Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1475/2017
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Панченка О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 320 гривень.

Як встановлено постановою судді, 16 лютого 2017 року о 00 годині 20 хвилин, ОСОБА_2, по вулиці Славгородська, 47 в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці, порушення мови, зіниці очей не реагують на світло. ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва, датовану 11 травня 2017 року по справі № 753/3724/17 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що постанова судді винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, як зазначає ОСОБА_2 у своїй скарзі, під час слухання справи ним було подано декілька клопотань, в тому числі про виклик свідків, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,та ОСОБА_7, про яких він зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.02.2017 року, однак зазначені клопотання судом розглянуті не були, жодного свідка, зазначеного в протоколі заслухано не було, відеоматеріали витребувані судом не були.

Разом з тим, 12 травня 2017 року, за ініціативою лейтенанта поліції ОСОБА_8, в якості свідка було допитано працівника поліції ОСОБА_9, яке не фігурує в жодних процесуальних документах, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та не є свідком згідно протоколу про адміністративне правопорушення.

Пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на які суд посилається в оскаржуваній постанові, як вважає скаржник, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки перша не є свідком, а є посадовою особою, яка складала протокол, а друга - не внесена до протоколу в якості свідка.

Також апелянт наголошує на тому, що його пояснення, викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки, згідно пояснень наданих ним у письмовому вигляді, він стверджував про те, що не отримував від лейтенанта поліції ОСОБА_8 вимоги пройти огляд в установленому порядку в присутності двох свідків та що у складеному щодо нього протоколі відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (в редакції чинній на 16.02.2017 р.) було встановлено, що водій повинен на вимогу працівника міліції, а не поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних речовин. Відповідні зміни до вказаного пункту, згідно з якими слова «працівника міліції» замінили на слово «поліцейського» були постановою КМУ від 22.03.2017 р. № 161.

Таким чином, як вважає ОСОБА_2, твердження про те, що він 16.02.2017 р. порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху не відповідає дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим лейтенантом поліції ОСОБА_8 неправомірно було складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, а тому справа підлягає закриттю, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 126102 не містить складу правопорушення.

Крім цього, до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року, з огляду на те, що вступна та резолютивна частини постанови були проголошені в судовому засіданні 12, а не 11 травня 2017 року.

12 травня 2017 року він не отримав копію постанови, у зв'язку з чим, цього ж дня подав через канцелярію суду заяву про видачу копії постанови від 12.05.2017 р. по справі № 753/3724/17, яку отримав 16 травня 2017 р., при цьому, за незрозумілих обставин, постанова була датована 11 травня, а не 12 травня - днем проголошення вступної та резолютивної частин.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її захисника, які просили її задовольнити; пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання про поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі, цей строк було пропущено з поважних причин.

Що ж стосується самої апеляційної скарги, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_2, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими поясненнями свідків, у присутності яких ОСОБА_2, на вимогу поліцейського, відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин; рапортом інспектора патрульної поліції ОСОБА_8, яка складала вказаний вище протокол; її поясненнями, а також поясненнями іншого інспектора поліції ОСОБА_9, які були надані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Більш того, незважаючи на пояснення ОСОБА_2, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій про те, що він не відмовлявся від проходження в установленому порядку медичного огляду на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння, вказана обставина не може служити підтвердженням відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.

По-перше, відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен, на вимогу поліцейського, пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Тобто проходження такого огляду є обов'язком, а не правом водія.

Той факт, що станом на 16.02.2017 року, коли було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 в редакції вказаного пункту Правил дорожнього руху було зазначено на вимогу «працівника міліції», а не «поліцейського», не може служити доказом того, що поліцейським було неправомірно складено відповідний протокол і що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки повноваження поліцейського щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення визначаються не Правилами дорожнього руху, а відповідними нормами Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VІІІ та Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 255 якого зокрема передбачено, що протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 цього Кодексу мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), до числа яких відносяться посадові особи патрульної поліції.

По-друге, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, у тому числі в закладі охорони здоров'я, може проводитися лише за згодою водія.

При цьому, відповідно до вимог, передбачених ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

У зв'язку з цим, всупереч доводам апеляційної скарги, законні вимоги поліцейського, які передбачені не лише Правилами дорожнього руху, а й нормами законів України, зокрема ч. 2 ст. 62 Закону України «Про національну поліцію», який має вищу юридичну силу ніж постанова КМУ, якою затверджені вказані вище Правила, є обов'язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами, в даному випадку це стосується проходження огляду на стан сп'яніння, який знов ж таки, регламентується не Правилами дорожнього руху, а іншими нормативними актами.

По-третє, відповідно до вимог ст. 260 КУпАП, адміністративне затримання особи з метою проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння не допускається, оскільки таке затримання може бути застосоване лише у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов'язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з цим, посилання ОСОБА_2 у своїх поясненнях на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а лише висловив небажання кудись їхати, якщо на нього не буде складено протокол про його затримання, обґрунтовано було розцінено поліцейськими як відмова від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, оскільки, у разі незгоди з діями працівників патрульної поліції щодо застосування заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, до яких відноситься і огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, ОСОБА_2 міг їх оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду, однак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 267 КУпАП, оскарження заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення не зупиняє їх виконання, що дає підстави стверджувати про те, що водій повинен був спочатку виконати передбачені законом вимоги інспектора патрульної поліції, зокрема щодо проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння, а потім оскаржувати їх протиправність у встановленому законом порядку.

З огляду на вищенаведене, перевіривши наявні у справі докази, в тому числі відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, оскаржувана ним постанова винесена із порушеннями норм процесуального та матеріального права, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Що ж стосується пояснень в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які були допитані за клопотанням ОСОБА_2, то вони не спростовують правильності висновків судді щодо необхідності притягнення останнього до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання ОСОБА_2винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Щасна Т.В.