Справа №483/828/17 20.09.2017
Провадження №33/784/397/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю:

секретаря Алексишинця М.П.

захисника - адвоката Шиєнкова Я.Є.,

20 вересня 2017 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника - адвоката Шиєнкова Я.Є. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Балта Одеської області, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Постановою судді встановлено, що 2 червня 2017 року о 02 год. 17 хв. ОСОБА_2 по вул. Одеське шосе в м. Миколаєві керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2121», номерний знак НОМЕР_1, в стані наркотичного сп'яніння, що було визначене в медичному закладі за допомогою токсикологічного дослідження, чим порушив п. 2.9 "А" Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Шиєнков Я.Є. просить скасувати постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2017 року та закрити провадження у справі.

Вказує, що при винесенні постанови по даній справі ОСОБА_2 не був присутній та і взагалі його не було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, а застосування судом ч. 2 ст. 268 КпАП України є таким, що не відповідає принципу доступу до справедливого суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не є доказом, тому що не відповідає вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, а саме, бланк протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 240099 від 02 червня 2017 року відрізняється від бланку протоколу про адміністративне правопорушення, який затверджений Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року.

Зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 240099 ОСОБА_2 не було роз'яснено його прав, передбачених статтями 55, 56, 59 Конституції України, що передбачено Інструкцією.

Стверджує, що з даного протоколу не вбачається, що ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, навіть не зазначено, що він керував транспортними засобами в стані наркотичного сп'яніння.

Звертає увагу на те, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП України не передбачає такого правопорушення «з явними ознаками наркотичного сп 'яніння».

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 240099 від 02 червня 2017 року вбачаються унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, а саме, в графі «місце роботи» внесено простим олівцем «м. Балта Одес.обл.», що, на думку апелянта, є порушенням п. 7 розділу II Інструкції.

Вказує, що при дослідженні матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_2 незаконно був затриманий, в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне затримання.

Звертає увагу на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 240099 від 02 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 був зупинений поліцейськими о 02 годин 17 хвилин 02.06.2017 року, а протокол був складений о 03 годині 19 хвилин 02.06.2017 року, тобто увесь цей час (1 година 2 хвилини) ОСОБА_2 був такою особою, що вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, отже, на переконання апелянта, ОСОБА_2 у період з 02 годин 17 хвилин по 03 годині 19 хвилин 02.06.2017 року не мав змоги вільно пересуватися та був обмежений у своїх пересуваннях.

Вважає, що до висновку Миколаївського обласного наркологічного диспансеру № 846 від 02 червня 2017 року та до результатів токсикологічного дослідження № 1200 від червня 2017 року треба ставитися критично, так як висновок не має номеру, а номер 846 від 02 червня 2017 року - це є номер акту.

Також зазначає, що в адміністративних матеріалах відсутня копія Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп 'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стверджує, що другий екземпляр висновку ОСОБА_2 надано не було, що позбавило його права оскаржити даний висновок.

Вказує на те, що згідно Додатку 4 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 16 розділу III), затвердженої спільним Наказом від 09.11.2015 року № 1452/735 МВС та МОЗ України, в графі 5 Висновку немає відомостей, хто направляв ОСОБА_2 на огляд, тобто відсутній підрозділ Національної поліції України, спеціальне звання, прізвище, ім'я та по-батькові, підпис, у Висновку, в графі 5, зазначено нечитабельні слова, але вищезазначеної інформації немає, а саме головне, на його думку, немає підпису особи, яка направляла ОСОБА_2 на медичний огляд, тобто, на переконання апелянта, висновок складався у відсутності уповноваженої особи, яка направляла ОСОБА_2 на медичний огляд.

Зазначає, що в матеріалах справи, взагалі, відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, апелянт вважає, що висновок медичного огляду неможливо вважати доказом по справі, про що вказує пункт 22 Інструкції.

Заслухавши пояснення захисника Шиєнкова Я.Є. на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з'ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, серії БР № 240099, від 2 червня 2017 року (а.с.3), який, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 2 червня 2017 року близько 2 години 17 хвилин в м. Миколаїв водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_2, по Одеському Шоссе, 116, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме, зіниці ока не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій ОСОБА_2 в установленому законом порядку пройшов медогляд в медичному закладі на стан наркотичного сп'яніння. Згідно висновку №846 від 2 червня 2017 року, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Виходячи з положень даної інструкції, саме нею визначається процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Тому, є такими, що не заслуговують на увагу, твердження апелянта щодо невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, серії БР № 240099, від 2 червня 2017 року (а.с. 3), ОСОБА_2 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Вказаний протокол підписано ОСОБА_2

Тому посилання апелянта на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 240099 ОСОБА_2 не було роз'яснено його права є необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що з даного протоколу не вбачається, що ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, навіть не зазначено, що він керував транспортними засобами в стані наркотичного сп'яніння, є безпідставними та повністю спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення в цій справі.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 846 (а.с. 4), складеному о 2 год. 40 хв. 2 червня 2017 року лікарем-наркологом Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, ОСОБА_2 перебував у стані наркотичного сп'яніння.

Виходячи з результатів токсикологічного дослідження № 1200 від 02 червня 2017 року (а.с.29), при токсикологічному дослідженні біологічного матеріалу ОСОБА_2, в сечі останнього виявлено наркотичні, психотропні та інші речовини - канабіноїди та амфетамін.

Вказані докази свідчать, що водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, тобто суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що застосування судом ч. 2 ст. 268 КпАП України є таким, що не відповідає принципу доступу до справедливого суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є безпідставним, виходячи з наступного.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 268 КУпАП, в переліку визначених нею статей КУпАП, за якими при розгляді справи про адміністративні правопорушення присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою, відсутнє посилання на ст. 130 КУпАП.

Частиною першою ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Виходячи зі змісту постанови судді, ОСОБА_2, дійсно, не приймав участі у судовому засіданні суду першої інстанції.

Однак, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення містяться його розписка про отримання повістки про виклик до суду на 08.30 год. 26 червня 2017 року, підписана ОСОБА_2 (а.с. 8), його розписка про отримання повістки про виклик до суду на 08.50 год. 3 липня 2017 року, підписана ОСОБА_2 (а.с. 9), телефонограма про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 о 08.30 год. 31 липня 2017 року, передана ОСОБА_2 20 липня 2017 року, телефонограма про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 о 09.30 год. 10 серпня 2017 року, передана ОСОБА_2 31 липня 2017 року.

Виходячи з наведеного, на переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи та сам не скористався своїм правом бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно нього у місцевому суді.

Як видно з матеріалів справи, в них відсутні клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.

Тому і в цій частині твердження апелянта є такими, що не заслуговують на увагу.

Місцевий суд в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з'ясував обставини, що підлягали з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень законодавства та нормативних актів, на які вказує апелянт, у тому числі, які могли б вплинути на правильність прийнятого рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Шиєнкова Я.Є. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя