Дата документу Справа № 336/3016/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 333/3016/17 Суддя в 1-й інстанції Дацюк О.І.
Провадж. № 33/778/624/17 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, мешкає у м.Запоріжжя, вул. Івана Мейлуса (Червонопрапорна), 16,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

згідно з оскаржуваною постановою, 28 травня 2017 року приблизно о 18.10 годині ОСОБА_1 в районі будинку № 24 по вул. Покровська у м. Запоріжжя керував автомобілем ЗАЗ Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1, маючи зовнішні ознаки спяніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та, будучи зупиненим поліцейськими, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду прийняте без урахування всіх фактичних обставин справи, зібрані по справі докази є неприпустимими та не є достатніми для визначення його вини у вчиненому правопорушенні. Зазначає, що з протоколом складеним за ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції він не згоден, оскільки не керував транспортним засобом, а лише знаходився поруч та розмовляв зі своїм знайомим. У звязку з тим, що він був затриманий та доставлений до Олександрівського ВП, протокол йому не вручався, понятих на місці події не було, права не розяснювали, він негайно поїхав до КУ «ЗОНД» та пройшов освідування, за результатами якого він не перебував у стані спяніння. Вважає, дії працівників поліції щодо схиляння його до проходження медичного огляду на стан спяніння у медичному закладі незаконним та протиправними, оскільки він не керував транспортним засобом. Вказує, що справу відносно нього розглянуто неналежним судом, відповідно до ст. 276 КУпАП. В порушення вимог ст. 283 КУпАП судом не викликано та не допитано працівника поліції, який склав протокол, не допитано понятих та свідків по справі. Крім того, вважає, що протокол складено з порушенням ст. 266 КУпАП та Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, у звязку з чим вважається недопустимим доказом по справі. В оглянутому в судовому засіданні відеофайлі відсутні докази керування ним транспортним засобом. Таким чином, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, приходжу до наступних висновків.

До судового засідання апелянт, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду не зявився. До початку судового засідання ОСОБА_1 було надано клопотання про відкладення розгляду справи через сімейні обставини, що на думку судді не можна визнати як обставину, яка є поважною для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП неявка ОСОБА_1 до судового засідання не є перешкодою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 085470 від 28.05.2017 року (а.с. 1), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.05.2017 року (а.с. 3), актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів ( а.с. 2), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 з яких вбачається, що останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння за допомогою алкотесту Драгер та в закладі ЗОНД (а.с. 3,4), рапортами інспекторів УПП в м.Запоріжжя ДПП України ОСОБА_4, ОСОБА_5, (а.с. 6, 17, 18), DVD диском (а.с.20).

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду в якості свідка ОСОБА_2 підтвердив факт відмови ОСОБА_1, якого він запамятав як працівника поліції, від проходження огляду з метою виявлення стану спяніння за допомогою алкотестеру Драгер на місці зупинки та в медичному закладі.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Посилання апелянта, що він не керував транспортним засобом спростовується наступним.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_1 стверджував про те, що він 28.05.2017 року не керував автомобілем, тож не був водієм та не мав обовязку проходити огляд на стан спяніння.

Разом з тим, дані пояснення спростовуються особистими письмовими поясненнями ОСОБА_1, які надавались ним 13.06.2017 року при проведенні службового розслідування, направлялись до суду та долучались до матеріалів справи, а також і письмовими поясненнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, рапортами патрульних поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, матеріали справи містять інші письмові пояснення ОСОБА_1, які останній надавав на імя судді Щасливої О.В. та в яких ОСОБА_1 не заперечував факт керування 28.05.2017 року приналежним йому автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 перед зупинкою транспортного засобу працівниками патрульної поліції (а.с.11).

Надаючи пояснення під час службового розслідування 13.06.2017 року ОСОБА_1 стверджував, що 28.05.2017 року він дійсно керував автомобілем Daewoo Lanos, підтвердив факт зупинки під його керуванням транспортного засобу працівниками патрульної поліції та претензії з боку останніх до нього з приводу керування автомобілем у стані алкогольного спяніння.

Оглянутий відеозапис події засвідчує факт відмови ОСОБА_1 від проходження освідування з метою перевірки стану спяніння, а в подальшому і від надання пояснень по суті правопорушення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 повністю узгоджуються із відомостями фіксації з боді-камер працівників патрульної поліції.

За таких обставин факт того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем 28.05.2017 року та відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, повністю доведений наявними у справі доказами, про що зазначено в постанові суду першої інстанції та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Передбачений ст. 266 КУпАП порядок огляду водія дотриманий. ОСОБА_1 на пропозицію працівника патрульної поліції пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та в медичному закладі відповів відмовою, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, апеляційний суд вважає, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення доводи апелянта про порушення, допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: невідповідність часу події, оскільки ці порушення не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом в порушення вимог ст. 283 КУпАП не було викликано та не допитано працівника поліції, який склав протокол, не допитано понятих та свідків по справі, є безпідставними, оскільки вказаними особами надавалися письмові пояснення з приводу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1, які поряд із відомостями фіксації та іншими доказами, досліджувалися судом першої інстанції у сукупності.

При апеляційному розгляді допитаний в якості свідка ОСОБА_2, якийпідтвердив відомості письмових пояснень, що містяться у матеріалах справи.

Доводи апелянта, що справу розглянуто неналежним судом, відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП не заслуговують на увагу, відповідно до ч. 2 ст. 276 КУпАП.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи в повному обсязі перевірив докази, наявні в матеріалах справи, які відповідають вимогам КУпАП та узгоджуються між собою.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, суд в постанові дав зазначеним доказам належну оцінку, та, на підставі цих доказів, які є допустимими, так як відповідають вимогам ст. 266 КУпАП правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.С. Тютюник