Справа № 264/3352/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2017 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Ковальовій О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу ЗБДР Управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає в АДРЕСА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 01.07.2017 року о 08 годині 35 хвилин біля будинку № 117 по вул. Куінджи в м. Маріуполі ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ЗАЗ-Daewoo» держномер АН 5791 ІХ з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від застосування алкотестера та проходження медичного огляду на стан спяніння у лікувальному закладі відмовився у присутності двох свідків.

ОСОБА_2 провину у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не визнав та зазначив, що 01 липня 2017 року близько 08 години керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вулиці Куінджі в напрямку Кальміуського району міста Маріуполя. Проїхавши автовокзал, побачив, що на узбіччі проїзної частини стоїть автомобіль з розпізнавальними знаками поліції. Особа, одягнена у форму працівника поліції подала в сторону автомобіля ОСОБА_2 жест про зупинку транспортного засобу. На виконання вимог поліцейського з дотриманням вимог п.2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 він здійснив зупинку свого авто. Після зупинки підійшов працівник поліції та заявив вимоги вийти з автомобіля, передати йому водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В свою чергу ОСОБА_2 просив поліцейського повідомити причину зупинки його транспортного засобу. Всупереч вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський не повідомив про причину зупинки та знов вимагав вийти з авто та передати йому документи. Працівник поліції поводив себе занадто нервово, постійно підвищував на ОСОБА_2 голос, а згодом заявив, що застосовуватиме до нього силу. Побоюючись за своє життя, ОСОБА_2 був вимушений вийти зі свого автомобіля та передав працівнику поліції своє посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Отримавши від ОСОБА_2 документи, працівник поліції пішов від автомобіля ОСОБА_2 та покликав його сісти з ним в автомобіль поліції. Знаходячись в автомобілі поліції працівник поліції спросив чи вживав ОСОБА_2 спиртні напої на що останній повідомив, що вчора вживав пиво до 0,5 літри, але з того часу минуло близько однієї доби. Працівник поліції запропонував продути в невідомий ОСОБА_2 пристрій на що він відмовився у зв'язку із тим, що в нього викликало сумнів щодо прибору невідомого походження. На вимогу ОСОБА_2 надати сертифікат на даний пристрій та документ, який підтверджує його повірку працівник поліції відмовив. Також ОСОБА_2 не отримав інформацію про назву цього приладу його серію, номер та маркування та як взагалі ним користуватись. Згодом працівник поліції почав складати документи. Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачалось, що ОСОБА_2 інкримінувалось керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а також відмова від продуття алкотестеру Драгер, проходження медичного огляду на стан сп'яніння у найближчому лікувальному закладі у присутності двох свідків. Заперечуючи проти інкримінованого йому адміністративного правопорушення, працівнику поліції ОСОБА_2 пояснив, що проходити медичний огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я він не відмовлявся, і навпаки був згоден його пройти, адже впевнений у своїй тверезості. Працівник поліції і слухати його не хотів та повідомив, якщо ОСОБА_2 не підпише протокол і не погодиться із ним, то йому не повернуть водійське посвідчення. Побоюючись втрати водійського посвідчення, він вимушений був підписати протокол, проте, з ним він не згодний, адже протокол складений всупереч вимог чинного законодавства та містить недостовірну інформацію.

Захисник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав за необхідне закрити провадження у справі, посилаючись на відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні інспектор Ситнік А.В. пояснив, що 01.07.2017 року близько 08 год. 35 хв. по вул. Куінджи в м. Маріуполі було зупинено автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 При перевірці документів у ОСОБА_2 виявлено ознаки алкогольного спяніння, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та тремтіння рук. На вимогу про застосування газоаналізатора ОСОБА_2 відмовився. Залучено двох свідків в присутності яких ОСОБА_2 також відмовився від проходження медичного огляду в медичному закладі.

Суддя, вислухавши участників розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП виражається, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Жодних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння надані до суду матеріали не містять, тоді як тільки за наявності таких ознак вимога поліцейського щодо проходження медичного огляду на стан сп'яніння може вважатись обґрунтованою. Один протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_2, оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Працівниками поліції надано суду відеозапис від 01.07.2017 року, однак він також не містить підтверджень наявності у поліцейського підстав вважати, що ОСОБА_2 перебуває у стані спяніння.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є недоведеною, у зв'язку з чим провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 280, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП України закрити внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко