Справа №522/6863/17
Провадження №3/522/3297/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Головного управління держпраці в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, генерального директора Одеського національного академічного театру опери та балету, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м.Одеси надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

З протоколу № 15-01-006/0187 від 31.03.2017 року, складеного головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 вбачається, що в Одеському національному академічному театрі опери та балету протягом періоду з січня лютий 2017 року генеральний директор цього театру ОСОБА_1 порушила законодавство про працю відносно найманих працівників, що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 41 КУпАП, що підтверджується актом перевірки від 31.03.2017 року №15-01-006/0326, а саме:

- ч. 1 ст. 38 КЗпП України, щодо звільнення адміністрацією театру працівника за власним бажанням без урахування вимог законодавства, зокрема, адміністрацією театру представлена заява ОСОБА_3 від 26.01.2017 року, про звільнення за власним бажанням з 01.02.2017 року з резолюцією генерального директора ОСОБА_1 «До наказу», але відповідно до наказу театру від 31.01.2017 року №49-к ОСОБА_3, реквізитора меблів 6-го розряду малино-декоративного цеху звільнено 31 січня 2017 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

- ст. 116 КЗпП України, щодо невиплати працівникам при звільненні усіх належних їм від Установи сум в день звільнення, зокрема, наказом Одеського національного академічного театру опери та балету від 31.01.2017 року №49-к ОСОБА_3 звільнений 31 січня 2017 року, остаточний розрахунок проведений 04.02.2017 року, що підтверджується розрахунковими та платіжними відомостями за січень 2017 року.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи наявна розписка про отримання нею судової повістки, причини неявки суду не повідомила.

13.04.2017 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_1, з яких вбачається, що 26.01.2017 року ОСОБА_3 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 01.02.2017 року.

27.01.2017 року ОСОБА_3 висловив бажання отримати трудову книжку 31.01.2017 року, про що 27.01.2017 року подав відповідну заяву, пояснивши, що з 01.02.2017 року він повинен вийти на роботу в іншу організацію.

Оскільки чинне законодавство не забороняє працівнику та роботодавцю домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви, в межах двотижневого строку, вважає, що адміністрація діяла у повній відповідності з приписами ч. 1 ст. 38 КЗпП України щодо обовязку роботодавця звільнити працівника у строк, про який той просить, при наявності, зокрема «інших поважних причин», що вирішується у кожному конкретному випадку, й прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_3 31.01.2017року адміністрація театру вважала, що намір влаштуватися на роботу в іншу організацію є поважною причиною в умовах дефіциту робочих місць та ще й для особи, яка не має високої кваліфікації.

Тому, на підставі його заяв про звільнення від 26.01.2017 року та про видачу трудової книжки від 27.01.2017 року, було видано наказ №49-к від 31.01.2017 року про його звільнення саме з 31.01.2017 року.

Тобто, сторонами трудового договору було досягнуто згоди щодо дати звільнення, що не заборонено чинним законодавством України.

31.01.2017 року ОСОБА_3 був ознайомлений з наказом про звільнення, отримав трудову книжку відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України та жодних заперечень щодо дати або підстав звільнення не висловлював.

Також, в своїх запереченнях ОСОБА_1 вказує, що остаточний і повний розрахунок з ОСОБА_3 проведено театром в день його звільнення - 31.01.2017 року.

Перерахування після звільнення ОСОБА_3, а саме: 07.02.2017 року на його картковий рахунок коштів в сумі 342,14 грн. було здійснено бухгалтерією театру безпідставно, в результаті помилки бухгалтера театру ОСОБА_4, за що до неї 06.02.2017 року застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а кошти, що були безпідставно перераховані на картковий рахунок ОСОБА_3, утримано з її заробітної плати.

Тобто, повний розрахунок з ОСОБА_3 проведено у день звільнення, у повній відповідності з чинним законодавством України про працю.

Крім того, ОСОБА_1 просить врахувати обставини, що мають значення для справи, а саме: документи, складені за результатами перевірки містять відомості, що не відповідають фактичним обставинам.

Зокрема, в акті, додатку до акту, протоколі про адмінправопорушення зазначено, що перевірка проводилася в її присутності та, що начебто вона «відмовилася від підпису» у присутності двох працівників театру: ОСОБА_5В та ОСОБА_6, що не відповідає обєктивній істині.

Фактично, головний держінспектор праці ОСОБА_2 почала перевірку з порушенням приписів п. 11 ст. 4 та п. 5 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме: без предявлення їй, як керівнику установи, що перевіряється, направлення на проведення перевірки та службового посвідчення.

Також, перед початком перевірки, яка була позаплановою, головний держінспектор праці ОСОБА_2 не предявила копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю) або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки, як того вимагають приписи абз. 6 п. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Незважаючи на невиконання держінспектором зазначених вимог закону, що відповідно до абз. 7 п. 1 ст. 6 та ст. 10 зазначеного Закону надало театру право не допускати держінспектора до перевірки, нач. відділу кадрів ОСОБА_5 та гол. бухгалтер ОСОБА_7 на її першу вимогу надавали усі необхідні документи, їх завірені копії (ксерокопії) або витяги з них та пояснення. ОСОБА_2, замість прізвищ зазначених працівників театру , які фактично брали участи у перевірці, в акті зазначено, що перевірка здійснювалася у присутності генерального директора, хоча форма акту, що затверджена наказом Мінсоцполітики України 02.07.2012 року №390 передбачає, що у акті зазначаються особи, які фактично беруть участь у перевірці.

Також незважаючи на те, що у направленні термін перевірки встановлений з 28.03.2017 року по 07.04.2017 року, гол. держінспектор праці ОСОБА_2 через приймальну повідомила, що бажає зустрітися з нею по результатах перевірки 31.03.2017 року о 14 год. 30 хв.

Втім, держінспектор прибула на зустріч тільки о 15 год. 45 хв., коли ОСОБА_1 вже повинна була відїжджати по справах театру і тому не мала часу для ознайомлення з актом перевірки і тому запропонувала зустрітися в цей же день пізніше або вручити акт та інші документи уповноваженим особам театру, що приймали участь у перевірці.

ОСОБА_2 ОСОБА_2 відмовилася та запропонувала їй без ознайомлення з документами, що були складені за результатами перевірки, підписати їх, а потім знайомитися з ними, що суперечить приписам ст.ст. 8, п. 2,10 закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п. 6.3 «Порядку проведення перевірок посадовими особами державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», що затверджений Наказом Мінсоцполітики України 02.07.2012 року №390 та є неприйнятним для відповідального керівника державної установи.

На жаль, інспектор недослухалася її аргументів та після її відїзду з театру передала один примірник документів зав. канцелярією театру під розписку, безпідставно зазначивши в них, що ОСОБА_1 відмовилася від їх підписання та ще й у присутності працівників театру, що не відповідає дійсності.

В результаті того, що держінспектором було відмовлено ОСОБА_1 у ознайомленні з матеріалами перевірки та наданні пояснень щодо фактичних обставин звільнення ОСОБА_3, до акту перевірки були внесені передчасні висновки про порушення театром приписів законодавства про працю України, що не базуються на матеріалах перевірки та театр, що є бюджетною установою підданий ризику фінансових санкцій всупереч вимогам абз. 3 п. 2 ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно вимог ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що генеральним директором Одеського національного академічного театру опери та балету ОСОБА_1, при звільненні ОСОБА_3, не було порушено ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки як вбачається з матеріалів справи 26.01.2017 року ОСОБА_3 було подано заяву про звільнення за власним бажанням з 01.02.2017 року, але 27.01.2017 року ОСОБА_3 було подано ще одну заяву в якій останній просив видати йому трудову книжку 31.01.2017 року, що вочевидь вказує на те, що ОСОБА_3 просив про його звільнення саме з 31.01.2017 року, й тому наказом №49-к від 31.01.2017 року ОСОБА_3 було звільнено 31.01.2017 року за власним бажанням.

Повний розрахунок з ОСОБА_3 було проведено у день звільнення, а саме: 31.01.2017 року, що підтверджується розрахунковим листком за січень 2017 року, а перерахування 07.02.2017 року на картковий рахунок ОСОБА_3 коштів в сумі 342,14 грн. було здійснено бухгалтерією театру безпідставно, в результаті помилки бухгалтера театру ОСОБА_4, за що до неї наказом №55-п від 06.02.2017 року застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани та кошти, що були безпідставно перераховані на картковий рахунок ОСОБА_3 утримано з її заробітної плати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що генеральним директором Одеського національного академічного театру опери та балету ОСОБА_1 протягом періоду з січня лютий 2017 року не було порушено законодавство про працю відносно ОСОБА_3, а саме: ч. 1 ст. 38 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України, що свідчить про відсутність в її діях події і складу адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 41 КУпАП, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження.

Керуючись ст. ст. 247, 284 КУпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, генерального директора Одеського національного академічного театру опери та балету, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 1 ст. 38 КУпАП, - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.А.Ільченко

14.04.2017