АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень та один рік позбавлення права керування транспортними засобами; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

в с т а н о в и в :

Постановою Соснівськогом районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 17.11.2016 року близько 01-30 год. в м. Черкаси по вул. Сумгаїтській на перехресті з вул. Одеська керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (стійкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, підтвердженням чого є висновок ЧОНД № 1704.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких просить скасувати постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2017 року та постановити нову, якою відправити матеріали адміністративної справи № 712/13114/16-п для додаткового розгляду.

Указує, що постанова суду першої інстанції є незаконною внаслідок порушення норм процесуального права. Зазначає, що не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду цієї справи, оскільки знаходився на амбулаторному лікуванні з 23.01.2017 року по 06.02.217 року, про що повідомив заявою суддю Чечот А. А. через канцелярію Соснівського районного суду м. Черкаси 01.02.2017 року.

Крім того, зазначає, що не з'являвся до суду 25.11.2016 року, 13.12.2016 року, 19.12.2016 року, 26.12.2016 року, 10.01.2017 року, 23.01.2017 року та 03.02.2017 року, як зазначено в постанові суду першої інстанції, адже знаходився на лікуванні, про повідомляв суддю заявами. Так, з 17.11.2016 року по 01.12.2016 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в ДТ «ТМО МВС України в Черкаській області»; з 08.12.2016 року по 20.12.2016 року на денному стаціонарі П-КА № 3, виписка № 2507 про що знаходиться в медичній карті в третій міські лікарні; з 22.12.2016 року по 05.01.2017 року знаходився на лікуванні в обласній лікарні; з 10.01.2017 року по 23.01.2017 року знаходився на лікуванні ДТ «ТМО МВС України в Черкаській області»; з 23.01.2017 року по 06.02.2017 року знаходився на лікуванні в ЧОШВД, записи про що знаходяться в медичній карті; 03.02.2017 року з кризовим перебігом ГX - 2 знаходився у відділенні неврологи третьої міської лікарні, після чого 06.02.2017 року був госпіталізований на стаціонарне лікування в цій лікарні.

Зазначає, що розгляд справи без його участі, позбавив апелянта можливості реалізувати свої права, передбачані ст. 268 КУпАП України, зокрема дати пояснення, заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами та відеофіксацією, яку проводили працівники поліції.

Крім того, захід адміністративного стягнення також обраний із порушенням вимог закону, оскільки суд не вказав жодного доводу на підставі якого обрав адміністративне стягнення у вигляді позбавлення на рік права керування транспортними засобами та штрафу.

Вказує, що, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, порушивши при цьому вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14, де зазначено, що необхідно звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих їх законних представників і захисників.

Крім того, апелянт також вказує, що судом порушено і вимоги ст. 33 КпАП України, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення. У матеріалах справи та в тексті постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховуватися. При цьому у матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо. Тому і у цій частині, на думку апелянта, постанова є такою, що не відповідає матеріалам справи та відповідно, є не обґрунтованою та формальною.

У судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені, а також в доповненні до апеляційної скарги. Просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження щодо нього за спливом строку давності.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка інспектор поліції ОСОБА_4 показав, що до їх екіпажу під час чергування вночі надійшла інформація про те, що громадянин, вийшовши у стані алкогольного сп'яніння х бару «Багін-Багін» сів за кермо автомобіля і поїхав. Вони почали пошук цього автомобіля і невдовзі виявили його під час руху по вул. Сумгаїтській. Водій певний час ігнорував вимоги про зупинку, однак потім зупинився, швидко вийшов з автомобіля і пішов в бік від дороги. Вони його наздогнали і їх підозри щодо його тану сп'яніння підтвердилися. ОСОБА_3 стверджував, що він не водій. Від освідування на стан сп'яніння на місці відмовився. Також не хотів їхати й в диспансер, мотивуючи це тим, що він не керував автомобілем, однак потім все-таки поїхав до диспансеру, де також не захотів проходити огляд, про що лікар склав відповідний висновок.

В ході апеляційного розгляду був переглянутий відеофайл, наданий інспектором ОСОБА_4, із записом з камери спостереження поліцейського з іншого екіпажа, який також трав участь у подіях. На нього видно, що темною вилицею повертає автомобіль, за яким їде поліцейський автомобіль з увімкненими проблисковими маячками. Автомобіль, якого переслідують, зупиняються обабіч дороги. Водій, який дуже схожий на апелянта ОСОБА_3, швидко виходить з автомобіля і йде геть в бік від дороги. Поліцейські починають його наздоганяти.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріли справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, ці обставини підтвердилися й в суді апеляційної інстанції.

З переглянутого апеляційним судом відео чітко вбачається, що водій ОСОБА_3 керував автомобілем безпосередньо перед тим, як зупинитися на вимогу поліцейських. Те, що водій намагався швидко відійти від автомобіля, суд розцінює як спробу уникнення притягнення до відповідальності.

Факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння чітко і обґрунтовано підтверджується відповідним висновком лікаря, що міститься у матеріалах справи.

Виходячи з цього, дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно. Стосовно виду і розміру стягнення суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно і обґрунтовано застосував до обвинуваченого стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07.07.2016 р. № 1446-VIII.

Стосовно доводів апелянта про те, що постанова була ухвалена судом першої інстанції за його відсутності, суд апеляційної інстанції не вбачає це істотною підставою для скасування рішення, яке по суті є вірним і справедливим. ОСОБА_3 неодноразово належно викликався до суду, про що є відповідні підтвердження у матеріалах справи.

Обставини щодо лікування обвинуваченого, які підтверджуються відповідними документами, суд не ставить під сумнів, однак вбачає їх такими, які не містили істотних перешкод для належної участі у суді. Тому таку поведінку обвинуваченого апеляційний суд вбачає такою, що була спрямована на затягування розгляду справи з метою спливу передбаченого ст. 38 КУпАП строку на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2017 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко