АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5999/16-п Номер провадження 33/786/306/17Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, з секретарем Костюченко М.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_3 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2017 року,

В с т а н о в и в :

Постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, громадянина України, зареєстрованого як фізична особа-підприємець, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

Згідно з постановою, ОСОБА_2, будучи фізичною особою-підприємцем, порушив вимоги ст. 96 КЗпП України, ч.3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», в частині формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Зокрема, згідно штатного розкладу, затвердженого ОСОБА_2 04.06.2016 року, кухарю встановлено посадовий оклад у розмірі 1 450,00 грн. та згідно відомостей нарахування заробітної плати за вересень та жовтень 2016 року заробітна плата кухарю ОСОБА_4 нараховувалася з розміру мінімальної заробітної плати 1450,00 грн. і при встановленні посадового окладу даному працівнику не враховані міжкваліфікаційні (міжпосадові) співвідношення розмірів тарифних ставок (посадових окладів), згідно Класифікатора професій ДК 003-2010 посада кухар за кваліфікацією професій відноситься до робітників у сфері торгівлі та побутових послуг; також дане порушення має місце по відношенню до бармена ОСОБА_5.

Крім того ОСОБА_2 допустив порушення вимог ст. 107 КЗпІІ України, а саме: не оплачував роботу у святкові і неробочі дні у подвійному розмірі. Зокрема, згідно табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року бармен ОСОБА_5, повар ОСОБА_4 та адміністратор Плахотник Лариса Адамівна 14 жовтня 2016 року (День захисника України) відпрацювали по 7 годин кожен, при цьому згідно відомості нарахування заробітної плати за жовтень 2016 року ОСОБА_5 3.Ю., ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не проведено оплату у святковий день у подвійному розмірі.

Також, ОСОБА_2 порушив вимоги ч.1,2 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», а саме: не проводив виплату заробітної плати не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Зокрема, виплату заробітної плати працівникам за серпень та вересень 2016 року проведено один раз на місяць: за серпень 19.09.2016 року згідно відомості на виплату грошей № 15 за серпень 2016 року від 19.09.2016 року на загальну суму 3711,09 грн., за вересень 18.10.2016 року згідно відомості на виплату грошей № 16 за вересень 2016 року від 18.10.2016 року на загальну суму 4333,41 гри., заробітна плата за жовтень 2016 року працівникам не виплачувалась, підтвердження на час закінчення перевірки не надано.

Також, ОСОБА_2 порушив вимоги ч.3 ст. 115 КЗпП України та ч.3 ст.24 Закону України «Про оплату праці», а саме: не проводив нарахування та виплату заробітної плати за першу половину місяця, що повинна становити не менше оплати ніж за фактично відпрацьований час з розрахунку посадового окладу працівника, зокрема підтвердження про нарахування та виплату заробітної плати за першу половину серпня вересня 2016 року при перевірці не надано (відсутнє), порушив вимоги п.10 розділу IV Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» в частині якої визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення, коригуються на коефіцієнт їх підвищення, зокрема згідно графіка надання відпусток працівникам у 2016 році, табеля обліку використання робочого часу за липень 2016 року адміністратор Плахотник Л. А. перебувала у щорічній відпустці з 01.07.2016 року по 24.07.2016 рік, згідно відомостей нарахування заробітної плати за липень 2015 року червень 2016 року та Розрахунку відпускних, ОСОБА_6 було підвищено посадовий оклад з 1378.00 грн. на 1450,00 гри., при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування виплат за час щорічної відпустки ОСОБА_6, за проміжок часу до підвищення, не проведено коригування заробітної плати в зв'язку з підвищенням в розрахунковому періоді посадового окладу.

Вказаним ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП.

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду Плахотником Г.О. подано апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову, з прийняттям нової про закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляції вказує, шо оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки його вдруге притягнуто до адміністративної відповідальності за ті ж самі правопорушення, що виявлені актом перевірки від 14.11.2016 року № 16-03-207/1052, проведеної Управлінням держпраці у Полтавській області, та в результаті якої відносно ОСОБА_2 прийнято постанову від 28.12.2016 року № 16-03-207/1052 251 про накладення штрафу, що сплачений того ж дня. Посилається на порушення вимог ст. 61 Конституції України.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд справи відбувся без його участі, про прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП ОСОБА_2 стало відомо тільки 26 лютого 2017 року, після виявлення вказаної постанови в поштовій скриньці та після ознайомлення з матеріалами справи в Крюківському районному суді м. Кременчука 28 лютого 2017 року. Тому вважає, що строк оскарження постанови пропущений з поважних причин та повинен бути поновлений.

Заслухавши апелянта та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити, поновивши строк звернення із апеляційною скаргою, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що строк звернення з апеляційною скаргою підлягає поновленню, а апеляційна скарга частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Вважаю, що строк звернення апелянта до суду апеляційної інстанції пропущений з поважної причини, оскільки справа розглянута без участі ОСОБА_2, апеляційна скарга подана в межах десятиденного строку з дня фактичного отримання копії постанови, а тому строк підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляції ОСОБА_2 про безпідставне притягнення його до відповідальності вдруге за одне й те саме правопорушення та вимоги про закриття провадження за відсутністю події і складу адмінправопорушення , вважаю їх безпідставними виходячи з такого.

Так, згідно з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 16-03-207/1052 від 14.11.2016 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1), було встановлено ряд допущених ним порушень вимог Кодексу законів про працю та Закону України «Про оплату праці».

На підставі виявлених порушень головним державним інспектором Управління Держпраці в Полтавській області складено Протокол № 16-03-207/836 від 14.11.2016 року, який направлено на розгляд в порядку КУпАП до місцевого суду, за результатами якого оскарженою постановою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Крім того, як вбачається з наданих апелянтом матеріалів, за результатами розгляду вищевказаного ОСОБА_1, постановою заступника начальника Управління Держпраці у Полтавській області 28.11.2016 року, на підставі п.п. 54 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11 лютого 2015 року 396 та на підставі абзацу шостого частини другої ст. 265 КЗпП України на ОСОБА_2 накладено штраф.

Згідно з положеннями статті 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі допущення ряду порушень (далі по тексту) які є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Конституцією України (п. 22 ч. І ст. 92 Конституції) встановлено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Конституційний Суд України в Рішенні від 30.05.2001 р. №7-рп/2001 у справі №1-22/2001 (справа про відповідальність юридичних осіб) відзначив, що вказаною нормою Конституції безпосередньо не встановлюються види юридичної відповідальності.

Тому перелік видів юридичної відповідальності включає й інші її види, які прямо не вказані в Конституції.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних положень та загальних положень теорії права, фінансові санкції, які передбачені ст. 265 КЗпП за порушення фінансових норм у сфері трудових правовідносин, що полягають у застосуванні спеціально уповноваженими державними органами до правопорушника передбачених законом санкцій, є фінансовим різновидом юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином фінансові санкції, передбачені статтею 265 КЗпП та санкції, передбачені ст. 41 КУпАП є різними видами юридичної відповідальності за порушенні законодавства про працю фінансовою та адміністративною відповідно.

При цьому, виходячи зі змісту статті 61 Конституції України, притягнення до одного виду юридичної відповідальності, не виключає можливість притягнення за це ж правопорушення до іншого виду відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що оскільки ОСОБА_2 за порушення трудового законодавства був притягнутий до двох різних видів юридичної відповідальності постановою начальника Управління Держпраці у Полтавській області від 28 листопада 2016 року, згідно положень ст. 265 КЗпП України до фінансової, а постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2017 року за ч. 1 ст. 41 КУпАП- до адміністративної відповідальності, то посилання апелянта про притягнення його вдруге до відповідальності за одне й те саме правопорушення не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, а рішення місцевого суду щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності , передбаченої ч. 1 ст. 41 КУпАП- є правильним.

Разом з тим, суддя місцевого суду, розглядаючи справу відносно ОСОБА_2 допустив грубе порушення процесуального законодавства.

Так, відповідно до положень ст. 286 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суддею місцевого суду ці вимоги закону не дотримано. Даних про належне повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, яке відбулось 31 січня 2017 року, немає. Справа про адмінправопорушення розглянута без його участі, за відсутності даних про належне сповіщення та клопотання про відкладення.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 286 КУпАП та вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини щодо необхідності особи, яка притягується до відповідальності бути детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї; мати достатній час і можливість для підготовки захисту; захищати себе особисто та використовувати юридичну допомогу захисника тощо, приходжу до висновку про допущення суддею місцевого суду грубого порушення прав особи, що притягується до адмінвідповідальності та суттєвого процесуального порушення.

Крім того, як вбачається з протоколу ( а.с. 1-2) , порушення ОСОБА_2 було вчинено 14 листопада 2016 року, тому на момент розгляду справи апеляційним судом сплинув строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП.

Тому, враховуючи, що скасування постанови судді через суттєві процесуальні порушення під час розгляду справи та направлення на новий судовий розгляд, як вид рішень, які відповідно до положень ч. 8 ст. 294 КУпАП має право прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, не передбачено, приходжу до висновку, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, через вище вказані процесуальні порушення з постановленням нової про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та закриття провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у звязку з закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 38, 247 п.7, 293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2017 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2017 року відносно нього скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП.

Провадження у справі закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1