ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/4207/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Сизова Л.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, працюючого в ТОВ «ТД «Насіння» бухгалтером, проживаючого в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

за ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2017 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_5 по пр. М.Бажана, при заїзді на Південний міств м. Києві, при перестроюванні не надав дорогу вантажному автомобілю «Volvo FH/FM» д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом «Kogel» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого, здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б) 10.3 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2 в суді вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що керуючи службовим автомобілем «Skoda Rapid», рухався по центру першої (правої) смуги руху по пр. М.Бажана в напрямку Столичного шосе в м. Києві, напрямок руху не змінював. Крім того, зауважив, що ліворуч від нього смуги руху були вільні від автомобілів. При заїзді на Південний міст відчув удар в задній бампер зліва та у ліве заднє крило, а потім почув різкий звук скрежету металу та боковим зором побачив, як вантажний автомобіль «Volvо» правою передньою частиною кабіни «розчісує» ліві задні та передні двері його автомобіля. Винним вважає водія вантажівки, зазначивши, що саме він змінив напрямок руху, намагаючись перестроїтися із другої смуги руху в його (першу) смугу руху, про що свідчать пошкодження на його автомобілі. Водій вантажівки мав реальну можливість спостерігати його транспортний засіб, так як він рухався попереду.

На підтвердження свої позиції ОСОБА_2 було надано фотознімки з місця ДТП, на яких відображено розташування автомобілів, характер їх ушкоджень, а також дорожню розмітку та обстановку, яка була на момент ДТП.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_3 до суду не з"явився, однак як вбачається з письмових пояснень, наданих ним під час оформленн ДТП 07.07.2017 року, він керуючи автомобілем «Volvo» з напівпричепом рухався зі швидкістю приблизно 30 км/год. в крайній правій смузі руху в напрямку станції метро «Видубичі» в м. Києві. Під час руху відчув скрежет, зупинившись побачив автомобіль «Skoda Rapid», який виїхав з роз"їзду та не надавши йому переваги в русі вліз під його автомобіль.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, з приводу обставин події, що сталася під час руху, вважаю, що вони є логічними та послідовними, а також такими, що співставляються із іншими доказами і не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Крім того з досліджених судом фотознімків з місця ДТП вбачається, що автомобіль «Skoda Rapid» розташовано прямолінійно у першій смузі руху, який своїм розташуванням підтверджує той факт, що водій ОСОБА_2 напрямок руху не змінював, в іншому випадку автомобіль знаходився б під кутом відносно інших смуг.

Зазначений доказ, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, визнаю належним та допустимим.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Зокрема, п. 10.3 ПДР передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280 КУпАП, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Усі інші матеріали справи, зокрема письмові пояснення іншого учасника ДТП - ОСОБА_3, протокол та схема місця ДТП, на переконання суду у своїй сукупності не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, які б дали змогу прийти до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення у діях тієї чи іншої особи, апріорі, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою ПДР здобуто не було та суду не надано.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За таких умов суд, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв"язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 07.11.2015 року та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністратвине правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Крім того, надаючи оцінку відомостям, що містяться у схемі ДТП, виходячи з положень ст. 62 Конституції України, вважаю викладені у ній дані такими, що ґрунтуються на припущеннях, а тому даний доказ є не належним.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що всудовому засіданні об'єктивно встановлено, що вина ОСОБА_2 в порушенні вимог п.п. 2.3 б), 10.3 ПДР України не підтверджена наявними у справі про адміністративне правопорушення доказами, та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він рухався у своїй полосі руху, напрямок руху не змінював.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що провадження у справі необхідно закрити.

Разом з тим, наведені ОСОБА_2 факти свідчать про те, що саме в діях водія ОСОБА_3 наявні порушення вимог ПДР України, а тому копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 необхідно направити до Управління патрульної поліції в місті Києві для вирішення питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП.

Крім того, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 124, 247 ч. 1 п. 1, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучене посвідчення водія - повернути власникові.

Копії матеріалів справи відносно ОСОБА_2 направити до Управління патрульної поліції в місті Києві для вирішення питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: