АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2747/2017 Постанова винесена суддею Ладиченко С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Стетківці Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, звищою освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 08 липня 2017 року о 03 год. 15 хв. по пр. А. Глушкова в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «RenaultMaster», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, незв'язне мовлення, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, у зв'язку з тим, що судом не було повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини справи, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з тексту оскаржуваної постанови вбачається, що він керував транспортним засобом 08.07.2017 року о 03 год. 15 хв., що є неправдою та трактуванням судом фактів, які не відповідають дійсності, оскільки свідки вказують час 02 год. 55 хв. та 02 год. 59 хв., лікар Беліченко, який прибув для надання допомоги, вказує час його огляду - 03 год. 15 хв., а автомобіль в якому він знаходився, був зупинений працівниками патрульної поліції 08.07.2017 року близько 02 год. ночі на початку 03 год.

Крім того зазначає, що автомобілем «Рено-Мастер», який був зупинений працівниками патрульної поліції близько 02 год. ночі 08.07.2017 року, керував ОСОБА_3, а він знаходився поруч на пасажирському сидінні, але після зупинки автомобіля вони з ним помінялися місцями, оскільки останній забув всі документи. При цьому, у бесіді з патрульними він просив їх опитати ОСОБА_3, але вони відмовилися це робити, тому після півгодинного спілкування з поліцейськими, йому стало зле і він попросив викликати швидку, про що просив неодноразово, оскільки працівники поліції відмовлялися спершу це робити, однак в матеріалах справи жодним словом нічого не повідомляється про другу бригаду швидкої допомоги, яка надавала йому допомогу та доставила його в травмпункт.

Також зазначає, що 18.09.2017 року по лінії швидкої медичної допомоги він був доставлений до 10 МКЛ м. Києва та госпіталізований, а 19.09.2017 року об 11 год. 10 хв. ним була подана до суду заява з проханням розглядати справу тільки у його присутності та надана довідка з лікарні, але суд не прийняв до уваги його заяву та те, що ним також було повідомлено, що прокуратурою Голосіївського району м. Києва розпочато кримінальне провадження стосовно працівників патрульної поліції, які його затримали, за ч. 2 ст. 365 КК України, чим грубо порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що позбавило суд можливості встановити істину по справі та законність дій працівників поліції.

Окрім цього вказує й на те, суд належним чином не повідомив його про розгляд справи, оскільки кореспонденція направлялась за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 28/41, а він зареєстрований та проживає за іншою адресою, а також не опитав його та основного свідка ОСОБА_3, та не встановив обставини його затримання.

Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції при винесені постанови було порушено вимоги ст.ст. 245, 246, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, як незаконна.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2,який підтримав подану апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5,якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження не лише медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога, але й за допомогою приладу «Драгер», для визначення стану сп'яніння, поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7щодо неадекватної поведінки ОСОБА_2 та його відмови від освідування, та рапорті інспектора поліції.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він взагалі не керував автомобілем, а знаходився поруч на пасажирському сидінні, яким керував саме ОСОБА_3, але після зупинки автомобіля вони з ОСОБА_3 помінялися місцями, оскільки той забув дома всі документи, спростовуються рапортом інспектора УПП в м. Києві МедвідьМ.В., відповідно до якого 08.07.2017 року екіпаж 0102 зупинив водія ОСОБА_9, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, та якому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що він погодився, тому під час пошуку свідків за адресою: пр. А. Глушкова, 44А, було зупинено автомобіль «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1, водій якого був з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Після цього було встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який почав поводити себе неадекватно, намагався покинути місце правопорушення, тоді на місце події було викликано екіпаж 0152, в присутності якого водій ОСОБА_2 також намагався втекти, потім почав симулювати погане самопочуття, падати на асфальт, а потім він викликав собі швидку допомогу, яка його оглянула на місці події, тобто своїми діями перешкоджав працівникам поліції скласти адміністративний матеріал.

Більш того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 зазначив, що до працівників поліції він виходив саме з водійських дверей автомобіля, оскільки після зупинки автомобіля працівниками поліції пересів з пасажирського сидіння на водійське.

Проте, при цьому жоден із свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вказували на те, що від ОСОБА_2 надходили будь-які заперечення проти того, що саме він керував транспортним засобом.

А тому такі пояснення ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Посилання ОСОБА_2 про те, що безпосередньо працівниками поліції на місці події, а також в суді першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_3, який міг би засвідчити те, що саме він керував транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до рапорту працівника поліції, ОСОБА_2 в автомобілі знаходився зі своїм другом, який зачинив автомобіль та пішов у невідомому напрямку, що підтвердив під час апеляційного розгляду і сам ОСОБА_2, вказавши, що побачивши весь цей конфлікт з поліцейськими, ОСОБА_3 злякався та взагалі пішов з місця події.

Тим більше, що, в матеріалах справи відсутні і будь-які дані про те, що ОСОБА_2 заявляв клопотання про виклик вказаного свідка, як і не була запрошена ним дана особа, і в суд апеляційної інстанції для дачі пояснень, а з огляду на наявність в справі інших беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ця обставина не вплинула і не могла вплинути на правильність висновків суду в цій частині, і тому його твердження про неповноту дослідження судом в цьому випадку обставин справи є надуманими.

Що ж стосується тієї обставини, що в постанові суду зазначено час керування транспортним засобом о 03 год. 15 хв. та про надання медичної допомоги лікарем о 03 год. 15 хв., а в поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - зазначено час події 02 год. 55 хв. та 02 год. 59 хв. відповідно, то вона не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки це може бути розцінено лише як граматична або технічна помилка, а не як порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Що стосується доводів апелянта про порушення його прав під час розгляду справи через неналежне його повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції, а саме - через направлення кореспонденції за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 28/41, в той час як він зареєстрований та проживає за іншою адресою, то вони не лише не відповідають матеріалам справи, в яких наявні дані про направлення судом за адресою, яка була зазначена ОСОБА_2 у протоколі про адміністративне правопорушення, повістки про виклик його у судове засідання, яка повернулась до суду з відміткою пошти про закінчення встановленого строку зберігання, що свідчить про навмисне повідомлення ОСОБА_2 невірної адреси проживання, яку він змінив лише 14.06.2017 року, тобто за три тижні до цих подій, та свідоме небажання її отримувати, але й в даному випадку не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність ОСОБА_2 у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність його вини у вчиненому правопорушенні та на правильність накладення адміністративного стягнення.

До того ж права ОСОБА_2, в т.ч. і на надання пояснень по суті правопорушення, в повній мірі ним були реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.