АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Справа №33/796/1129/2017 Головуючий у першій інстанції - Дідик М.В.
Категорія ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпА Доповідач - Кепкал Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_3, 16.02.2017 року, о 17 год. 35 хв., керуючи автомобілем марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою жезлу та свистка не зупинився, був затриманий шляхом переслідування. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою приладу «Драгер», тобто вчинив дії, якими порушив п.п. 2.4, 2.9а) ПДР України, і тим самим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2017 року в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, призначивши адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що він не оскаржує фактичні обставини події, викладені в постанові суду першої інстанції, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак зазначає про те, що на час вчинення вказаного правопорушення, санкція ч. 1ст. 130 КУпАП передбачала покарання як у вигляді штрафу, так і альтернативне стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами. При накладенні на нього адміністративного стягнення, на його думку, суддею місцевого суду не в повному обсязі дотримано вимоги ст. 33 КУпАП та не враховано наявність у апелянта малолітньої дитини (3 роки), що його робота пов'язана виключно із транспортним перевезенням по цивільно-правових угодах, щирого каяття у вчиненні адміністративного правопорушення, а також те, що розмір проміле алкоголю в крові був дуже незначний, практично нульовий, у зв'язку з чим на нього було накладено занадто суворе адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_3у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений представленими в матеріалах справи даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №123572 від 16 лютого 2017 року (а.с. 1), згідно якого ОСОБА_316.02.2017 року, о 17 год. 35 хв., керуючи автомобілем марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_2в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, підписаний ОСОБА_3, особою, яка його склала - інспектором 1 роти 4 батальйону УПП в м. Києві ВасильчукомЮ.В.та свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які згідно їх пояснень (а.с. 5) підтвердили, що водій ОСОБА_3погодився, у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав 0.58 % проміле, роздруківкою результату тестування на приладі «Драгер» БР 123572 на стан алкогольного сп'яніння з показником 0.58 % проміле (а.с. 3), актом огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_3виявлені ознаки : запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння рук (а.с. 4), розпискою ОСОБА_7про те, що він бере на себе зобов'язання доставити транспортний засіб «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2до вул. Харківське шосе, 56 (а.с. 6).

Окрім того, не заперечував своєї вини і сам ОСОБА_3, який під час апеляційного розгляду пояснив, що 16 лютого 2017 року зранку випив пляшку пива, тобто фактично підтвердив, що перебував у стані алкогольного сп'яніння на момент огляду його на стан сп'яніння, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а на вимогу працівників поліції не виконав зупинку, оскільки просто не побачив такої вимоги про зупинку.

Що стосується єдиного доводу апеляційної скарги - суворості призначеного адміністративного стягнення, то як вбачається з матеріалів справи, обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33, 36 КУпАП, тяжкості вчинених адміністративних правопорушень та особі правопорушника.

Всупереч доводам апеляційної скарги, адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених ( згідно вимог ст. 36 КУпАП), яка на час вчинення адміністративного правопорушення не передбачала альтернативних видів стягнення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення як щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, так і в частині законності накладеного адміністративного стягнення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни постанови суду, як про те ставив питання ОСОБА_3 не вбачаю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І.Кепкал