ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м.Маріуполь

Суддя судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1, за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Першотравневого районного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Як встановив суд, згідно протоколу про адміністративне правопорушення АП1 №901211 від 02 грудня 2016 року, водій ОСОБА_2, 02 грудня 2016 року о 21.20 годин у смт.Ялта керував автомобілем Хонда Акорд № НОМЕР_1, був зупинений працівником поліції. При розмові виявлені ознаки алкогольного спяніння (запах алкоголю з рота, млява мова, хитка хода). Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити. Вважає зазначене судове рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст.245 КУпАП. Суд однобічно та неповно дослідив докази у справі та надав їм неправильну оцінку, через що прийшов до хибного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог закону, в тому числі ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, а сам огляд на стан спяніння проведений з порушенням процедури, передбаченої Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказує, що від проходження від огляду з застосуванням технічних засобів (алкотестеру) на місці він дійсно відмовився, але йому не запропонували пройти огляд в медичному закладі, натомість, він сам наполягав на цьому. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані про залучення свідків, між тим до матеріалів долучені їх письмові пояснення, які судом були взяті в якості доказів винуватості.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не виконані в повному обсязі.

З постанови місцевого суду вбачається, що суддя взагалі не встановив факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, а лише послався на обставини його вчинення, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто фактично не виконав свою функцію, задля чого власне й проводиться судовий розгляд. До того ж, не зазначено яку саме норму, передбачену Правилами дорожнього руху України чи іншими нормативними актами в сфері безпеки дорожнього руху, порушив ОСОБА_2, так як сама ст.130 КУпАП є нормою бланкетною та передбачає відповідальність лише за вчинення (не вчинення) певних дій, правомірність яких визначається лише спеціальною нормою.

З судового рішення вбачається, що суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №901211 від 02 грудня 2016 року, письмові пояснення свідка ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності… . При розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків...

Як вбачається з судового рішення та пояснень ОСОБА_2, що автомобілем у стані алкогольного спяніння він не керував. Йому дійсно запропонували пройти огляд на місці з використанням алкотестеру, але пластиковий мундштук знаходився у пошкодженому футлярі (розпечатаний), тому він відмовився. Пройти медичний огляд у медичному закладі йому не запропоновували, хоча він сам просив поліцію про це, але йому було відмовлено.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_2 є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Згідно ст.ст.9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Процедура та порядок огляду на стан спяніння регламентуються ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Відповідно до зазначених правових норм такий огляд відбувається спочатку на місці зупинки працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, а у разі відмови або незгоди з результатами водій направляється для відповідного огляду до найближчого закладу охорони здоровя, який входить до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоровя України (АРК, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій).

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що такий порядок було дотримано. Даних про надання можливості пройти медичний огляд ОСОБА_2 у зазначеному закладу охорони здоровя матеріали справи взагалі не містять. За таких обставин той огляд, який було проведено працівниками поліції, відповідно до ст.266 КУпАП, слід вважати недійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення не міститься жодних даних про те, що будь-які свідки залучались під час його складання, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають відповідного процесуального статусу, а їх показання не можна визнати допустимими доказами у справі. Крім того, зі змісту пояснень останніх, вони лише підтвердили факт відмови ОСОБА_2 огляду на місці з застосуванням алкотестеру, що не заперечувалося останнім та само по собі ще не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, відповідно до зазначених вимог закону.

Відсутні й в матеріалах справи будь-які відеоматеріали фіксації правопорушення та складання протоколу.

Однак суддя місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_2 даним порушенням закону та фактичним обставинам не надав належної уваги, через що прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості останнього та наявність складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б обєктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, усі сумніви повинні бути оцінені на користь ОСОБА_2, а тому доводи останнього в апеляційній скарзі про це є цілком слушними.

За таких обставин, постанову місцевого суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Першотравневого районного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1