03.10.2017 Справа № 756/8654/17
Ун.№756/8654/17
Пр.№3/756/4790/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення від 21.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 21.06.2017 року о 02 год. 00 хв., по вул.Тимошенка, 14А в м.Києві, керував автомобілем «Деу», д.н.з НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил Дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, вказав, що у зазначені в протоколі дату та час, керував автомобілем «Деу», рухався зі станції технічного обслуговування, разом з ним знаходився майстер СТО - ОСОБА_2 Він був зупинений працівниками поліції, які звинуватили його в тому, що він не виконав вимогу забороняючого сигналу світлофору та не зупинився. Він повідомив їх про несправність транспортного засобу. Працівники поліції оглянули автомобіль, згодом зазначили про те, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп'яніння. На їх пропозицію погодився пройти тест, прилад Драгер за результатами тесту вказав на відсутність алкоголю в крові ОСОБА_1 Згодом працівники поліції звинуватили його в тому, що в його поведінці вбачаються ознаки наркотичного сп'яніння та запропонували ще раз пройти огляд, однак поїхати до лікаря-нарколога. Його (ОСОБА_1) обурила така поведінка працівників поліції і він повідомив, що до лікаря їхати не відмовляється, однак сумнівається в неупередженості працівників поліції та просить надати інший екіпаж. З приводу неправомірності їх дій він телефонував до служби «102» та телефону довіри Національної поліції м.Києва та повідомляв про порушення своїх прав. Працівників поліції повідомляв, що не може поїхати до лікаря, бо знаходиться з майстром, якого не може залишити в машині. По телефону довіри йому повідомили, що він вправі самостійно пройти огляд на стан сп'яніння протягом двох годин з моменту виникнення інциденту, про що повідомив працівників поліції, які складали протокол. Працівники поліції умисно зволікали в складанні протоколу, надали його копію та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом вже по спливу більше двох годин з моменту початку подій.

Свідок ОСОБА_2 надав суду пояснення, з яких вбачається, що він знаходився в якості пасажира у вищевказаному автомобілі. Керував автомобілем ОСОБА_1 Вони їхали зі станції технічного обслуговування. Були зупинені працівниками поліції, які перевірили документи, провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, оглянули автомобіль, перевірили кишені, а згодом звинуватили ОСОБА_1 в тому, що він керує автомобілем в стані наркотичного сп'яніння та запропонували пройти огляд у лікаря. ОСОБА_1 відмовився, зазначивши, що патруль є упередженим та з ними він не бажає їхати до лікаря, при цьому неодноразово дзвонив на телефон довіри поліції та служби «102». Оформлення матеріалу тривало близько 4 годин, після чого він (ОСОБА_2.) поїхав.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 21.06.2017 року йому зателефонував його брат ОСОБА_1 близько 3-40 години та попросив приїхати до станції метро «Мінська» та забрати його автомобіль. Він приїхав. Працівники поліції оформляли пригоду, з місця вони поїхали близько 4-45 години.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, присутніх при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 до суду не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст..130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов'язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст..130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст..62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді даної справи судом було відібрано пояснення ОСОБА_1, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_2, отримано відеозапис подій з нагрудних камер працівників поліції, звукозаписи телефонних розмов ОСОБА_1 зі службою «102» та працівником поліції на «гарячій лінії» Національної поліції України.

З даних відеозапису, що наданий ГУ НП України в м.Києві, вбачається, що перший записаний файл розпочинається 21.06.2017 року о 01-33 годині, після чого розмови тривають протягом приблизно однієї години. Жоден з відеофайлів не містить відображення щодо вчинення ОСОБА_1 дій щодо відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння. Він неодноразово повідомляє, що готовий пройти огляд, однак у зв'язку з упередженістю дій працівників поліції, просить надати інший екіпаж, звертаючись до служби «102» та телефону гарячої лінії.

Інспектором поліції ОСОБА_6 дії ОСОБА_1 щодо тривалого очікування іншого екіпажа, вчинення дій для повідомлення компетентних органів щодо можливого порушення його прав, розцінені як відмова в проходженні медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння. Чинним законодавством не передбачено форму, у якій має бути висловлена відмова від проходження медичного огляду, однак разом з тим, суд не знаходить підстав вважати, що вищевказані дії ОСОБА_1 утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції, ними було висловлено ряд підозр щодо вчинення ним певних адміністративних правопорушень, проведено огляд транспортного засобу, огляд на стан алкогольного сп'яніння, а згодом у зв'язку з подальшим виявленням ознак наркотичного сп'яніння запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога. Матеріали справи не містять відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за будь-якою іншою статтею КУпАП.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Зупинивши ОСОБА_1, вказуючи на наявність у його діях порушень ПДР щодо правил проїзду регульованого пішохідного переходу, працівниками поліції не було оцінено його доводи щодо технічної несправності транспортного засобу, а в подальшому вказано на його можливе перебування в стані алкогольного сп'яніння, після проходження тесту на вміст алкоголю та отримання негативного результату, працівниками поліції запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння. При цьому, як підтверджено в суді поясненнями свідків, працівники поліції, фіксуючи факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, вчиняли дії, визначені чинним законодавством протягом значного часу (з 01-30 години до 03-44 години). Ці дані випливають з аналізу відеозапису камер нагрудного спостереження, роздруківки дзвінків ОСОБА_1 та аудіозаписом телефонних розмов останнього з працівниками служби «102», що отримані судом.

Крім того, надані відеозаписи з камер нагрудного спостереження працівників поліції вказують на те, що ОСОБА_1 був зупинений о 01-30 годині (початок першого відеозапису), протокол складено о 02-50 годині, в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння о 02 годині. Разом з тим, о 2 годині ОСОБА_1 автомобілем вже не керував, оскільки був зупинений значно раніше працівниками поліції. В цій частині, суд вважає дані, що внесені до протоколу щодо часу керування транспортним засобом такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Аналогічні положення містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМ України №1103 від 17.12.2008 року.

Таким чином, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 уповноваженими представниками правоохоронного органу, яким є Національна поліція України, допущено обмеження прав і свобод вказаної особи, не вірно відображено час вчинення правопорушення у протоколі, визначено порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 щодо відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння при вчиненні ним дій щодо захисту своїх прав та свобод у спосіб, обраний ним. Всі вищевказані обставини в сукупності є суттєвим порушенням порядку, визначеного чинним законодавством щодо належного проведення огляду на стан сп'яніння. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаної норми Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст..130 ч.1 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст..247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко