Справа № 129/2771/17
Провадження № 3/135/482/17
ПОСТАНОВА

іменем України

13.11.2017 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ПатраманськийІ.О., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, прокурора Чудака Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту захисту економіки управління захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючої, паспорт громадянина України 000286103, виданий 0917,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, будучи, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин не своєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Декларація) за період раніше неохопленими деклараціями, а саме декларацію «перед звільненням» за період з 01.01.2017 по 06.01.2017, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнала і просила закрити провадження в даній справі у звязку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що вона не порушувала жодної норми КУпАП, яка регламентує порядок та строки подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зокрема, 19.12.2016 року її було призначено на посаду секретаря Гайсинського районного суду, як таку, що пройшла конкурсний відбір з випробуванням на строк до двох місяців. У той же день, 19.12.2016 року вона прийняла присягу державного службовця. 06.01.2017 року її було звільнено із займаної посади за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначила, що згідно з роз'ясненням Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 № 3, декларація суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб'єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Однак, вважає, що посилання в протоколі на Рішення НАЗК від 11.08.2016 року № 3 щодо строків подання декларації у разі припинення повноважень не можуть бути прийняті судом, оскільки таке Рішення не є законодавчим актом та не усуває недоліки, які містяться в Законі України «Про запобігання корупції» щодо відсутності терміну подачі декларації в разі припинення повноважень, а вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Додатково повідомила, що в день свого звільнення намагалася зайти на сайт та відправити декларацію, але постійно виникала помилка, не вдалося і застосувати особистий ключ, щоб зайти на сайт.

Дослідивши матеріали даної адміністративної справи, заслухавши думку прокурора та пояснення ОСОБА_1, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП України адміністративна відповідальність наступає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 р. № 3 передбачає: якщо суб'єкт декларування звільняється або іншим чином припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, до подання ним щорічної декларації за попередній рік (наприклад, 15 січня 2017 року), то він повинен подати декларацію, яка охоплює період з І січня 2016 року до 14 січня 2017 року включно, тобто період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями. При цьому щорічна декларація за 2016 рік не подається. Якщо ж суб'єкт декларування припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, після подання щорічної декларації (наприклад, 15 квітня 2017 року), то подається декларація, що охоплює період з 1 січня до дня перед днем подання декларації (тобто до 14 квітня включно).

Декларація суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб'єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду.

Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Декларація суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб'єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, будучи, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин не своєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Декларація) за період раніше неохопленими деклараціями, а саме декларацію «перед звільненням» за період з 01.01.2017 по 06.01.2017.

Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Із протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією № 1 від 05.10.2017 року, складеного оперуповноваженим відділу протидії хабарництва та організованим формам злочинності у сфері економіки Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, лейтенантом поліції ОСОБА_2, видно, що ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» тим самим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно з вимогами ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Із наказу № 111ос Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.12.2016 року видно, що ОСОБА_1 призначено на посаду секретаря суду з 19 грудня 2016 року, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір з випробуванням на строк до двох місяців 18 лютого 2017 року включно.

Із наказу № 1-к Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.01.2017 року видно, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 06 січня 2017 року за угодою сторін.

Із результатів здійсненого пошуку на сайті НАЗК видно, що ОСОБА_1 подала декларацію перед звільненням 24.02.2017 року.

Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

Суд не приймає до уваги твердження самої ОСОБА_1 про те, що рішення НАЗК не є законодавчим актом та не усуває недоліки, які містяться в Законі України «Про запобігання корупції» щодо відсутності терміну подачі декларації в разі припинення повноважень, так як це спростовується приписами п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якими Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов'язкові для виконання нормативно-правові акти; у ч. 5 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Нормативно-правові акти Національного агентства після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Нормативно-правові акти Національного агентства, які пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

З метою забезпечення єдиного підходу до виконання норм чинного антикорупційного законодавства Національне агентство з питань запобігання корупції, своїми рішеннями № 2 від 10 червня 2016 року «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088, та № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 95, надало роз'яснення щодо Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якими особа, що звільняється, зобовязана подати декларацію не пізніше дня припинення діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Тобто, дане розяснення НАЗК включено до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та було оприлюднено, а тому є обовязковим до виконання.

Таким чином у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_1 не можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинене нею правопорушення з таких підстав.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП, 06.01.2017 року, однак ні у протоколі № 1 від 05.10.2017 року, ні у матеріалах, які були додані до нього, оперуповноваженим відділу протидії хабарництва та організованим формам злочинності у сфері економіки УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ НПУ, лейтенантом поліції ОСОБА_2, не зазначено інформації про момент виявлення адміністративного правопорушення, тобто не встановлено час, з якого необхідно відраховувати тримісячний термін, протягом якого можливо притягнути винну особу до адміністративної відповідальності.

Із аналізу розяснень Національного агенства з питань запобігання корупції, копій наказів про прийом на роботу і звільнення з роботи, видно, що ОСОБА_1 зобовязана була подати декларацію не пізніше 06.01.2017 року.

Із протоколу видно, що він складений 05.10.2017 року.

Із штампа вхідної кореспонденції видно, що матеріали відносно ОСОБА_1 надійшли до Гайсинського районного суду Вінницької області 11.10.2017 року.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу вище приведених законів і доказів видно, що правоохоронними органами, які склали протокол відносно ОСОБА_1, порушено вимоги ч. 1 ст. 256 КУпАП, внаслідок чого не можливо встановити початок перебігу строку, протягом якого можливо ОСОБА_1 притягнути до відповідальності, а тому на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що у протокол № 1 від 05.10.2017 року оперуповноваженим відділу протидії хабарництва та організованим формам злочинності у сфері економіки УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ НПУ, лейтенантом поліції ОСОБА_2, було внесено завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена із обовязком подати декларацію після звільнення, оскільки із відомості про ознайомлення працівників Гайсинського районного суду Вінницької області з вимогами статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» - подання електронних декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом заповнення на офіційному веб- сайті НАЗК, видно, що ознайомленою була не ОСОБА_1, а ОСОБА_3.

За таких обставин приходжу до висновку про необхідність визнання ОСОБА_1М винуватою та закриття відносно неї провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя