АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/2574/2017 Постанова винесена суддею Оздоба М.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя в суді апел. інст.: Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва КепкалЛ.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 н.м.д.г., що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно постанови суду, ОСОБА_319.06.2017 року о 11 годині 25 хвилин, керував автомобілем «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Крижановсього, 3 в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме, порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

На постанову суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2017 року скасувати та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що він не керував автомобілем в стані сп'яніння, його автомобіль взагалі був припаркований, і крім того, апелянт вказує, що не міг керувати автомобілем, оскільки в ньому розрядилася акумуляторна батарея. Тому припаркувавшись він чекав на свого знайомого, який повинен був його відвезти на роботу.

Також ОСОБА_3 вказує на те, що на відео, яке наявне в матеріалах справи, видно автомобіль, який був зупинений працівниками патрульної поліції, проте, на думку апелянта, це не його автомобіль, а лише схожий на його автомобіль. І оскільки на відео не видно ні марки автомобіля, ні державного реєстраційного номеру, а ні водія, то це відео не є доказом у справі.

Апелянт стверджує, що ніяких доказів що він керував автомобілем немає, а тому він як пішохід відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

На думку ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом і він не підтверджує керування автомобілем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, допитав свідків та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_3 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серія БР № 162850 від 19 червня 2017 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_3 19.06.2017 року о 11 год. 45 хв., керував автомобілем «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Крижанівського, 3 в м. Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків.

При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_3, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, проте зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції він не вказав (а.с. 1);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан (а.с. 2);

- в рапорті інспектора патрульної поліції щодо обставин пригоди, в якому зазначено, що водій відмовився в присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, отже щодо водія було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 4).

Окрім дослідження наведених письмових доказів у справі, судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_3 були допитані інспектори патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7., які пояснили, що під час патрулювання 19.06.2017 року по вул. Крижановського вони помітили автомобіль «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 який при зміні руху не включив світловий маячок. Тому даний автомобіль було зупинено за порушення вказаних вимог ПДР України. Під час спілкування з водієм вказаного автомобіля були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, в зв'язку з чим ОСОБА_3 було запропонувати пройти огляд у встановленому законом порядку, Проте, на таку пропозицію ОСОБА_3 відмовився, про що було зазначено як свідками у поясненнях, так і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене свідчить, що суддя місцевого суду, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що ж стосується доводів ОСОБА_3 про те, що він не керував автомобілем, оскільки автомобіль був припаркований, і він не міг ним керувати, то такі доводи спростовуються відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який було повторно досліджене судом апеляційної інстанції, з якого чітко вбачається, що автомобіль марки БМВ, д.н.з.НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 під керуванням автомобілем ОСОБА_3, був зупинений інспекторами патрульної поліції шляхом переслідування.

Доводи апелянта про те, що він не знав, що за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння передбачена адміністративна відповідальність, ніяким чином не звільняють ОСОБА_3 від відповідальності за вчинене правопорушення та не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення апелянтом не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено з дотриманням вимог ст.ст. 33-35, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 н.м.д.г., що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал