Провадження № 3/638/4132/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Подус Г.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдат військової служби за контрактом, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.3 ст.172-20 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
З Харківського зонального відділу Військової служб правопорядку в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 будучи солдатом військової частини НОМЕР_1 , вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення «Розписання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів військовослужбовцями».
Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що справа підлягає поверненню до Харківського зонального відділу Військової служб правопорядку для дооформлення, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Частиною 3 ст. 172-20 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність, в тому числі, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року яку було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Щодо кваліфікації діяння ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме - вчинення правопорушення в умовах особливого періоду, суд виходить з наступних обставин.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Цією ж статтею передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Отже, в даному випадку необхідно виходити з того, що особливий період розпочинається з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, оскільки воєнного стану в Україні немає.
Так, на підставі Указів Президента України: від 17 березня 2014 року № 303/2014, від 06 травня 2014 року № 454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014 та від 14 січня 2015 року № 15/2015 в Україні діяла часткова мобілізація з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року, з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року та з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року відповідно.
Указом Президента України №411/2016 від 26 вересня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» фактично здійснено демобілізацію останньої черги мобілізованих, оскільки згідно даного Указу у жовтні закінчилося звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період.
Інших Указів про мобілізацію Президентом України не видавалось.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до практики ЄСПЛ принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості закону», яким передбачається втручання у права особи. Так, у Рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Згідно рішення ЄСПЛ від 23 червня 1995 року у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства», закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам «доступності» та «передбачуваності». Так, «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку.
В законодавстві України не має чіткого визначення поняття «час мобілізації» та не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Як встановлено з аналізу вищевказаних норм, законодавчих підстав вважати, що станом на період вчинення правопорушення 08 жовтня 2017 року в Україні діяв особливий період, немає, в протоколі про адміністративне правопорушення будь-якого посилання на нормативні акти, які підтверджують дію особливого періоду на час вчинення адміністративного правопорушення, немає, а до протоколу не долучено жодних доказів на підтвердження вказаної обставини, окрім листів рекомендаційного характеру.
Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КпАП України, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14).
За змістом рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року за № 2-рп/2015 положення частини другої статті 294 КпАП України щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 241 цього кодексу, про закриття справи. Тобто, постанова судді про повернення матеріалу на дооформлення оскарженню не підлягає.
Враховуючи наведене, а також те, що у судді відсутні повноваження змінювати формулювання обвинувачення та перекваліфіковувати діяння, оскільки це істотно погіршує становище особи, котра притягується до відповідальності, суддя приходить до переконання, що наведені обставини не дають можливості повно та об`єктивно розглянути справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, а тому матеріали справи щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_1 необхідно повернути до Харківського зонального відділу Військової служб правопорядку, для належного дооформлення.
На підставі наведеного, керуючись ст. 256 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративну справу у відношенні ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП направити до Харківського зонального відділу Військової служб правопорядку для належного оформлення.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя