Провадження № 3/344/82/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровська Г.В., з участю ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, прокурора Данилишина В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області справу про адміністративне корупційне правопорушення за Протоколом №26 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 25 листопада 2016 року, та Протоколом №27 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 25 листопада 2016 року, які надійшли з Департаменту захисту економіки Національної Поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1,

громадянина України,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2,

жителя ІНФОРМАЦІЯ_3,

працюючого заступником начальника Івано-Франківської митниці ДФС,

паспорт серії КВ 587803, виданий 15.02.2011 року Жовкінським РВ УМВС України у Львівській області, -

В С Т А Н О В И В:

До Івано-Франківського міського суду надійшли матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних корупційних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Як вбачається зі змісту Протоколу №26 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 25 листопада 2016 року, отримавши 21.06.2016 року для розгляду ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016, в.о. начальника Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_1, будучи 18.03.2015 попередженим про відповідальність за порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», не зважаючи на те, що питання поновлення на роботі, виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, що є предметом судового розгляду в касаційному порядку, стосуються його особисто, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за наявності суперечності між своїм приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій під час виконання своїх повноважень, діючи у власних інтересах, не повідомив безпосереднього керівника Голову Державної фіскальної служби України про наявність у нього реального конфлікту інтересів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1, будучи посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи, порушив вимоги п.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим скоїв адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Зі змісту протоколу №27 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 25 листопада 2016 року вбачається, що, отримавши 21.06.2016 для розгляду ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 у справі № К/800/15795/16, в.о. начальника Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_1, будучи 18.03.2015 попередженим про відповідальність за порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», не зважаючи на те, що питання поновлення на роботі, виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, що є предметом судового розгляду в касаційному порядку, стосуються його особисто, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за наявності суперечності між своїм приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій під час виконання своїх повноважень, діючи у власних інтересах, в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення у формі резолюції на ухвалі суду від 14.06.2016 про залишення її без руху, про що надав вказівку завідуючому юридичного сектору Івано-Франківської митниці ДФС залишити дану ухвалу без виконання, дослівно зазначивши: «Нач. ОСОБА_3 без руху по безперспективності. До справи 21.06.2016». У подальшому лише 14.07.2016 зазначена ухвала суду надійшла до юридичного сектору Івано-Франківської митниці, кошти у розмірі 2923,20 грн. на сплату судового збору за їх наявності рахунках Івано-Франківської митниці ЛФС перераховані не були у звязку з відсутністю дозволу керівника митниці ОСОБА_1 Через несплату Івано-Франківською митницею ДФС судового збору у термін до 14.07.2016 ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 у справі №К/800/15795/16 касаційну скаргу повернуто до митниці. Враховуючи викладене, ОСОБА_1, будучи посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи, порушив вимоги п.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим скоїв адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні корупційних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч.ч. 1, 2ст. 172-7 КУпАП, не визнав, пояснивши, що ним не було допущено жодного конфлікту інтересів, як і не вчинено дій в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки відповідний можливий конфлікт інтересів було врегульовано з Головою Державної фіскальної служби України на особистому прийомі 02 червня 2016 року при вирішенні питання про поновлення його на посаді на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

В подальшому ОСОБА_1 пояснив суду, що відповідну відмітку у формі резолюції на ухвалі Вищого адміністративного суду України було ним здійснено у звязку з тим, що станом на час вчинення даної резолюції в бюджеті митного органу була відсутня достатня сума коштів для оплати судового збору в розмірі 2923,20 грн., і, окрім іншого, він виходив з інтересів щодо доцільного та ефективного використання бюджетних коштів.

Адвокат ОСОБА_1 ОСОБА_2, в судовому засіданні проти наявності в діях ОСОБА_1 ознак корупційних правопорушень заперечив та просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю його складу.

Прокурор в судовому засіданні підтримав викладені в протоколах про вчинення адміністративного корупційного правопорушення обставини та просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних корупційних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його адвоката, прокурора, дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, Суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 1 статті 172-7 КУпАП неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 2 статті 172-7 КУпАП).

Відповідно до примітки до статті 172-7 КУпАП субєктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за умови неповідомлення особою та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року (зі змінами та доповненнями) (надалі «Закон») корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до підпункту е) пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1, як посадова особа Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України виконувач обовязків начальника Івано-Франківської митниці ДФС, є субєктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п.1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобовязані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

З наведено вбачається, що особи, на яких поширюється законодавство щодо конфлікту інтересів, повинні вживати заходів щодо недопущення йото виникнення та заходів щодо його врегулювання, якщо він все-таки виник.

Статтею 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Визначення змісту поняття «конфлікт інтересів» має значення для правильного застосування положень ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобіганню та урегулюванню конфлікту інтересів.

Зміст цього поняття визначають такі дві обов'язкові ознаки: 1) конфлікт інтересів це суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями; 2) наявність такої суперечності може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Таким чином, не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному.

Із субєктивної сторони корупційне адміністративне правопорушення за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1, характеризується наявністю вини, що виражається у виді: 1) неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчиненні дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Як вже було зазначено, пунктом 2 примітки до статті 172-7 КУпАП передбачено, що у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їх службових повноважень.

Виходячи зі змісту Закону, конфлікт інтересів це ситуація, при якій службова особа, виконуючи свої обов'язки, має приватний інтерес (особисту заінтересованість), який хоча і не обов'язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Іншими словами, конфлікт інтересів це реалізація відповідною посадовою особою своїх службових повноважень за умови одночасного існування в неї приватного інтересу саме у сфері, в якій реалізуються такі службові повноваження.

При цьому, приватний інтерес не обмежується фінансовими чи матеріальними інтересами або тими інтересами, які дають службовій особі пряму особисту вигоду, в тому числі неправомірну.

Отже, як вбачається з наведеного поняття «конфлікт інтересів», особистий інтерес особи може носити як майновий, так і немайновий характер.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Як підтверджується матеріалами справи, Наказом Державної фіскальної служби України від 26 жовтня 2015 року №3409-о «Про звільнення ОСОБА_1В.» звільнено з 26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2016 року у справі №813/6010/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року за №3409-о «Про звільнення ОСОБА_1В.». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 27.10.2015 року. Стягнуто з Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 19653 грн. 90 коп. (дев'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят три гривні дев'яносто копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків і зборів. Зобов'язано Міністерство юстиції України вилучити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 8222 грн. 55 коп. (вісім тисяч двісті двадцять дві гривні п'ятдесят п'ять копійок), за виключенням податків і зборів, та поновлення на посаді ОСОБА_1 звернуто до негайного виконання.

Наказом Державної фіскальної служби України від 08 червня 2016 року №2282-о «Про виконання рішення суду» скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26 жовтня 2015 року №3409-о «Про звільнення ОСОБА_1В.»; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 27 жовтня 2015 року.

Наказом Державної фіскальної служби України від 08 червня 2016 року №2284-о «Про покладання обовязків на ОСОБА_1В.» покладено виконання обовязків начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 09 червня 2016 року по 08 липня 2016 року на ОСОБА_1, заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС.

Наказом Державної фіскальної служби України від 02 серпня 2016 року №2816-о «Про покладання обовязків на ОСОБА_1В.» покладено виконання обовязків начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 02 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року на ОСОБА_1, заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС.

Відтак, 08 червня 2016 року ОСОБА_1 на виконання рішення суду було поновлено на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС, а з 09 червня 2016 року на нього було покладено виконання обовязків начальника Івано-Франківської митниці ДФС.

При цьому, представником Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_4 09 червня 2016 року до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу на Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2016 року у справі №813/6010/15 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 касаційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишено без руху у звязку з несплатою судового збору в розмірі 2923,20 грн.; встановлено скаржнику строк для усунення недоліків до 14 липня 2016 року.

Згідно реєстраційної відмітки на вищевказаній ухвалі суду, вона надійшла на адресу Івано-Франківської митниці ДФС 21 червня 2016 року та була зареєстрована за вх. №348/9/09-70-10.

Як встановлено судом та підтверджено ОСОБА_1 в судовому засіданні, в той же день 21 червня 2016 року Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 було передано для розгляду в.о. начальника митниці ОСОБА_1

21 червня 2016 року в.о. начальника Івано-Франківської митниці ОСОБА_1 в лівому верхньому куті Ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 було вчинено резолюцію наступного змісту: «Нач. ОСОБА_3 без руху по безперспективності. До справи 21.06.16».

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, головний інспектор сектору документування Івано-Франківської митниці, яка станом на 21 червня 2016 року виконувала обовязки начальника вказаного сектору, пояснила суду, що 21 червня 2016 року до сектору документування надійшла ухвала Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16, яку разом із чотирма іншими судовими ухвалами в цей же день було передано на розгляд до в.о. начальника митниці ОСОБА_1 22 червня 2016 року до сектору документування від в.о. начальника митниці повернулося вищевказані чотири інші судові ухвали з резолюціями, окрім Ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16. Фактично дана ухвала повернулася до сектору документування з резолюцією ОСОБА_1, датованою 21 червня 2016 року, лише 13 липня 21016 року. 14 липня 2016 року Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 з резолюцією керівника ОСОБА_1 було передано працівнику юридичного сектору ОСОБА_6, яка на той час виконувала обовязки завідувача юридичного сектору.

Свідок ОСОБА_7, начальник відділу фінансування, головний бухгалтер, повідомила суду, що 14 липня 2016 року в.о. начальника юридичного сектору ОСОБА_6 надала їй службову записку про необхідність перерахування коштів на виконання вимог Ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16. У звязку з тим, що вказана службова записка надійшла з юридичного сектору в день, який був останнім днем оплати судового збору, ОСОБА_7 звернулася до в.о. начальника юридичного сектору ОСОБА_6 із службовою запискою про необхідність звернення до керівництва з питань подальших дій, повязаних з виконанням вказаної ухвали. Будь-яких інших подальших вказівок чи службових записок з приводу зазначеної ухвали до відділу фінансування не надходило.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, головний державний інспектор відділу організації митного контролю, яка станом на 14 липня 2016 року виконувала обовязки завідувача юридичного сектору, повідомила суду, що вона отримала ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 14 липня 2016 року і була ознайомлена зі змістом резолюції в.о. керівника митниці ОСОБА_1, яка містилася на ній. В той же час, оскільки вказану резолюцію було датовано 21 червня 2016 року, а фактично ухвалу отримано юридичним відділом 14 липня 2016 року, ОСОБА_6, як в.о. керівника юридичного сектору, прийняла самостійне рішення звернутися до бухгалтерії із службовою запискою про оплату судового збору в разі наявності в бюджеті митниці коштів станом на 14 липня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Ухвала Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16, якою касаційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 про поновлення на роботі, виплату заробітної плати на час вимушеного прогулу та моральної шкоди, було залишено без руху у звязку з несплатою судового збору в розмірі 2923,20 грн. та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків до 14 липня 2016 року, надійшла на адресу Івано-Франківської митниці 21 червня 2016 року та в цей же день передано в.о. керівника митниці ОСОБА_1 для розгляду. 21 червня 2016 року в.о. керівник митниці ОСОБА_1 надав резолюцію юридичному відділу про залишення без руху по безперспективності, однак передано вказану ухвалу з резолюцією до відділу документообігу було лише 13 липня 2016 року (що в судовому засіданні підтвердили свідки та не заперечив ОСОБА_1В.). До в.о. керівника юридичного сектору Ухвала Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 з резолюцією ОСОБА_1 ди В.В. надійшла лише 14 липня 2016 року, тобто в останній день, який було встановлено ухвалою суду для оплати судового збору.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України,

затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236,

Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої

влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів

України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику,

державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з

адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з

правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а

також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у п.1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобовязані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобовязана звернутися за розясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону (частина 5 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції»).

Згідно з частиною 6 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за розясненням пізніше було виявлено конфлікт інтересів.

Наказом ДФС України від 22 січня 2016 року №60 «Про здійснення заходів, спрямованих на дотримання антикорупційного законодавства» визначено, що службові особи органів ДФС, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», для захисту їх прав під час проходження державної служби, повинні повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника виключно у письмовій формі.

Таким чином, на підставі вищевикладених фактичних обставин справи та положень чинного антикорупційного законодавства України, судом вставлено, що у ОСОБА_1, який станом на 21 червня 2016 року відповідно до наказу голови ДФС України виконував обовязки начальника Івано-Франківської митниці, в момент отримання для розгляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 про залишення касаційної скарги без руху та надання часу для усунення недоліків касаційної скарги (сплати судового збору) в адміністративній справі за його ж особистим позовом про поновлення на роботі, виплату заробітної плати на час вимушеного прогулу та моральної шкоди, виник реальний конфлікт інтересів (оскільки він особисто був позивачем в адміністративній справі, для подальшого касаційного розгляду якої вирішувалося питання про необхідність оплати судового збору).

В контексті зазначеного суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, для реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об'єктивних компонентів: 1) приватний інтерес; 2) службове повноваження, представницьке повноваження; 3) протиріччя між ними, що впливає на об'єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Під час притягнення особи за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів належить враховувати відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об'єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових повноважень.

Так, приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у недопущенні касаційного оскарження судових рішень, яким особисто його було поновлено на посаді заступника начальника митниці (та можливого потенційного скасування таких судових рішень), використовуючи при цьому своє службове становище, а саме на той час посаду в.о. начальника Івано-Франківської митниці ДФС, що, в свою чергу, могло призвести до упередженості в прийнятті рішення з цього питання, у звязку із наявним конфліктом інтересів.

Правопорушення щодо неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів, характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобовязана звернутися за розясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у розділі 5 вказаного Закону.

Саме по собі приховування особою наявного приватного інтересу вже розцінюється як порушення службової дисципліни і потребує вжиття відповідних заходів щодо запобігання корупції.

Конфлікт інтересів існуватиме у всіх випадках, коли у особи є приватний інтерес, здатний вплинути на об'єктивність рішення. Навіть тоді, коли прийняті нею рішення за наявності приватного інтересу є неупередженими і відповідають закону. У цьому випадку буде мати місце втрата суспільної довіри до службової особи та органу влади, в якому вона працює. Крім того, коли приватний інтерес «не спровокував» прийняття незаконного рішення, окремому розгляду підлягатиме питання наявності/відсутності в рішеннях, діяннях службової особи фактів зловживання службовими повноваженнями, одержання неправомірної вигоди чи інших корупційних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Таким чином, для недопущення виникнення реального конфлікту інтересів ОСОБА_1, як в.о. начальника митниці, до компетенції та службових повноважень якого входило прийняття рішення про оплату судового збору, мав би заявити про наявність у нього реального конфлікту інтересів та утриматись від будь-яких дій або рішень, що стосуються виконання вимог ухвали суду в адміністративній справі, в якій він особисто був позивачем.

Суд звертає особливу увагу на те, що у спірних правовідносинах мова йде про дії ОСОБА_1 виключно 21 червня 2016 року та його необхідну поведінку з моменту виникнення конфлікту інтересів.

Відтак, отримавши 21 червня 2016 року для розгляду ухвалу суду (яка вимагала від Івано-Франківської митниці ДФС, як відповідача в адміністративній справі, вчинення відповідних процесуальних дій) у справі за своїм особистим позовом, ОСОБА_1 на підставі вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» зобовязаний був повідомити не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли він дізнався чи повинен був дізнатися про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

В той же час, як встановлено судом, 21 та 22 червня 2016 року ОСОБА_1 не було повідомлено безпосереднього керівника про виникнення в нього реального конфлікту інтересів, оскільки докази, які б спростовували вищезазначене, в матеріалах справи відсутні.

Осилання ОСОБА_1 в судовому засіданні на те, що він врегулював будь-який конфлікт інтересів з головою ДФС 02 червня 2016 року на особистому прийомі, не можуть вважатися обґрунтованими та належними доказами, оскільки станом на 02 червня 2016 року ОСОБА_1 ще не було поновлено на посаді заступника начальника митниці, не покладено на нього обовязки в.о. начальника митниці (до компетенції якого входить вирішення спірних питань), касаційну скаргу Івано-Франківської митниці станом на 02 червня 2016 року ще подано не було, як і не існувало Ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16.

Відтак, про наявність реального конфлікту інтересів, за не усунення якого ОСОБА_1 інкримінуються відповідні дії, що містять ознаки корупційного правопорушення, ОСОБА_1 не могло бути відомо 02 червня 2016 року, оскільки такий конфлікт на дану дату ще не існував, так як виник з моменту отримання ОСОБА_1 21 червня 2016 року Ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року №К/800/15795/16 для розгляду.

Не приймаються Судом до уваги посилання ОСОБА_1 на відсутність станом на 21 червня 2016 року в бюджеті митниці коштів на оплату судового збору, оскільки відповідно до вимог чинного антикорупційного законодавства з моменту виникнення у неї реального конфлікту інтересів посадова особа не має права вчиняти будь-яких дій в умовах такого реального конфлікту інтересів, а зобовязана вчиняти дії, передбачені статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції».

З вищевказаних обставин необґрунтованими суд вважає також посилання ОСОБА_1 на неврегулювання конфлікту інтересів керівником ДФС України (шляхом вжиття заходів зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів), а також на те, що в подальшому касаційні скарги інших відповідачів по адміністративній справі за його позовом було залишено без задоволення, а судове рішення про поновлення його на роботі без змін, оскільки вказані обставини не спростовують факту виникнення у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів 21 червня 2016 року.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що в даній справі про адміністративне правопорушення, мова йде про вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення за бездіяльність та дії, допущені/вчинені ним 21 червня 2016 року, а тому будь-які інші обставини, які виникли та існували після цього часу (зокрема, після 22 червня 2016 року кінцева дата повідомлення про реальний конфлікт інтересів) самі по собі на вирішення питання про виникнення, існування та врегулювання чи не врегулювання (повідомлення чи неповідомлення керівника про такий конфлікт інтересів) юридично не впливають.

Оскільки мова йде про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного корупційного правопорушення стосовно порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в частині, повязаній з неповідомленням про наявність у нього реального конфлікту інтересів, вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, питання щодо обовязкового майнового чи немайнового інтересу, майнових чи немайнових наслідків в даному випадку не охоплюється субєктивною стороною вказаного діяння.

Для наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного корупційного правопорушення за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП достатньо самого факту неповідомлення безпосередньому керівнику про наявність суперечностей між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями, що може впливати на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому повноважень.

В ході розгляду даної справи на підставі належних доказів судом встановлено, що ОСОБА_1, в.о. начальника Івано-Франківської митниці ДФС, отримавши 21 червня 2016 року для розгляду ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016, будучи 18.03.2015 попередженим про відповідальність за порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за наявності суперечності між своїм приватним інтересом (як позивача у справі про поновлення на роботі) та службовими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій під час виконання своїх повноважень, фактично діючи у власних інтересах, не повідомив безпосереднього керівника Голову Державної фіскальної служби України про наявність у нього такого реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, отримавши 21.06.2016 для розгляду ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 у справі № К/800/15795/16, в.о. начальника Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_1, будучи 18.03.2015 попередженим про відповідальність за порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за наявності суперечності між своїм приватним інтересом (як позивача у справі про поновлення на роботі) та службовими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій під час виконання своїх повноважень, діючи у власних інтересах, в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення у формі резолюції на ухвалі суду від 14.06.2016 про залишення її без руху, про що надав вказівку завідуючому юридичного сектору Івано-Франківської митниці ДФС залишити дану ухвалу без виконання, дослівно зазначивши: «Нач. ОСОБА_3 без руху по безперспективності. До справи 21.06.16», чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В матеріалах даної адміністративної справи містяться належні докази наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення за ч.ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП та винуватості вказаної особи в їх вчиненні.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини та наявні докази судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 всупереч вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про виникнення у нього реального конфлікту інтересів, 21 та 22 червня 2016 року не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив свого безпосереднього керівника про виникнення у нього реального конфлікту інтересів при розгляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 у справі № К/800/15795/16, та в подальшому вчинив резолюцію, якою фактично надав вказівку юридичному сектору не оплачувати судовий збір за касаційною скаргою на судові рішення у справі, в якій він особисто є позивачем.

ОСОБА_1 на надав жодного доказу, що ним було дотримано вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів при розгляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 у справі № К/800/15795/16 та вирішенні питання щодо виконання її вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки він вчинив неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, що повністю доведено в суді.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Оскільки з моменту виявлення в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, повязаних з корупцією, минуло більше трьох місяців, суд приходить до висновку про те, що провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у звязку із закінченням строку накладення стягнення за вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись Законом України «Про запобігання корупції», ст.ст. 38, 172-7, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ОСОБА_1 льовича, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 та частиною 2 статті 172-7 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Г.В.Домбровська