Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2241/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія ст. 172-7 ч.1, 2 КУпАП Доповідач Кіянова С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

судді судової палати у кримінальних справах Кіянової С.В.,

за участю:

секретаря Гончарука С.С.,

прокурора Сичука О.П.,

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

адвоката Андрієвської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року,-

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українку, громадянку України, уродженку с.Давидівка Житомирського району Житомирської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, працюючу головою Іванівської сільської ради Житомирської області, -

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 гривень.

В постанові суду зазначено, що згідно протоколів про адміністративні правопорушення №170 та №171 від 20 вересня 2017 року ОСОБА_2 будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування - головою Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та, згідно з п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, керуючись приватними інтересами, зумовленими перебуванням у сімейних стосунках із ОСОБА_4, з метою приховування суперечностей між особистими приватними інтересами та своїми службовими повноваженнями, наявність яких впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила про його наявність та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим вчинила правопорушення пов'язані з корупцією, передбачені ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши правопорушника та прокурора суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП та ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» доведена та наклав на неї стягнення у виді штрафу.

В апеляційній скарзі особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, постановленим без повного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що не вчиняла правопорушення у якому її звинувачують, а преміювання ОСОБА_4 здійснювалося відповідно до положення про матеріальне заохочення працівників установ, що фінансуються з бюджету Іванівської сільської ради із урахуванням посадового окладу, рангу та вислуги, аналогічно, як і інших працівників чиї прізвища були вказані в розпорядженнях, які долучені до матеріалів справи, як докази. Посилається на те, що вона, як сільський голова не має безпосереднього керівника та не перебуває на посаді в колегіальному органі, а на законодавчому рівні не закріплено порядку повідомлення такою особою про конфлікт інтересів, тому вона не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вказаними статтями. Вважає, що прокурором не було надано суду доказів про існування реального конфлікту інтересів. Всі розпорядження про преміювання працівників Іванівської сільської ради не мали на меті задоволення приватного інтересу, а були видані на підставі Конституції України та КзПП, оскільки не видання таких розпоряджень позбавило б працівників права на гідну заробітну плату.

Крім того, ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду від 24 жовтня 2017 року, посилаючись на те, що повний текст зазначеної постанови вона отримала лише 03.11.2017 року, тому вважає, що десятиденний строк на оскарження цієї постанови нею пропущений з поважних причин.

Заслухавши ОСОБА_2 та її адвоката в підтримання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви, апеляційний суд вважає, що заява про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки копію постанови ОСОБА_2 у встановленому законом порядку отримала лише 03.11.2017 року, а подала апеляційну скаргу 13.11.2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її адвоката Андрієвської Г.В. в підтримання апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Дії ОСОБА_2 судом кваліфіковано за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, як порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що полягало в неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно положень ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов'язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування - головою Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, маючи в прямому підпорядкування близьких осіб, свою доньку ОСОБА_4, у встановлені законом строки не повідомила про це ні НАБУ, ні виконком, ні сесію сільської ради, та неодноразово видавала розпорядження про преміювання ОСОБА_4, тим самим приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_2 за даних обставин існувала суперечність між приватним інтересом, яким в тому числі можна вважати як приклад позитивне, на користь близьких осіб вирішення питання щодо преміювання та її службовими повноваженнями, щодо обов'язку організації роботи сільської ради, в тому числі дотриманням трудового законодавства, дисципліни, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень, тобто на наявність реального конфлікту інтересів.

Посилання апелянта та її захисника в судовому засіданні апеляційного суду на відсутність в Законі України «Про запобігання корупції» заборон мати їй в прямому підпорядкуванні близьких осіб, як обставину, яка виключає в її діях склад правопорушення на думку апеляційного суду є хибними, оскільки відсутність такої заборони не звільняє посадову особу від обов'язків чітко зазначених у ст. 28 вказаного Закону : повідомляти безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно, не вчиняти дій та не приймати рішень в його умовах, вжити заходів для його врегулювання.

Доводи апелянта про те, що вона не отримувала від цих дій неправомірної вигоди, а лише хотіла забезпечити належний рівень заробітної плати всім працівникам Іванівської сільської ради не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Так, за змістом п.1 ч.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов'язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, ОСОБА_2 порушила встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження щодо запобігання реальному конфлікту інтересів, що є правопорушенням, пов'язаним з корупцією. Відсутність неправомірної вигоди не виключає в її діях складу адміністративних правопорушень, у вчиненні яких вона визнана винною.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Стягнення на ОСОБА_2 накладено з врахуванням вимог ст.33 КУпАП та є мінімальним за санкцією ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Істотних порушень вимог законодавства при складанні протоколу та розгляді справи суд апеляційної інстанції не знаходить, посилання апелянта на відсутність у протоколі та матеріалах справи доказів існування реального конфлікту інтересів є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Житомирської області С.В. Кіянова