АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/425/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 172-7 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2017 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко В.Д., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю: ОСОБА_3, прокурора Масалітіна Е.А., розглянувши апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року про адміністративне корупційне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого заступником начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,-

провадження за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року відносно ОСОБА_3 провадження за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд в постанові вказав, що ОСОБА_3, 28 березня 2016 року, було інкриміновано те, що будучи тимчасово виконуючим обовязки директора Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів, як юридичної особи публічного права, тобто у відповідності до ст. 81 ЦК України, створеної розпорядчим актом органу місцевого самоврядування, будучи посадовою особою, яка одержує заробітну плату за рахунок державного бюджету і відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, у звязку із виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських обовязків, всупереч інтересам служби та держави, в порушення вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», 28.03.2016 року скоїв адміністративне корупційне правопорушення. При цьому йому було інкриміновано, що він вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ № 15-е від 28 березня 2016 року «Про виплату премії працівникам апарату облводресурсів за надання платних послуг у березні 2016 року», яким призначив і собі премію в розмірі 3 578 гривень, не погодивши вказане рішення, відповідно до п.3.1.2. Положення про оплату праці і матеріальне стимулювання працівників апарату Дніпропетровського облводресурсів від 30.06.2015 року та абзацу 5 п.3.1.2. Положення « Про преміювання керівників БУВР, облводресурсів», затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України № 155 від 15 грудня 2015 року, з Державним агентством водних ресурсів, що суперечить встановленим положенням.

Про вчинення вказаного адміністративного корупційного правопорушення Управлінню захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України стало відомо за результатами вивчення інформації Національної металургійної академії України № 2179/02-16 від 06.12.2016 року та № 409/10/11-17 від 25.01.2017 року.

Вказаними діями ОСОБА_3, як було вказано в протоколі, він вчинив правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, яке виразилось у прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Суд закриваючи провадження у справі вказав, щовідповідно до наказу № 12 від 24.03.2016 року начальником управління ОСОБА_5 за умови виконання показників преміювання за основні результати діяльності у березні 2016 року було попередньо погоджено виплату премії ОСОБА_3 у загальних розмірах, передбачених наказом на преміювання працівників управління. Тому підписаний ним, як виконуючим обовязки начальника управління наказ № 15-е від 28.03.2016 року, яким йому було призначено до виплати премію у розмірі 3578 грн., є законним, відповідає всім відомчих положенням, та таким, що жодним чином не призводить до виникнення реального конфлікту інтересів під час виконання покладених на ОСОБА_3 повноважень та обовязків.

Також суд враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також відсутність в матеріалах адміністративної справи будь-яких належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 інкримінованого протиправного діяння, прийшов до висновку про відсутність в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Тому провадження по справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням судді, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що постанова суду є незаконною, оскільки судом не правильно було оцінено докази, які знаходяться в матеріалах справи.

На думку апелянта посилання суду про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення повязаного із корупцією, є необґрунтованим, оскільки приймаючи дане рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що 28.03.2016 ОСОБА_6 являвся виконуючим обов'язки начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів і, таким чином, юридично та фактично був повноправним керівником зазначеного управління. При цьому, перед підписанням ОСОБА_3 як в.о. начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів наказу № 15-е від 28.03.2016 «Про виплату, премії працівникам апарату облводресурсів за надання платних послуг у березні 2016 року», до якої о включено і його прізвище, останній мав безпосередньо одержати погодження для виплати премії від Держводагентства України.

Крім того прокурором зазначено, що відповідно до п.п.«б» п. 1 розяснення «Про порядок оплати тимчасового заміщування» Державного комітету ОСОБА_4 Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_7 професійних спілок № 30/39 від 29.12.1965. тимчасові заступники преміюються на умовах та в розмірах, встановлених за посадою заміщуваного ними працівника. При цьому, премія нараховується на посадовий оклад заступника.

Перевіривши наявні матеріали, заслухавши думку сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

В апеляційному суді прокурор просив визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення та закрити провадження у зв'язку зі сплином строку притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ст. 241 КУпАП.

В апеляційному суді ОСОБА_3 винним себе за ч.2 ст.172-7 КУпАП не визнав і пояснив, що відповідно до наказу № 12 від 24.03.2016 року начальником управління ОСОБА_5 за умови виконання показників преміювання за основні результати діяльності у березні 2016 року йому ще попередньо було погоджено виплату премії у загальних розмірах, передбачених наказом на преміювання працівників управління. Тому підписаний ним, як виконуючим обовязки начальника управління наказ № 15-е від 28.03.2016 року, яким йому було призначено до виплати премію у розмірі 3578 грн вважає законним, відповідає всім відомчих положенням, та таким, що не призвів та не призводить до виникнення реального конфлікту інтересів під час виконання покладених на ОСОБА_3 повноважень та обовязків. При цьому вказав, що він як тимчасово виконуючий обовязки начальника управління, він повинен був погоджувати вказане питання про виплату премії з керівництвом Держводагенства України.

Перевіривши надані матеріали, вважаю за необхідне зазначити, що статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» передбачено, що корупційне правопорушення - це є умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність; в свою чергу корупція - це використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей; та неправомірна вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» субєкти на яких поширюється дія цього закону зобовязані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як видно з наявних матеріалів, на ОСОБА_3, відповідно до наказу № 12 від 24.03.2016 року, начальником управління ОСОБА_5 на час його відрядження, а саме на один день 28.03.2016 року, було тимчасово покладено обовязки начальника управління. Окрім того, даним наказом, за умови виконання показників преміювання на основі результатів діяльності у березні 2016 року погоджено виплату премії ОСОБА_3 у загальних розмірах, передбачених наказом на преміювання працівників управління. Цей розмір не перевищує встановлений.Тому відповідно до наказу № 15-к від 28 березня 2016 року ОСОБА_3, виконуючи відповідно до наказу № 12 від 24.03.2016 року обовязки начальника управління, підписав наказ про виплату премії працівникам апарату облводресурсів за надання платних послуг у березні 2016 року, в тому числі й собі у розмірі 3578 грн., щоне може бути розцінено, як конфлікт інтересів, остільки за своїм характером дій, в даному випадку така ознака є лише формальною.

Звертаю увагу, що за змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб. Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків. Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 лише тимчасово виконував обовязки начальника управління, то відповідно до вимог діючого законодавства, йому не потрібно отримувати дозвіл на виплату премії керівником Держводагенства України.

Відповідно до вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» умовою відповідальності за корупційне правопорушення, є умисний характер вини особи, яка його вчинила, тобто такий характер вини, при якому ця особа передбачає настання негативних наслідків та свідомо бажає їх настання.

Об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про те, що ОСОБА_3 самостійно вирішив підписати наказ про виплату працівникам апарату премії, в тому числі й собі, як особі, яка переслідує корисні цілі, в матеріалах справи обєктивно не має.

З наявних матеріалів вбачається, що начальником управління ОСОБА_5 перед відрядженням було особисто надано розпорядження про преміювання ОСОБА_3 та про те, що він надає розпорядження для підписання службових документів на період його службового відрядження.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, порушенням вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів є вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В свою чергу, під реальним конфліктом інтересів, відповідно до примітки 2 ст. 172-7 КУпАП, слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_3 підписав наказ про преміювання, який ще раніше затвердив його начальник ОСОБА_5, який як начальник управління своїм наказом № 12 від 24.03.2016 року поклав, на час свого відрядження, а саме 28.03.2016 року, свої обов'язки на ОСОБА_3 в тому числі і щодо виплати йому премії. На її думку ОСОБА_3 поступив правильно, оскільки мав право підписувати накази, в тому числі і щодо виплати премії, про що розпорядився на нараді ОСОБА_5

Крім того ОСОБА_3 зазначив, що твердження прокурора щодо того, що преміювання керівників облводресурсів здійснюється за умови надання дозволу Держагенством України, не стосуються даного провадження, адже рішення про виплату йому премії, було попередньо вирішено, коли ОСОБА_5 щн не перебував у відрядженні, а сам ОСОБА_3С, знаходився на посаді заступника начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів. Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складено за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність за якою настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів..

Перевіркою наявних матеріалів також встановлено, що у ОСОБА_3 не було умислу на вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, та не було корисного мотиву на одержання саме неправомірної винагороди. Премія йому виплачена з дозволу ОСОБА_5 на законних підставах.

В зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу даного адміністративного правопорушення та обґрунтовано закрив провадження по справі. Прийняте рішення належно вмотивовано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Отже постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись п.7 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року, якою провадження відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2