Справа № 159/2599/17 Провадження №33/773/769/17 Суддя в 1 інстанції: Миронюк М. Г.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Денісов В.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши заяву останнього про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ЧАБАН Анатолій Олегович, ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 320 гривень судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 30.06.2017 близько 21 години в с.Колодниця Ковельського району по вул. Зарічна, керував автомобілем марки «IVECO», номерний знак PGN762ES, перебуваючи у стані алкогольного спяніння (огляд на стан спяніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку приладом «Драгер ALCOTEST 6810»), чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

У своєму клопотанні ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки він не брав участі в розгляді справи та отримав копію постанови лише 26.08.2017. Не володіючи спеціальними знаннями, він 05.09.2017 подав апеляційну скаргу на оскаржувану постанову судді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що постанова судді була ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд, розглядаючи справу, всупереч вимогам закону, не повідомив його про час та місце слухання справи, чим порушив його право на захист. Висновки суду про те, що він був повідомлений про час та місце розгляду справи є безпідставними, оскільки судових повісток та телефонограм про місце та час розгляду справи він не отримував. Між тим, зазначає, що він користується мобільним телефоном із номером НОМЕР_1, а не НОМЕР_2, на який було надіслано телефонограму судом. Вважає, що його притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв. Зокрема, коли він керував автомобілем, працівники поліції зупинили його близько 19 години 30.06.2017 та запідозрили, що він перебуває у стані спяніння. Ці обставини він категорично заперечував і готовий був здати кров у лікарні, щоб спростувати дані припущення працівників поліції. В подальшому останні незаконно утримували його автомобіль тривалий час, оперативно не проводили освідування на стан спяніння, незважаючи на те, що йому о 19 годині 30 хвилин необхідно було приймати седативні ліки на основі спиртового розчину, про що він їх попереджав. Після вживання зазначених лікарських препаратів йому було запропоновано проїхати на власному автомобілі за кермом через усе місто до відділу поліції та пройти обстеження із застосуванням приладу «Драгер Алкотест», куди вони прибули орієнтовно біля 21 години. Під час проходження огляду на виявлення стану спяніння він повідомив працівників поліції про те, що вживав ліки, а тому прилад вже не покаже правильних результатів. Ці обставини залишились поза увагою суду, а тому його рішення не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримував свою апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови слід задовольнити, оскільки ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи та копію оскаржуваної постанови судді отримав 26.08.2017, що стверджується матеріалами справи. Тому, на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження пропущений ОСОБА_1 із поважних причин.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції незаконно розглянув справу без його участі, не підтверджується матеріалами справи.

Так, судом першої інстанції вживались заходи до повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи шляхом неодноразового надіслання судових повісток на його адресу. Оскільки дані повістки повертались без вручення адресату з відміткою поштового відділення «Через не запит», суд правильно дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід повідомити про час та місце розгляду справи за допомогою телефонограми.

Телефонограмою Ковельського міськрайонного суду стверджується, що ОСОБА_1 прийняв в телефонному режимі повідомлення (номер телефону НОМЕР_2), про те, що у зазначеному суді о 09 год. 30 хв. 16.08.2017 буде розглядатись справа щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.9). Недовіряти змісту даної телефонограми в апеляційного суду немає підстав.

Посилання апелянта на те, що він не користується даним номером телефону, є безпідставними, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначив, що користується телефоном з номером НОМЕР_2. Своїм власноручним підписом у цьому протоколі ОСОБА_1 ствердив, що унесені про нього дані є правильними (а.с.2).

Між тим, отримавши копію протоколу про адміністративне правопорушення 30.06.2017, у якому в тому числі вказано, що розгляд справи відбудеться в Ковельському міськрайонному суді, ОСОБА_1 не отримував поштову кореспонденцію, яка надсилалась судом на адресу його проживання, особисто не вживав заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність розгляду справи без участі ОСОБА_1, який був повідомлений про місце та час судового розгляду, однак не зявився в судове засідання, і про причини своєї неявки суд не повідомив, як і не подавав клопотань про відкладення розгляду справи.

За наявності вказаних обставин, порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 апеляційний суд не знаходить.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що при розгляді справи суддя зясував всі обставини справи, дослідив наявні у ній докази, давши їм правильну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного спяніння і в діях є склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП .

Вина ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення повністю стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБ 2 №537171 від 30.06.2017, у якому ОСОБА_1 власноручно зазначив, що «керував автомобілем перед тим випив 0,5 л пива алкогольного» (а.с.2); результатами приладу «Драгер ALCOTEST 6810», відповідно до якого рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 становить 1%о (промілле) (а.с.1); поясненнями свідків; актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних засобів, згідно з яким у ОСОБА_1 виявлено запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння обличчя (а.с.5). З висновком акту про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані спяніння погодився і сам ОСОБА_1, поставивши власноручний підпис і не подавши будь-яких заперечень з цього приводу.

Тому посилання апелянта на те, що він не керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, а вживав ліки на спиртовій основі вже після зупинки його транспортного засобу, не підтверджуються будь-якими матеріалами справи, крім його тверджень в апеляційній скарзі.

Між тим, згідно з п. 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється, як керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, так і керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Таким чином висновки судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП ( в редакції від 14.07.2015) стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Призначаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, правильно врахував зазначені обставини, тому обґрунтовано призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, підстав для скасування постанови судді, з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року щодо нього без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_2