АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/445/17 Головуючий у І-й інстанції - Мельниченко С.П.
Справа № 201/2575/17-п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Джерелейко О.Є.,

за участю: прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Рівне, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, працює заступником начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 16.02.2017 року ОСОБА_3, будучи тимчасово виконуючим обов'язки

директора Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів (, відповідно до витягу з юридичних осіб засновник - Державне агентство водних

ресурсів України), як юридичної особи публічного права, тобто у відповідності до ст. 81

Цивільного кодексу України, створеної розпорядчим актом органу місцевого самоврядування, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка одержує заробітну плату за рахунок державного бюджету і відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, у зв'язку із виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських обов'язків, всупереч інтересам служби та держави, не повідомив у встановленому законом порядку про наявність реального конфлікту інтересів, що передбачено ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

15.10.2014 відповідно до наказу № 12-ос ОСОБА_3 було призначено на посаду заступника начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів. Того ж дня, вказаній особі було вручено попередження про обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», а також ознайомлено з посадовими обовязками, що засвідчується підписами ОСОБА_3 10.03.2016 у відповідності до щотижневого плану навчання працівників апарату Дніпропетровського облводресурсів на 2016 рік, було проведено заняття щодо положень Закону України «Про запобігання корупції».

Вищезазначені факти свідчать про обізнаність ОСОБА_3 з вимогами Закону України «Про запобігання корупції».

Проте, незважаючи на обізнаність ОСОБА_3 з вимогами антикорупційного законодавства, останнім було прийняте рішення в умовах реального конфлікту інтересів за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів № 12 від 24.03.2016 «Про відрядження ОСОБА_4 Г.», ОСОБА_3 було призначено виконуючим обовязки начальника. З даним наказом ОСОБА_3 було ознайомлено, про що свідчить його підпис. 28.03.2016 ОСОБА_3, будучи виконуючим обовязки начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів, тобто фактичним керівником зазначеної установи, підписав наказ № 15-е від 28.03.2016 «Про виплату премії працівникам апарату облводресурсів за надання платних послуг у березні 2016 року», яким призначив собі премію в розмірі 3578 гривень, не погодивши вказане рішення з Державним агентством водних ресурсів, що суперечить встановленим положенням.

Відповідно до п. 3.1.2 Положення про оплату праці і матеріальне стимулювання працівників апарату Дніпропетровського облводресурсів від 30.06.2015 преміювання керівників та їх заступників здійснюється за умови надання дозволу Держводагентством України. Також, необхідність погодження премії начальникам облводресурсів закріплена в абзаці 5 п. 3.1.2 Положення «Про преміювання керівників БУВР, облводресурсів», затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України № 155 від 15.12.2015

Проте, всупереч вимогам зазначених положень, виконуючи функції начальника, ОСОБА_3 одноосібно прийняв рішення про преміювання себе за результатами роботи за березень 2016 року, та не погодив вказане рішення з Держводагентством України, що підтверджується отриманими в Дніпропетровському обласному управлінні водних ресурсів документах, копіях погоджень, журналом реєстрації вихідної кореспонденції, а також листом Держводагентства України № 409/10/11-17 від 25.01.2017.

Незважаючи на те, що ОСОБА_3, будучи ознайомленим із вимогами нормативно-правових актів у сфері запобігання корупції, та усвідомлюючи про наявність у нього реального конфлікту інтересів, що виразився у суперечності його приватного інтересу обумовленого отриманням грошової премії та його службовими повноваженнями до яких входять прийняття рішення про преміювання, перед прийняттям рішення про матеріальне заохочення щодо себе, не повідомив безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року закрито провадження у справі щодо ОСОБА_3 у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.,

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову щодо ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посилається на те, що висновок суду про те, що виплату премії ОСОБА_3 було погоджено його керівником є необґрунтованим, оскільки дозвіл мало надати Держводагенство України як орган вищого рівня, тому як відповідно до абз. 5 п. 3.1.2 Положення «Про преміювання керівників БУВР, облводресурсів», преміювання керівників облводресурсів здійснюється за умови надання дозволу Держводагенством України.

Також відповідно до п. «б» п. 1 розяснення «Про порядок оплати тимчасового заміщування» Державного комітету ОСОБА_5 Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_5 професійних спілок № 30/39 від 29 грудня 1965 року, тимчасові заступники преміюються на умовах та в розмірах, встановлених за посадою заміщуваного ними працівника, при цьому, премія нараховується на посадовий оклад заступника.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, заперечував щодо її задоволення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд не врахував, що 28.03.2016 року ОСОБА_3 фактично був повноправним керівником зазначеного управління, а тому перед підписанням наказу про отримання премії мав одержати погодження Держводагентства України, а також стосовно наявного в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому правопорушення за ч.1 ст. 172-7 КУпАП не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної постанови судді, а тому є необґрунтованими.

Так, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що, всупереч тверджень прокурора, суд першої інстанції згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що Дніпропетровське обласне управління водних ресурсів являється юридичною особою публічного права, що вбачається з витягу з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців і, відповідно, посадові особи Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за правопорушення, повязанні з корупцією.

ОСОБА_3 на підставі наказу № 12-06 від 15.10.2014 займає посаду заступника начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів, тобто є суб'єктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією.

24.03.2016 року наказом № 12 начальником управління ОСОБА_4 на період свого відрядження 28.03.2016 року було покладено виконання обовязків на заступника начальника управління ОСОБА_3, та за умови виконання показників за основні результати діяльності у березні 2016 року погодив виплату премії ОСОБА_3 у загальних розмірах, передбачених наказом на преміювання працівників управління.

Відповідно до п. 5.4.9. Положення про Дніпропетровське обласне управління водних ресурсів (а.с. 27) начальник управління приймає рішення про заохочення працівників.

Згідно із п.2.4. Положення про преміювання керівників, затвердженого наказом Держводагентства від 15.12.2015 року №155 преміювання начальників облводресурсів здійснюється щоквартально за рішенням органу вищого рівня(а.с.48).

Також за п.3.1.2 Положення про оплату праці і матеріальне стимулювання працівників апарату Дніпропетровського облводресурсів, затвердженого начальником Дніпропетровського облводресурсів 30.07.2015 року дозвіл на виплату премії начальнику облводресурсів надається Держводагенством України (а.с.52).

28.03.2016 року наказом № 15-е за підписом в.о. начальника управління ОСОБА_3 «Про виплату премії працівникам апарату облводресурсів за наданням платних послуг у березні 2016 року» було премійовано працівників апарату облводресурсів, в тому числі, ОСОБА_3 на суму 3578 гривень (а.с. 56).

Вказаний наказ було завізовано начальником та працівниками відділу економіки, що вбачається з копії наказу, наданої ОСОБА_3

Отже, сукупність зазначених доказів свідчить про те, що ОСОБА_3 виконував обовязки начальника управління 28 березня 2016 року, виплата премії ОСОБА_3 за березень 2016 року була погоджена заздалегідь його керівником, розмір якої був визначений не ОСОБА_3 особисто, а економічним відділом, він дорівнює саме посадовому окладу заступника, а не начальника управління, відповідно до листа Держводагенства України (а.с.59) погодження щодо виплати премії надається тільки керівнику організації, що відповідає п. 2.4 Положення про преміювання керівників, затвердженого наказом Держводагентства від 15.12.2015 року №155, а тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що дії ОСОБА_3, які виразились у підписанні наказу, не вплинули та не могли вплинути на об»єктивність та неупередженість прийняття ним рішення про преміювання, а тому ОСОБА_3 не приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, і не повинен був повідомляти свого керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів, у зв»язку з чим відсутні підстави для встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-7 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на пп. «б» п. 1 розяснення «Про порядок оплати тимчасового заміщування» Державного комітету ОСОБА_5 Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_5 професійних спілок № 30/39 від 29 грудня 1965 року, відповідно до якого тимчасові заступники преміюються на умовах та в розмірах, встановлених за посадою заміщуваного ними працівника, при цьому, премія нараховується на посадовий оклад заступника, не заслуговують на увагу.

Як вбачається із зазначеного розяснення, поняття тимчасового заступництва та виконання обовязків відсутнього працівника є нетотожними, оскільки тимчасовий заступник на період заступництва звільняється від виконання своєї роботи, обумовленої трудовим договором.

Однак ОСОБА_3 виконував обов»язки відсутнього працівника, обіймаючи посаду заступника начальника, премія була йому виплачена також як заступнику начальника.

Тобто, умови оплати праці ОСОБА_3 на час виконання обов»язків начальника управління 28 березня 2016 року не були такими, як у начальника, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності отримувати дозвіл Держводагенства України на виплату премії заступнику начальника, який тимчасово виконував обовязки відсутнього працівника, оскільки це питання було узгоджене безпосереднім керівником.

Сама назва наказу від 24.03.2016 року № 12 не може спростовувати погодження виплати премії ОСОБА_3 його керівником.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та обєктивно зясував обставини справи, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_3за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а постанови суду першої інстанції, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року, якою закрито провадження у справі щодо ОСОБА_3 у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1