Номер провадження: 33/785/1801/17
Номер справи місцевого суду: 500/4139/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі головуючого Копіци О.В., за участю потерпілого ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року, відносно:

ОСОБА_3, який народився 02.02.1988 року, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (5 «а»),

- про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Постановою суду першої інстанції від 31.10.2017 року виправлена помилка у першому абзаці резолютивної частини постанови і зазначено, що ОСОБА_3 підданий стягненню у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 26.07.2017 року о 01 год. 10 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-21063» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1), навпроти будинку №72 на проспекті Суворова в м. Ізмаїлі Одеської області, здійснюючи рух заднім ходом, порушив приписи п. 10.9 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «БМВ 525» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2), внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого водій ОСОБА_3 залишив місце ДТП.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_2 зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції, в частині накладення стягнення незаконною, через її мякість, з таких підстав:

- суд першої інстанції не врахував, що після пошкодження його автомобілю, ОСОБА_3 залишив місце ДТП, що може свідчити про ймовірне знаходження водія у стані алкогольного спяніння, адже його вдалося виявити лише наступного дня;

- суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що ОСОБА_3 вчинив ще й правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- суд першої інстанції безпідставно застосував до правопорушника найменш суворий вид стягнення, тому він просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення зі штрафу на позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не зявився про час і місце його проведення був поставлений у відомість належним чином, причини не явки не повідомив, клопотань про відкладання розгляду справи не надавав, тому відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд розглядає справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 перевіривши доводи апеляційної скарги й матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Мотивуючи наявність у діях ОСОБА_3 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на наступні докази: протоколи про адміністративне правопорушення серії АП2 №152285 та АП2 №152268 від 26.07.2017 року; схему місця ДТП; письмові поясненнями ОСОБА_3, тощо.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 визнає свою вину і не заперечує проти фактичних обставин справи, а свої дії пояснює тим, що не помітив моменту зіткнення транспортних засобів.

Отже, під час розгляду справи у суді першої інстанції та при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2, обєктивно встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху, який передбачає, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що орган дізнання, оформлюючи матеріали ДТП, та суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшли правильного висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП, як залишення водіями транспортних засобів, на порушення встановлених правил, місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, а також за ст. 124 КУпАП, оскільки він вчинив порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до приписів ст.ст. 33-36 КУпАП, накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд першої інстанції належним чином мотивував застосування стягнення у вигляді штрафу характером правопорушення та обставинами його вчинення.

У відповідності до приписів ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Частинами сьомою та девятою статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

З апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він просить змінити судове рішення в частині накладення стягнення у бік його посилення, що суперечить приписам наведеної вище норми закону, тому його апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Разом з тим, стягнення ОСОБА_3судом 1-ої інстанції призначено в порушення вимог КУпАП, оскільки санкцією ст. 122-4 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб; санкцією ст. 124 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

При цьому, ст. 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Апеляційний суд вважає, що постановою суду першої інстанції від 31.10.2017 року виправлена не помилка, а фактично ОСОБА_3 підданий новому стягненню у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не передбачено нормами чинного КУпАП.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП на ОСОБА_3 підлягає накладенню остаточне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн., у звязку з чим апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з підстав, викладених вище, а постанова суду 1-ої інстанції зміні в частині призначення стягнення.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року, про накладення на ОСОБА_3 стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, - змінити.

Накласти на ОСОБА_3 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті пятдесят пять) грн., за ст. 124 КУпАП - у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_3 остаточне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

В решті постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца