А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19.12.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець смт. Вишково, вул. Елітна, 35, Хустського району Закарпатської області, гр. України, українець, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,00 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 23 серпня 2017 року о 17 годині в с. Ракош Хустського району, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номерний знак «АО 4011 ВН», у стані алкогольного спяніння, від підпису відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, вказують на те, що постанова судді є незаконною. Посилаються на те, що суд, задовольнивши клопотання про виклик у судове засідання для допиту осіб, які підписали протокол, а також особи, яка проводила медичне освідування та особи, яка склала протокол, так і не допитав указаних осіб і не навів у постанові обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про упередженість, однобічність, неповноту та грубе порушення процесуальних норм, якими регламентовано порядок вирішення клопотань, зокрема, ст. ст. 245, 280 КУпАП, що призвело до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того, вказують на те, що, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд, у порушення вимог ст. 278 КУпАП, не дав належної оцінки протоколу, не врахував, що в ньому не зазначено який із підпунктів пункту 2.9 Правил ОСОБА_1 порушив, що свідчить про неконкретність адміністративного обвинувачення, і унеможливлює встановлення наявності або відсутності у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а відсутність конкретизації підпункту пункту 2.9 Правил не надає можливість суду усунути вказане порушення, оскільки складання протоколу в справі та розгляд справи є різними стадіями процесу, вчинення яких розмежовано ст. ст. 213 та 255 КУпАП. Крім того, вважають, що суд неправомірно відхилив клопотання адвоката ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з підстав його участі в розгляді іншої справи в суді Івано-Франківської області, при цьому, не взявши до уваги те, що в клопотанні заявлялось і про надання доказу в справі, яким спростовується законність проведення медичного огляду ОСОБА_1, а саме, листа лікаря Хустської РЛ, згідно з яким у лікарні відсутня інформація про курси тематичного удосконалення лікарів, на яких вивчалася б технологія освідчення на предмет виявлення ознак алкогольного спяніння, що свідчить про відсутність у лікаря, який проводив медичний огляд ОСОБА_1 відповідного дозволу на його проведення. Також вказують на те, що суд не звернув уваги, що висновок № 122 не може бути покладений в основу законного рішення по справі, оскільки: бланк, на якому складений висновок № 122, містить посилання на наказ, який втратив чинність; в указаному висновку відсутня інформація про кількість виявлених у ОСОБА_1 проміле; висновок містить виправлення в часі огляду; у висновку зазначено, що огляд проводив лікар ОСОБА_3, а на печатці зазначено прізвище, імя та по-батькові іншого лікаря. Крім того, вказують на те, що в протоколі зазначено в якості свідка ОСОБА_3, і її підпис подібний до підпису особи, яка склала висновок також ОСОБА_3, що дає підстави вважати, що особа, яка склала висновок і зазначений у протоколі свідок є однією й тією ж особою, що свідчить про упередженість свідка, який здійснював огляд ОСОБА_1. Посилаються й на те, що дані про водія, які містяться в протоколі, відрізняються від паспортних даних вказаного водія; що в протоколі не наведено відповідного запису про тимчасове затримання транспортного засобу; не вказано точної адреси (номеру будинку) вчинення правопорушення; протокол не містить чітких даних про суть правопорушення; інформація про другого свідка є нечитабельною, що не дає можливості ідентифікувати дану особу як свідка з метою виклику в судове засідання для допиту. Наведені обставини, на думку апелянтів, свідчать про те, що наявні в матеріалах справи докази є сумнівними, у звязку із чим, не можуть вважатися належними й допустимими, і не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказують також і на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки під час винесення постанови присутні не були, а її копію отримали 12.09.2017, що підтверджується шрихкодовим ідентифікатором на конверті, який надіслано з Хустського районного суду. Просять поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Заслухавши особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для скасування чи зміни постанови немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а відповідно до ст. 268 цього Закону, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ці вимоги закону суддею місцевого суду не додержано.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.09.2017 захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на інший термін, у звязку з участю в розгляді іншої справи в Івано-Франківському окружному адміністративному суді, однак, як убачається з оскаржуваної постанови справу розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_4 з підстав ненадання захисником до заяви належного доказу зайнятості в іншому судовому засіданні, а також відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання ОСОБА_1, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та заяви про відкладення її розгляду не подавав.

З доданих до апеляційної скарги копії конверту та інформації з офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що копія оскаржуваної постанови від 29.09.2017 направлена на адресу ОСОБА_1 10.10.2017, тобто з порушенням передбаченого ст. 285 КУпАП трьохденного строку, і була отримана останнім 12.10.2017. При цьому, до апеляційної скарги стороною захисту додано належним чином засвідчені копії документів, які підтверджуються факт перебування адвоката ОСОБА_4 у відрядженні 29.09.2017.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 та його захиснику адвокату ОСОБА_4 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, з наведенням у ній мотивів незаконності судового рішення, тому причини пропуску строку на її внесення визнаються поважними, у звязку із чим, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, і строк поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови, не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 059325 підтверджено, що 23 серпня 2017 року о 17 годині в с. Ракош Хустського району, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номерний знак «АО 4011 ВН», у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.9 Правил. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та отримання його копії, а також від будь-яких пояснень, у присутності двох свідків (а. с. 1).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 122 від 23.08.2017, який складений лікарем Хустської РЛ ОСОБА_3, убачається, що 23.08.2017 о 18 год. ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного спяніння (а. с. 2).

З наявної в матеріалах справи копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 122, який складений лікарем ОСОБА_3, убачається, що за результатами обстеження ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного засобу «Алконт 01 СІ до 26.05.2018, встановлено, що останній перебував у стані алкогольного спяніння, що в його організмі виявлено 1.8 % алкоголю, тобто середній ступінь алкогольного спяніння (а. с. 22).

З наявної в матеріалах справи копії витягу з журналу реєстрації медичних оглядів осіб Хустської РЛ вбачається, що 23.08.2017 о 18 год. лікарем ОСОБА_3 був проведений огляд на стан алкогольного спяніння громадянина ОСОБА_5, який був направлений поліцейським ОСОБА_6. Результат огляду 1.8 % (а. с. 23).

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і винуватість останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський СРПП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП й, що в нього були підстави фальсифікувати такий, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказувалось стороною захисту під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря Хустської районної лікарні ОСОБА_3, яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та склала висновок про перебування останнього в стані алкогольного спяніння, були підстави для фальсифікації висновку щодо ОСОБА_1, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так і їх не додано до апеляційної скарги й на такі не вказувалось стороною захисту під час розгляду апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані які би свідчили про наявність у вищевказаних поліцейського та лікаря підстав для обмови ОСОБА_1 чи їх зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказувалось стороною захисту під час розгляду апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані поліцейський та лікар при виконанні своїх функціональних обовязків діяли у межах наданих їм повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд, у порушення ст. 278 КУпАП, не дав належної оцінки протоколу, не врахувавши те, що в ньому не зазначено який із підпунктів пункту 2.9 Правил ОСОБА_1 порушив, що у свою чергу свідчить про неконкретність адміністративного обвинувачення, і унеможливлює встановлення наявності або відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відсутність конкретизації підпункту пункту 2.9 Правил не надає можливість суду усунути вказане порушення, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведених доказів та обставин, відхиляє як такі, що не спростовують факту керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує й те, що зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий складено саме за керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, у звязку із чим, незазначення в протоколі підпункту пункту 2.9 Правил не спростовує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та жодним чином не свідчить про неконкретність адміністративного обвинувачення чи відсутність у діях останнього складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що висновок № 122 не може бути покладений в основу законного рішення по справі, оскільки: бланк, на якому складений висновок № 122, містить посилання на наказ, який втратив чинність; в указаному висновку відсутня інформація про кількість виявлених у ОСОБА_1 проміле; даний висновок містить виправлення в часі огляду; у висновку зазначено, що огляд проводив лікар ОСОБА_3, а на печатці зазначено прізвище, імя та по-батькові іншого лікаря, - апеляційний суд, враховуючи вищенаведене, відхиляє як такі, що також не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, а також не свідчать про порушення лікарем ОСОБА_3 порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння. При цьому, апеляційний суд враховує те, що дані про кількість виявлених у ОСОБА_1 проміле містяться в акті медичного огляду, а саме 1,8 %, а також те, що як у акті медичного огляду, так і складеному на його підставі висновку зазначено, що ОСОБА_1 був оглянутий саме лікарем ОСОБА_3, і в указаних документах міститься підпис саме цього лікаря. Указане у свою чергу свідчить про те, що висновок № 122 є належним та допустимим доказом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі зазначено в якості свідка ОСОБА_3, і її підпис подібний до підпису особи, яка склала висновок також ОСОБА_3, що дає підстави вважати, що особа, яка склала висновок і зазначений у протоколі свідок є однією й тією ж особою, що у свою чергу свідчить про упередженість указаного свідка, оскільки такий здійснював огляд ОСОБА_1, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, і ніяким чином не свідчать про упередженість зазначеного в протоколі свідка ОСОБА_3 по відношенню щодо ОСОБА_1 у даній справі, оскільки вказаним свідком засвідчено лише факт відмови ОСОБА_1 від підпису складеного поліцейським щодо нього протоколу.

Доводи апеляційної скарги про те, що дані про водія, які містяться в протоколі, відрізняються від паспортних даних вказаного водія; що в протоколі не наведено відповідного запису про тимчасове затримання транспортного засобу; не вказано точної адреси (номеру будинку) вчинення правопорушення; протокол не містить чітких даних про суть правопорушення; інформація про другого свідка є нечитабельною, що не дає можливості ідентифікувати вказану особу з метою виклику в судове засідання для допиту, - відхиляються як такі, що не свідчать про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та, відповідно на висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, апеляційний суд враховує те, що в протоколі зазначено дані про особу ОСОБА_1, які встановлені на підставі посвідчення водія; дані про свідків, які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу; а також викладено суть адміністративного правопорушення, яке ставиться ОСОБА_1 у вину.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно відхилив клопотання адвоката ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи з підстав його участі в розгляді справи в суді Івано-Франківської області, при цьому, не взявши до уваги те, що в клопотанні заявлялось і про надання доказу в справі, яким спростовується законність проведення медичного огляду ОСОБА_1, а саме, листа лікаря Хустської РЛ, згідно з яким у лікарні відсутня інформація про курси тематичного удосконалення, на яких вивчалася б технологія освідчення на предмет спяніння, що в свою чергу, на думку апелянтів, свідчить про відсутність у лікаря, який проводив огляд відповідного дозволу на його проведення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не тягнуть скасування чи зміну судового рішення у даній справі. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що відхилення судом першої інстанції клопотання адвоката ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи та розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника, слугує підставою для поновлення апелянтам строку на апеляційне оскарження судового рішення, а зміст листа головного лікаря Хустської РЛ, на який посилаються апелянти, не свідчить про відсутність у лікаря ОСОБА_3, яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння, дозволу на проведення такого огляду. Крім того, повноваження лікаря ОСОБА_3 на проведення медичного огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного спяніння підтверджується наявним у матеріалах справи додатком № 1 до наказу відділу охорони здоровя від 23.03.2016 № 50-О, який доданий головним лікарем Хустської РЛ до відповіді на запит суду першої інстанції (а. с. 20-21).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, задовольнивши клопотання про виклик у судове засідання для допиту осіб, які підписали протокол, а також особи, яка проводила медичне освідування та особи, яка склала протокол, так і не допитав указаних осіб, і не навів у постанові обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про упередженість, однобічність, неповноту та грубе порушення процесуальних норм, якими регламентовано порядок вирішення клопотань, зокрема, ст. ст. 245, 280 КУпАП, що у свою чергу призвело до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, - апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, також відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення і не свідчать про упередженість суду першої інстанції в даній справі чи однобічність, неповноту та грубе порушення вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП при розгляді даної справи, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які зібрані відповідно до вимог КУпАП, і на переконання апеляційного суду, є належними та допустимими й повністю підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі час та місці в стані алкогольного спяніння.

У звязку з наведеним, доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи докази є сумнівними, не можуть вважатися належними й допустимими й не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи й спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Ботоша Й.Е. обґрунтовано визнано винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 в межах санкції вищевказаної норми, є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

За таких обставин, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та які б свідчили про незаконність оскаржуваної постанови й спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп адміністративного правопорушення чи впливали б на вид та розмір накладеного на нього стягнення, стороною захисту надано не було, і клопотань про витребування та приєднання таких до матеріалів справи не заявлялось, а також не заявлялось клопотань про виклик для дачі пояснень в апеляційному суді будь-кого зі свідків у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

подане ОСОБА_1 та його представником адвокатом ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити. Поновити строк на оскарження.

Апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір у розмірі 320,00 гривень, залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан