Справа № 462/6779/16-п Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 33/783/399/17 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року суддя cудової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області Головатий В. Я., з участю ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 12 грудня 2016 р., близько 00 год. 01 хв., ОСОБА_1, керував автомобілем «Mercedes Benz E 320 CDI», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Гніздовського, 4, у м. Львові, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою пристрою «Drager Alcotest 6810» та у медичному закладі відмовився. Внаслідок перебування у стані алкогольного сп'яніння не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (а саме електроопора), що спричинило пошкодження транспортного засобу, чим порушив, п. 2.3 «б», п. 2.5, п. 12.1, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р.

У поданій апеляції скаржник, не погоджуючись із постановою суду в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, вважає її незаконною та просить змінити та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. При цьому вказує, що від проходження медичного огляду на стан сп'яніння не відмовлявся, а відмовився від проходження такого огляду за допомогою технічного засобу на місці зупинки. Крім того, суд першої інстанції не врахував його особу при накладенні адміністративного стягнення, а саме, що керування транспортним засобом є його єдиним джерелом доходу, на його утриманні є непрацююча дружина та малолітня дочка. Покликається на те, що внаслідок ДТП ніхто не постраждав, а майнова шкода була заподіяна лише його транспортному засобу.

Заслухавши доводи скаржника та його захисника, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №093753 від 12.12.2016 року, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Покликання скаржника на те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду у медичному закладі не заслуговує на увагу, оскільки ці доводи спростовуються наявними у матеріалах справи поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, із витребуваних відеозаписів нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та у медичному закладі, а також визнав факт перебування в стані алкогольного сп'яніння.

Разом з цим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечив факту перебування за кермом автомобіля, що також підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією про сплату ним штрафу за керування 12.12.2016 року транспортним засобом без документів на право керування.

Твердження про можливість накладення на ОСОБА_1 більш м'якого покарання вважаю необґрунтованим, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є безальтернативною, а суд не вправі накладати стягнення, що не передбачене санкцією статті.

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а його апеляцію - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області Головатий В. Я.