобілі «Хонда» зі швидкістю 70-80 км/год. в крайній лівій смузі, і на під'їзді до пішохідного переходу поруч із санаторієм «Конча-Заспа», який обладнаний світлофором, знаходячись на відстані 15-20 метрів до світлофора, побачив зелений сигнал світлофора, та, оскільки заборони руху не було, а також не було перешкод на дорозі у вигляді пішоходів та інших транспортних засобів, він продовжив рух прямо, а в цей момент несподівано автомобіль «Фольксваген», який рухався в крайній лівій смузі зустрічної смуги руху в районі пішохідного переходу, без включеного покажчика лівого повороту, почав виконувати поворот наліво відносно напрямку свого руху, перекриваючи йому рух прямо, тому застосовуючи екстрене гальмування, він намагався зупинити свій автомобіль, але йому це не вдалось, зважаючи на маленьку відстань між його та іншим автомобілем, в результаті чого відбулося зіткнення.

Також зазначив, що він не порушував Правила дорожнього руху, що б могло призвести до зіткнення транспортних засобів, оскільки не їхав на жовтий сигнал світлофора, а останнє сталося виключно внаслідок недотримання Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4

Проте, твердження ОСОБА_2 про те, що він здійснив виїзд на перехрестя саме на зелений сигнал світлофора та про винуватість в даній дорожньо-транспортній пригоді виключно другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, який недотримався Правил дорожнього руху, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Так, з пояснень другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія ОСОБА_4, наданих ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та під час апеляційного розгляду, вбачається, що він, керуючи автомобілем «Фолькваген», рухався по Столичному шосе від м. Києва в напрямку м. Обухова зі швидкістю 60 км/год. Доїжджаючи до регульованого перехрестя, він зменшив швидкість та виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора, зупинив автомобіль у крайній лівій смузі, увімкнув лівий покажчик повороту, так як хотів повернути до санаторію «Конча-Заспа», при цьому надавав перевагу зустрічним транспортним засобам, які також рухались на зелений сигнал світлофора. В подальшому, побачивши на дублюючому світлофорі, оскільки основний світлофор, яким він керувався, знаходився позаду нього, що зелене світло світлофора почало мигати, після чого загорівся жовтий сигнал, а потім червоний, та, що зустрічні автомобілі зупинились, а пішоходи почали переходити дорогу по напрямку руху ОСОБА_2, він поїхав, щоб завершити свій маневр. Однак, проїхавши одну смугу зустрічного руху та переїхавши в другу, він відчув удар в передню частину свого автомобіля, який спричинив автомобіль «Хонда». Також зазначив, що водій автомобіля «Хонда», вийшовши з автомобіля після зіткнення, сказав, що він проскакував на жовтий сигнал світлофора зі швидкістю 90 км/год.

Саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами.

Зокрема, ці обставини підтверджуються і схемою дорожньо-транспортної пригоди, правильність якої не оспорювалась учасниками пригоди при її складанні, в якій зафіксовано дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, сліди юзу автомобіля «Хонда», положення транспортних засобів після зіткнення, а також пошкодження, які отримали транспортні засоби в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Дані схеми дорожньо-транспортної пригоди свідчать про те, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася на перехресті, де рух регулюється дорожніми знаками та світлофорним об'єктом, і зіткнення транспортних засобів відбулося в другій смузі по напрямку руху автомобіля «Хонда» фактично вже під час завершення маневру лівого повороту водієм автомобіля «Фолькваген» із зустрічного напрямку руху.

Тобто дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця зіткнення та розташування автомобілів «Хонда» та «Фольксваген» після їх зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що на момент зіткнення водій автомобіля «Хонда» ОСОБА_2, здійснював рух через перехрестя на жовтий сигнал світлофора, тобто беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у недотриманні п. 8.7.3. (ґ) ПДР України, який забороняє рух на жовтий сигнал світлофора і попереджає про наступну зміну сигналів, а також і вимог п. 8.11 ПДР України, який встановлює умови, за яких водіям, в разі ввімкнення жовтого сигналу, дозволяється рухатися далі, однак, ОСОБА_2 цих умов не дотримався, оскільки, продовживши рух на жовтий сигнал світлофора, не забезпечив безпеки дорожнього руху та сталося зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, і саме ці порушення ОСОБА_2 перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з пошкодженням автомобілів, як встановив і суд першої інстанції.

Що стосується тверджень ОСОБА_2 в апеляційному суді про те, що він рухався на дозволений зелений сигнал світлофора та надав пояснення після дорожньо-транспортної пригоди щодо його руху на жовтий сигнал світлофору за вказівкою працівників поліції, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними, оскільки на запитання інспектора поліції про те, який колір світлофора він побачив та на який колір світлофора він виїхав на перехрестя, ОСОБА_2 кожного разу власноручно зазначив, що - на жовтий та поставив біля своїх відповідей власний підпис, що також об'єктивно підтверджується і наведеними вище доказами.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_3, що ОСОБА_2 рухався на дозволений зелений сигнал світлофора,як і доводи про його невинуватість та про порушення вимог правил дорожнього руху виключно водієм ОСОБА_4, який не дочекавшись завершення маневру ОСОБА_2, почав здійснювати поворот ліворуч, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наведеними вище доказами, які у суду не викликають сумнівів, а інших переконливих доказів на обґрунтування своїх апеляційних вимог, які б за своїм змістом спростовували висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено.

Що стосується доводів апелянта щодо неповноти з'ясування судом всіх обставин справи, зокрема - внаслідок того, що безпосередньо в суді не допитувався свідок події та не досліджувалося питання щодо доцільності призначення по справі судово-автотехнічної експертизи, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 в суді першої інстанції заявлялося клопотання про допит свідків чи проведення відповідної експертизи, як не заявлялось таких клопотань і під час апеляційного розгляду, а з урахуванням сукупності вищенаведених доказів, які беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у порушенні вимог п.п. 8.7.3. (ґ), 8.11 ПДР України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, це жодним чином і не могло вплинути на правильність прийнятого судом рішення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів, що становить 340 гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.