АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/151/2017 Постанова винесена суддею Марченко М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Івано-Франківськ, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 (гуртожиток), який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 02 липня 2016 року о 21 год. 30 хв. по пр. Генерала Ватутіна в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Volvo S40», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, огляд на який проводився в установленому законом порядку в присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер 681» №0861, який видав результат рівний 3,45 ‰,чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні оскаржуваної постанови суду мали місце неповнота розгляду справи та невідповідність висновків посадової особи фактичним обставинам провадження, а також при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були допущені істотні порушення закону, зокрема - порушення його права на захист.

При цьому зазначає, що своєї вини у скоєнні вказаного у протоколі адміністративного правопорушення він не визнав, оскільки вказаних у протоколі протизаконних дій не вчиняв, а дійсно, зупинившись на вимогу працівників поліції, зробив видих в якийсь прилад, який показав, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння, на що він пояснив, що напередодні, тобто 01.07.16 року, святкував свято з вживанням алкоголю і тому такі наслідки. Після цього, було складено протокол про адміністративне правопорушення без роз'яснення йому його прав, а також без пояснень, що за прилад встановив його стан сп'яніння та без надання відповідних на даний прилад документів (сертифікату, паспорту). Підписавши даний протокол, працівники поліції зупинили двох дівчат, які проїжджали на велосипедах, яким пояснили, що вони затримали п'яного водія і склали протокол, в якому хочуть щоб ті засвідчили своїми даними і підписами як поняті, на що вони погодились. В подальшому працівники поліції надали йому копію протоколу та тимчасовий дозвіл, після чого поїхали.

Таким чином, на думку апелянта, при його затриманні та складанні відносно нього протоколу і постанови про адміністративне правопорушення було порушено його фундаментальне право на захист, гарантоване ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 24, 29 Конституції України, ст. 271 КУпАП, а також ст. 280 КУпАП.

Також апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду як пропущений з поважних причин.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення йому стало відомо, що вказаний протокол направляється для розгляду до Деснянського районного суду м. Києва, але через певний період часу він дізнався, що матеріали направили для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва і вони перебувають у провадженні судді Чауса М.О., однак розгляд справи не відбувся у зв'язку з відсутності судді. В подальшому, а саме - 27.10.2016 року ним було подано заяву до канцелярії суду, в якій він просив повідомити його поштовим зв'язком про те, на якій стадії розгляду знаходиться його справа, однак відповіді він не отримав, і до теперішнього часу ніякої постанови йому надіслано не було, а оскаржувана постанова надійшла лише його адвокату на адвокатський запит від 24.11.2016 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Дана справа неодноразово призначалась до апеляційного розгляду, і в судове засідання 21 грудня 2016 року з'явився адвокат ОСОБА_3, який на підставі Угоди про надання правової допомоги №01/02-ГВ від 31.01.2014 року здійснює захист інтересів ОСОБА_2, та заявив клопотання про відкладення розгляду справи для виклику ОСОБА_2, яке судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 12 січня 2017 року.

В судове засідання 12 січня 2017 року з'явився ОСОБА_2, натомість адвокат ОСОБА_3 не з'явився, та оскільки ОСОБА_2 клопотань про відкладення розгляду справи і необхідність виклику захисника ОСОБА_3 не заявляв, а наполягав на розгляді справи за відсутності його захисника, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність захисника ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, який підтримав подану апеляційну скаргу та, уточнивши, просив скасувати постанову суду і закрити провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2 без будь-яких зауважень; результатах використання приладу «Драгер 6810» та акті огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до яких у ОСОБА_2 було виявлено 3,45 ‰ алкоголю, а також письмових поясненнях свідківОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт проходження ОСОБА_2огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», з показником тесту 3,45 ‰.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме, що під час проведення його огляду на стан сп'яніння працівниками поліції, останні не повідомили, який саме прилад встановив його стан сп'яніння та не надали на його вимогу сертифікат або паспорт на даний прилад, то вони не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями самого ОСОБА_2, який, будучи допитаним під час апеляційного розгляду, пояснив, що він проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння добровільно та будь-якої незгоди з виявленими результатами не висловлював, як не вказував і про намір пройти такий огляд в медичному закладі, та при цьому вказав взагалі на вживання ним напередодні, тобто 01.07.2016 року, під час святкування свята алкоголю і тому такі наслідки.

Крім того, долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, роздруківка тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю 3,45 ‰, містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з результатами тестування.

При цьому, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в роздруківці результатів використання приладу «Драгер 6810», ні в акті огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_2 не вказав про свою незгоду з результатами перевірки на стан сп'яніння.

Також ОСОБА_2 не заперечував того, що після складання відносно нього протоколу, він не звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, про проведення такого огляду з порушенням вимог Закону, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_2 про порушення його прав на захистфактично у зв'язку із розглядом справи судом першої інстанції у його відсутність, то досліджуючи такі твердження ОСОБА_2, слід вказати на те, що він повідомлявся судом першої інстанції про всі призначені судові засідання, які були відкладені за клопотаннями ОСОБА_2 у зв'язку із сімейними обставинами та через його хворобу.

Подавши ж такі клопотання, ОСОБА_2 подальшим розглядом справи не цікавився, але, при цьому, він був повідомлений про наступний розгляд справи судом 29 вересня 2016 року, однак ніяких клопотань про відкладення судового розгляду на вказану дату від нього не надходило, а отже, ОСОБА_2 мав об'єктивну можливість, за наявності до того бажання, з'явитись в призначений час у судове засідання для розгляду його справи та реалізувати надані йому права, якими фактично знехтував, не з'явившись до суду без поважних причин.

Тому такі дії ОСОБА_2 свідчать про їх спрямування на затягування розгляду справи та закінчення строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки саме з цих підстав ним порушено питання про закриття провадження у справі за результатами розгляду його апеляційної скарги на постанову судді, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу у його відсутність.

До того ж права ОСОБА_2, в т.ч. і на надання пояснень по суті правопорушення, в повній мірі ним були реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2, врахував характер вчиненого правопорушення, і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.