А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15.12.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Животова Є.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, запроваджені щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Бене Берегівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2017,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України - переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85 372 грн 73 коп. з конфіскацією безпосереднього предмету порушення митних правил - автомобіля «Skoda Octavia», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, VIN-код НОМЕР_3.

В оскарженій постанові судді від 19.05.2017 йдеться про порушення ОСОБА_1 митних правил за таких обставин.

16.03.2017, о 13 год. 32 хв., в зону митного контролю митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, на ділянку «в'їзд в Україну» пасажирського напрямку заїхав легковий автомобіль «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2, VIN-код НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, який слідував із Словацької Республіки в Україну у приватних справах.

Як підставу для переміщення вищевказаного легкового автомобіля через митний кордон України ОСОБА_1 подав Закарпатській митниці ДФС свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу UAR № 798463 від 13.03.2017 та доручення на право користування транспортним засобом від 14.03.2017, видане власником автомобіля Tomasek Radek громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, яке завірене печаткою нотаріуса «JUDr. Miluse Peterkova».

Під час митного контролю та перевірки поданих ОСОБА_1 документів, як підстави для переміщення через митний кордон України вказаного автомобіля, виникли сумніви щодо достовірності доручення на право користування та керування вказаним транспортним засобом.

16.03.2017 управлінням протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС на адресу нотаріуса Мілуша Петеркова (JUDr. Miluse Peterkova), з метою встановлення достовірності доручення на право користування автомобілем, направлений запит, на який отримана офіційна відповідь, вх. № 5996-кб11-21, згідно з якою документ - доручення є підробленим: міститься схожий на їхній штамп без підпису нотаріуса, в документі не має доданого пункту; у їхній книзі відсутній запис про людину, яка підписувала цей документ «у той день»; цей документ не був завірений та легалізований їхньою нотаріальною конторою.

Від надання пояснення ОСОБА_1 відмовився на підставі ст.63 Конституції України.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів (далі - ТЗ), що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 17.11.2005 № 1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», при ввезенні ТЗ на митну територію України його власник або уповноважена особа надає уповноваженій посадовій особі митниці, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду і подає оригінали та ксерокопії таких документів (п.7 розділу першого Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України): що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на ТЗ (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття ТЗ з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом) тощо.

З урахуванням наведеного суддя визнав, що ОСОБА_1 перемістив через митний кордон України вказаний вище легковий автомобіль з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів України, як підстави для його переміщення підробленого документа, а саме доручення на право користування транспортним засобом від 14.03.2017, видане власником автомобіля Tomasek Radek громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, яке (начебто) завірене печаткою нотаріуса «JUDr. Miluse Peterkova».

Не погодившись із встановленими суддею фактичними обставинами справи, ОСОБА_1 оскаржив наведену вище постанову судді від 19.05.2017 та просить її скасувати із закриттям провадження у справі, оскільки вважає, що в його (ОСОБА_1) діях відсутній склад адміністративного правопорушення - порушення митних правил; повернути власнику вказаний вище автомобіль, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та доручення на право користування вказаним автомобілем.

Також ОСОБА_1 заявив клопотання, в якому просить апеляційний суд поновити йому строк на апеляційне оскарження винесеної стосовно нього вказаної вище постанови судді місцевого суду від 19.05.2017, посилаючись на наступне.

Оскаржувану постанову ОСОБА_1 на разі не отримав, під час розгляду справи в суді він не був присутній.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного ним строку на апеляційне оскарження постанови судді від 19.05.2017, матеріали справи, апеляційний суд визнає, що клопотання підлягає задоволенню, у зв'язку з чим дану справу за апеляційною скаргою слід розглянути в апеляційному порядку з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду протягом10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляла клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржена ОСОБА_1 постанова судді винесена 19.05.2017.

ОСОБА_1 дійсно не був присутнім на розгляді даної справи 19.05.2017, жодного доказу про вручення йому копії оскарженої ОСОБА_1 винесеної стосовно нього постанови судді від 19.05.2017 матеріали провадження не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на наступне.

Оскаржена постанова суду є необґрунтованою та незаконною, постановлена з порушення норм процесуального та матеріального права.

Винність є обов'язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності - коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Єдиним обґрунтуванням висновку про винуватість ОСОБА_1 орган доходів і зборів, а також суд посилаються на лист нотаріуса, в якому зазначено, що таке доручення не реєструвалось і є підробленим.

При оцінці вказаного документу суд не врахував, що наявна відповідь нотаріуса лише в перекладі на українську мову не завірена, не міститься даних про попередження перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад, не має оригіналу вказаної відповіді, на якому мають бути невід'ємні атрибути документу - підпис, відбиток печатки тощо.

Вказана відповідь не може бути визнана допустимим доказом та взята до уваги при прийняті судового рішення.

Вирішуючи питання про винність у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, суд повинен був виходити з того, чи був ОСОБА_1 обізнаний про підроблення доручення на право користування автомобілем, коли надавав його при в'їзді в Україну для митного оформлення.

Хоча ОСОБА_1 відмовився надавити пояснення по суті правопорушення, зважаючи на право, передбачене ст.63 Конституції України. Така відмова є формою захисту особи і не може трактуватись, як визнання вини правопорушником.

Те, що доручення підроблене, ОСОБА_1 не знав, вину не визнає, жодного умислу на вчинення протиправного діяння не мав.

Ні тими, на які посилається суддя у постанові, ні іншими наявними в справі фактичними даними вина ОСОБА_1 не доведена, суду не надано належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

У справі немає даних про те, що особа, яка уповноважується на керування транспортним засобом, несе відповідальність за належне оформлення відповідної довіреності.

Представник ОСОБА_1 подала до суду постанову Берегівського районного відділу поліції про відмову у відкритті кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ст.358 КК України, оскільки такий не мав умислу на використання підробленого документу. Суд на цю важливу обставину увагу не звернув.

Жодної вказівки на обізнаність ОСОБА_1 про підроблення доручення на право користування автомобілем «Шкода Октавія», н.з. 18В1780, 2005 року випуску, усвідомлення ним своїх дій, як протиправних, те, що він передбачав або повинен був і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення, у справі не встановлено, містяться відомості про відсутність умислу ОСОБА_1 на вчинення правопорушення.

ОСОБА_1 не був зобов'язаний передбачати можливість того, що йому буде надано підроблену довіреність на право користування вказаним транспортним засобом і не міг цього передбачити. Участі в оформленні довіреності не приймав, а лише надав копії своїх паспортних даних для її оформлення.

З цих підстав, ОСОБА_1 вважає, що підстав для визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України в даній справі немає.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2, який 08.12.2018 був повідомлений апеляційним судом про місце, час та дату розгляду даної справи, на яку він особисто просив призначити апеляційний розгляд саме 15.12.2017, на розгляд справи не з'явилися, у зв'язку з чим апеляційний розгляд справи відбувся без їх участі.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як правильно встановлено суддею першої інстанції, за вказаних вище обставин ОСОБА_1 вчинив порушення митних правил, передбачене ч.1 ст.483 МК України - переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів; правильно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару - безпосереднього предмету порушення митних правил,85 372,73 грн, з конфіскацією цього товару, що узгоджується з санкцією ч.1 ст.483 МК України.

Факт вказаного порушення митних правил ОСОБА_1 та його вина підтверджується протоколом про порушення митних правил № 0526/30500/17 від 20.03.2017, в якому детально викладено місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; відповіддю від імені нотаріуса у Празі, Чеська Республіка, на запит управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС - надісланий в додатку до запиту документ (Plna moc) доручення є підробленим: міститься схожий на їхній штамп без підпису нотаріуса, в документі не має доданого пункту; у їхній книзі відсутній запис про людину, яка підписувала цей документ, який не був завірений та легалізований їхньою нотаріальною конторою Мілуша Петеркова (JUDr. Miluse Peterkova), Mgr.Stepan Nyvlt від 20.03.2017 (а.с. 1-4, 5,6,7).

Усі наведені вище докази вини ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, отримані законним шляхом та встановлюють наявність порушення ним митних правил, передбачене ч.1 ст.483 МК України, винність ОСОБА_1 у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Загальна вартість легкового автомобіля «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_2, на якому 16.03.2017, о 13 год. 32 хв., в зону митного контролю митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, на ділянку «в'їзд в Україну» пасажирського напрямку заїхав ОСОБА_1 під час слідування із Словацької Республіки в Україну, становить 2 990 євро, еквівалентних станом на 16.03.2017 85 372,73 грн (а.с.17).

Наведені вище доводи ОСОБА_1 про порушення суддею під час розгляду справи вимог КУпАП та МК України, в тому числі й порушення права на захист (а.с. 55-57) жодним доказом не підтверджені, а тому не можуть бути взятими до уваги.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 та заяви до суду вбачається, що він просить розглянути дану справу у його відсутності, відмовляється від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України (а.с. 8,18).

Під час розгляду даної справи в суді мало місце забезпечення змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі наведенного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити йому строк на апеляційне оскарження винесеної стосовно нього постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2017.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2017 про визнання винуватим та накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.483 МК України на ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя