Справа №591/5050/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/476/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, працююча в ПАТ «Сумигаз», проживаюча в ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2017 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на неї було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 11 вересня 2017 року о 20 год. 45 хв. в м. Сумах по вул. Героїв Крут, 30 вона будучи власником автомобіля марки «Chery Kimo», державний номерний знак НОМЕР_1, передала керування ним громадянину ОСОБА_5, який перебував в стані алкогольного спяніння, що підтверджено показником приладу «Драгер» 6810 ARAM 2261 результат позитивний 0,67 %, в результаті чого своїми діями порушила вимоги п. 2.9 «г» ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить постанову судді скасувати, а провадження відносно неї закрити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наголошує на незаконності та необґрунтованості винесеної відносно неї постанови, оскільки на думку апелянта вона прийнята з порушенням матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта суд дійшов помилкового висновку про те, що протокол складений відносно неї у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оскільки, за словами апелянта, поліцейські при його складанні повинні керуватися Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», а не як послався суд на Наказ МВС України від 06.11.2015 року № 1376 «Про Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції». Також, суд враховуючи пояснення водія правопорушника, на підтвердження її вини, безпідставно не переконався у існуванні постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а на неї, навіть визнаючи її винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, мав би накласти виключно покарання у виді штрафу, однак без позбавлення посвідчення водія, так як водієм вона тоді не виступала.

Між тим, з огляду на те, що судовий розгляд справи був проведений за її - ОСОБА_3 відсутності, про час та дату його проведення, за словами ОСОБА_3 вона не знала, а копію судового рішення від 06.11.2017 року вона отримала лише 21.11.2017 року у відділі поштового звязку, та 29.11.2017 року звернулася з апеляційною скаргою на нього, тому просить поновити їй строк на апеляційне оскарження вказаної постанови суду, оскільки наведені нею причини такого пропуску вважає поважними.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4, які просили поновити строк на апеляційне оскарження постанови, підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи 06.11.2017 року суддею був здійснений без участі ОСОБА_3, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови суду, її копія була направлена ОСОБА_3 07.11.2017 року (а.с. 22), 21.11.2017 копія постанови ОСОБА_3 була отримана про що суд першої інстанції 24.11.2017 року отримав рекомендоване повідомлення про вручення останній поштового відправлення (а.с. 28).

Враховуючи викладене апеляційний суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3, про винесення відносно неї оскаржуваної постанови стало відомо вже після спливу десятиденного строку на її апеляційне оскарження, а тому вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується посилання апелянта в її скарзі на незаконність постанови Зарічного районного суду м. Суми відносно неї, то слід зазначити наступне.

Згідно вимог ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи.

Як убачається з матеріалів справи суддя першої інстанції, всебічно розглянув справу, об'єктивно оцінив добуті докази, з'ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм вірну оцінку.

Зокрема, вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується рядом наявних в матеріалах справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 136944 від 11.09.2017 року, складеному уповноваженою на те особою, з якого вбачається те, що ОСОБА_3 11.09.2017 року о 20 год. 45 хв. в м. Сумах по вул. Героїв Крут, 30, будучи власником автомобіля марки «Chery Kimo», державний номерний знак НОМЕР_1, передала керування ним громадянину ОСОБА_5, який перебував в стані алкогольного спяніння, що підтверджено показником приладу «Драгер» 6810 ARAM 2261 результат позитивний 0,67 %, в результаті чого своїми діями порушила вимоги п. 2.9 «г» ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Між тим в наданих ОСОБА_3 в протоколі поясненнях остання власноручно письмо вказала про те, що вона передала керування транспортним засобом марки «Chery Kimo» водію ОСОБА_5, який, за її словами, вжив одну пляшку пива, при цьому ОСОБА_3 додала в поясненнях і про те, що вину свою вона визнає. Протокол ОСОБА_3 засвідчила своїм особистим підписом, що свідчить про її згоду з викладеним у ньому змістом (а.с. 1);

- письмовими поясненнями ОСОБА_3, відповідно до яких остання в письмовій формі чітко вказала про те, що 11.09.2017 року вона близько 20 год. 40 хв., усвідомлюючи про те, що ОСОБА_5 випив пляшку пива, передала останньому керування свого транспортного засобу марки «Chery Kimo», державний номерний знак НОМЕР_1, з метою щоб той довіз її до місця проживання м. Суми вул. Заливна, 17, посилаючись на відсутність у неї на той час водійського посвідчення. При цьому зазначила про те, що вину свою у вчиненому вона визнає (а.с. 2);

- роздруківкою із спеціального технічного засобу «Драгер» та актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до яких, пройдений, в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, 11.09.2017 року о 20 год. 54 хв. тест на стан алкогольного спяніння громадянином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, показав позитивний результат 0,67 %, що свідчить про наявність у нього стану алкогольного спяніння (а.с. 4).

З огляду на викладене та аналізуючи вказані докази в їх сукупності, вважаю, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним та беззаперечним, оскільки та діючи в порушення п. 2.9 «г» ПДР України свідомо передала керування своїм транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного спяніння, про що та достовірно знала про це і не заперечувала в своїх письмових поясненнях.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про невідповідність складеного відносно неї протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, то їх слід визнати безпідставними та такими, що не можуть заслуговувати на увагу, оскільки по-перше апелянт посилаючись на ніби то помилкове посилання суду на невірно вказаний ним Наказ МВС України яким повинен керуватися працівник поліції при складенні протоколу, жодним чином не обґрунтовує своєї позиції, при цьому висловлює лише свою думку, а по-друге апелянт не наводить в своїй скарзі доводів про те, що саме в складеному відносно неї протоколі не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, до яких наслідків такі не відповідності призвели та яким чином вони впливають чи могли вплинути на законність прийнятого відносно ОСОБА_3 рішення.

Не може погодитись апеляційний суд і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про безпідставне врахування судом першої інстанції при винесенні відносно неї судового рішення пояснень водія ОСОБА_5 та результат тесту газоаналізатору щодо огляду останнього на стан алкогольного спяніння, оскільки по-перше суд в оскаржуваній постанові на доведення вини ОСОБА_3 посилався між іншими доказами і на письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, однак при цьому жодних посилань, як йде мова в апеляційній скарзі, на пояснення водія ОСОБА_5 суд в своєму рішенні не робив, а по-друге, результати огляду на стан алкогольного спяніння з газоаналізатору «Драгер» судом вірно були враховані на доведення вини ОСОБА_3 у вчиненому, оскільки вони являються належним доказом на підтвердження вини останньої у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як в даному випадку йде мова про порушення ОСОБА_3 п. 2.9 «г» ПДР України, а саме за передачу керування своїм транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння, в свою чергу тест із газоаналізатору «Дрегер» виступає на підтвердження такого стану водія ОСОБА_5, який при зупинці працівниками поліції керував транспортним засобом ОСОБА_3 та пройшов відповідний огляд на місці зупинки в присутності двох свідків.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції визнаючи її винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП вірно наклавши на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, безпідставно позбавив її права керування транспортним засобом строком на 1 рік, виходячи з наступного.

Так, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 визнана винною та притягується до адміністративної відповідальності за порушення нею п. 2.9. «г» ПДР України, тобто за передання керування своїм транспортним засобом особі (ОСОБА_5С.), яка перебувала в стані алкогольного спяніння відповідальність за що, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_3 11 вересня 2017 року о 20 год. 45 хв. в м. Сумах по вул. Героїв Крут, 30 в якості водія не виступала, її автомобілем марки «Chery Kimo», державний номерний знак НОМЕР_1, керував водій ОСОБА_5, а тому застосоване судом стягнення в виді позбавлення права керування транспортним засобом ОСОБА_3, слід визнати безпідставним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити оскаржувану постанову судді першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення, виключивши рішення суду про позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортним засобом на строк один рік.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Виключити рішення суду про застосування до ОСОБА_3 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк один рік.

В інші частині постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2017 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. та стягнуто судовий збір, залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.