Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/275/17 Головуючий у 1-й інст. Іщук Л. П.
Категорія ст. 172-7 КУпАП Доповідач Кіянова С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

судді судової палати у кримінальних справах Кіянової С.В.,

за участю:

секретаря Гончарука С.С.,

прокурора Сичука О.П.,

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року,-

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з вищою освітою лікаря ветеринарної медицини, одруженого, працюючого сільським головою Піщаницької сільської ради, жителя без реєстрації в АДРЕСА_2, потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи, -

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 гривень.

В постанові суду зазначено, що ОСОБА_2 будучи ознайомленим в вимогами антикорупційного законодавства, та будучи Піщаницьким сільським головою, своїм розпорядженням № 7 від 10.02.2006 року на посаду інспектора ВОС 0,4 ставки з 13.02.2006 року прийняв ОСОБА_3 - свою дружину, достовірно знаючи, що вона є близькою для нього особою, у зв'язку з чим у його службовій діяльності виник реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, протягом періоду з 13.02.2006 року по час складання протоколу за місцем своєї роботи Піщаницьким сільським головою, не повідомив свого безпосереднього керівника - голову Овруцької районної ради Житомирської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, не вжив необхідних заходів, спрямованих на недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів. Своїм же розпорядженням № 4 від 06.01.2012 року інспектора ВОС ОСОБА_3 перевів на посаду спеціаліста сільської ради 0,5 ставки з 01.01.2012 року, яка працює на вказаній посаді по теперішній час.

Голова Піщаницької сільської ради ОСОБА_2, усвідомлюючи, що в його службовій діяльності виник реальний конфлікт інтересів, не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та не повідомив у встановлені законом строки про наявність конфлікту інтересів. Відповідна заява голови Піщаницької сільської ради ОСОБА_2 про конфлікт інтересів, що виник у зв'язку з тим, що в апараті сільської ради працює його дружина ОСОБА_3 на адресу представницького органу місцевого самоврядування (ради) не надходила, в протоколах та рішеннях сесій ради не відображена. Своїми діями, ОСОБА_2, обіймаючи посаду голови Піщаницької сільської ради, порушив вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172 -7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2, будучи ознайомлений з вимогами антикорупційного законодавства, обіймаючи посаду голови Піщаницької сільської ради, на підставі розпоряджень сільського голови в 2016 році проводив преміювання працівників апарату сільської ради, в тому числі і своєї дружини ОСОБА_3, відсоток премії якій ставив більший ніж, наприклад, секретарю сільської ради.

Таким чином, протягом 2016 року ОСОБА_2 обіймаючи посаду голови Піщаницької сільської ради, діючи умисно, достовірно знаючи, що у його службовій діяльності виник реальний конфлікт інтересів, підписав розпорядження про преміювання своєї дружини ОСОБА_3, чим порушив вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Заслухавши правопорушника, прокурора та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважав, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» доведена та підтверджується матеріалами справи про адмінправопорушення.

В апеляційній скарзі особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП. Вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що на час видачі ним розпорядження №4 від 06.01.2012 року про переведення ОСОБА_3 на посаду спеціаліста сільської ради, ст. 172-7 КУпАП (в редакції 07.04.2011 року) передбачала відповідальність за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. Але, на час складання стосовного нього протоколу про адміністративне правопорушення, ст. 172-7 КУпАП у вказаній редакції втратила чинність, а тому, оскільки закон не має зворотної дії в часі, притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 172-7 КУпАП суперечить вимогам закону.

Також вказує, що в його діях відсутня суб'єктивна сторона корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП - умисел, оскільки вказані обставини неодноразово перевірялись контролюючими органами та зауважень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2, як голова сільської ради являється суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення від 24.01.2017 року складеного оперуповноваженим відділу УЗЕ в Житомирській області ДЗЕ НП України ОСОБА_4, ОСОБА_2, будучи ознайомленим в вимогами антикорупційного законодавства, та будучи Піщаницьким сільським головою, своїм розпорядженням № 7 від 10.02.2006 року на посаду інспектора ВОС 0,4 ставки з 13.02.2006 року прийняв ОСОБА_3, свою дружину, достовірно знаючи, що вона є близькою для нього особою, у зв'язку з чим у його службовій діяльності виник реальний конфлікт інтересів, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Протягом періоду з 13.02.2006 року по час складання протоколу за місцем своєї роботи Піщаницьким сільським головою, не повідомив свого безпосереднього керівника - голову Овруцької районної ради Житомирської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, не вжив необхідних заходів, спрямованих на недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів. Своїм же розпорядженням № 4 від 06.01.2012 року інспектора ВОС ОСОБА_3 перевів на посаду спеціаліста сільської ради 0,5 ставки з 01.01.2012 року, яка працює на вказаній посаді по теперішній час. Голова Піщаницької сільської ради ОСОБА_2, усвідомлюючи, що в його службовій діяльності виник реальний конфлікт інтересів, не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та не повідомив у встановлені законом строки про наявність конфлікту інтересів.

Крім того, ОСОБА_2, будучи ознайомлений з вимогами антикорупційного законодавства, обіймаючи посаду голови Піщаницької сільської ради, на підставі розпоряджень сільського голови в 2016 році проводив преміювання працівників апарату сільської ради, в тому числі і своєї дружини ОСОБА_3 (а.с. 5-9).

Вказані в протоколі обставини ОСОБА_2 підтвердив в своїх поясненнях до протоколу (а.с. 12-13).

Також, вказані обставини підтверджуються доданими до протоколу матеріалами.

Згідно пояснень ОСОБА_2 в суді першої інстанції, які він підтримав при апеляційному розгляді, відповідно до розпорядження № 7 від 10.02.2006 року він прийняв на посаду ВОС 0,4 ставки з 13.02.2006 року свою дружину ОСОБА_3, а розпорядженням № 4 від 06.01.2012 року перевів дружину на посаду спеціаліста сільської ради 0,5 ставки з 01.01.2012 року, на якій вона працює по теперішній час. Дійсно, протягом 2016 року він видавав розпорядження про преміювання головного бухгалтера, секретаря сільської ради та спеціаліста (свою дружину). Оскільки його дружина ОСОБА_3 відповідно до посадової інструкції підпорядковується секретарю сільської ради, а преміювання проводилось у відсотках, але з розрахунком реальної заробітної плати, тому вигоди відносно преміювання дружини не вбачає. Просто не думав, що це буде конфліктом інтересів та корупцією.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 року, який діяв на час видачі розпорядження № 4 від 06.01.2012 року про переведення дружини ОСОБА_3 на посаду спеціаліста сільської ради 0,5 ставки з 01.01.2012 року ОСОБА_2 зобов'язаний був уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та повідомляти невідкладно безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-7 КУпАП.

Проте, відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП було вчинене ОСОБА_2 13.02.2006 року та 06.01.2012 року (а.с. 17, 18). Проте, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 був складений 24.01.2017 року, а постанова суду винесена 13.02.2017 року.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.38 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або у колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді голови Піщаницької сільської ради, будучи обізнаним з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи, що в його службовій діяльності виник конфлікт інтересів, протягом січня-листопада 2016 року підписував розпорядження про преміювання своєї дружини ОСОБА_3.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та поясненнях ОСОБА_2, які належним чином досліджені та оцінені судом.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що в його діях відсутня суб'єктивна сторона корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП - умисел необґрунтовані, оскільки вина особи за вчинене адміністративне корупційне правопорушення проявляється у формі умислу, тобто винна особа усвідомлює протиправний характер свого діяння та передбачає його шкідливі наслідки. В даному випадку отримання протиправної вигоди чи надання її своїм родичам, як про це зазначає апелянт, не є обов'язковою ознакою умислу.

Згідно пояснень ОСОБА_2 він був ознайомлений з вимогами антикорупційного законодавства, а тому на думку суду усвідомлював протиправний характер своїх дій та відповідно міг передбачати шкідливі наслідки.

На підставі викладеного, постанова суду щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Накласти на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 3400 гривень.

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Житомирської області С.В. Кіянова