АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10200 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 13 листопада 2016 року в 00.02 годині порушив п. 2.5 ПДР, при цьому керував автомобілем «ВАЗ 21154», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Закревського в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року скасувати, та винести нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підтвердження своїх вимог апелянт зазначає, що суддею не були перевірені та не спростовані пояснення ОСОБА_3 Суд не дав можливості ОСОБА_3 реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: заявити клопотання про допит свідків, які б могли спростувати або підтвердити зазначені ним обставини.

Також апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, який було складено, а також пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт його відмови від проходження огляду на предмет вживання алкоголю, самі по собі, без їх належної перевірки не можуть служити безспірними доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, на думку апелянта, не дотримався вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП, а постанова судді не відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Так, постановою суду не встановлено, чи відмовлявся ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Окрім того, судом, в порушення вимог ст. 33 КУпАП, не були враховані обставини, які повинні враховуватись при накладенні адміністративного стягнення, оскільки в матеріалах справи відсутні документи щодо характеристики особи, майновий та сімейний стан, а з постанови судді не видно, щоб усі ці аспекти досліджувались суддею районного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок, викладений у постанові судді про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених суддею, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, рапортом працівника поліції ОСОБА_6, на які є посилання у постанові судді.

Доводи апеляційної скарги про однобічність, неповноту та необ'єктивність судового розгляду, а також про те, що ОСОБА_3 не міг скористатися правами, передбаченими у ст. 268 КУпАП, та був позбавлений можливості заявляти клопотання, є безпідставними і не можуть бути взятими до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 будучи присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, давав в судовому засіданні пояснення по суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_3 звертався до судді районного суду із заявами чи клопотаннями про виклик свідків, приєднання документів тощо. Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що заяви чи клопотання особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, були залишені суддею місцевого суду без розгляду.

Отже, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 не заявляв клопотань про виклик для допиту свідків, не надавав будь-яких доказів чи документів, а тому суддя районного суду розглянув справу на підставі наявних у справі доказів.

Постанова судді відповідає вимогам ст. 284 КУпАП, оскільки в ній викладено суть адміністративного правопорушення з посиланням на докази, які підтверджують фактичні обставини справи та призначено відповідне адміністративне стягнення.

Посилання апелянта на те, що суддею місцевого суду не були враховані дані про особу ОСОБА_3, його сімейний та матеріальний стан, є безпідставними, оскільки, як було зазначено в цій постанові, ОСОБА_3 в суді першої інстанції не надавав відповідних документів (лише до апеляційної скарги ОСОБА_3 долучив копію свідоцтва про шлюб та копії свідоцтв про народження двох неповнолітніх дітей.

За наявних у справі даних про особу ОСОБА_3 суддя місцевого суду обрав мінімальне адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суддя апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги про недотримання суддею вимог ст. 33 КУпАП. А враховуючи те, що до ОСОБА_3 було застосоване адміністративне стягнення у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя апеляційного суду не вбачає підстав для пом'якшення адміністративного стягнення.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 після скасування незаконної і необґрунтованої, на його думку, постанови судді, просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як було зазначено в цій постанові вище, зібраними у справі доказами доведено, що, ОСОБА_3 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та на вимогу поліцейського відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, а тому в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_3 немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська

Справа №33/796/484/2017 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Головуючий у першій інстанції Бабайлова Л.М.

Доповідач Ковальська В.В.