АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С. розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2016.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір - 275, 60 грн.

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 01.10.2016 року о 01 год. 05 хв. в м. Ужгороді по вул. 8-го Березня біля будинку № 33/1, керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нестійка хода, порушення мови, і від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням технічного засобу «Драгер» на місці зупинки та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи. Апелянт стверджує, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП суд розглянув справу без його участі, чим позбавив можливості надати пояснення щодо обставин події. Наголошує на тому, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, а навпаки бажав це зробити, однак працівниками поліції був доставлений до приміщення Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, де щодо нього був складений протокол. Зазначає, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення особи, як свідки, не були і не могли бути очевидцями події правопорушення, оскільки від проходження огляду він не відмовлявся, і останні з'явились біля відділу поліції вже після того як був складений протокол. Посилається на те, що ОСОБА_2 не міг бути свідком у справі, оскільки являється потерпілим в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю апелянта, через що у свідка є підстави для обмови. Крім цього, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції не роз'яснили, передбачені ст. 268 КУпАП права та обов'язки. Вказує, що відеозапис з боді-камер поліцейських, з яким йому не надали можливості ознайомитись в суді першої інстанції, не може бути доказом його винуватості, оскільки не може містити факту його відмови від проходження огляду, так як такої не було. Стверджує, що суд формально підійшов до розгляду справи, не з'ясував питання, передбачені ст. 280 КУпАП, і поклав в основу свого висновку неналежні та недопустимі докази .

Апеляційний суд розглядає справу на підставі ч.6 ст. 294 КУпАП у відсутності апелянта, який був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відеозапис події, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд повинен всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним за ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто у тому, що він керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, та вважаючи, як зазначено у постанові суду, вину його доведеною, як протоколом про адміністративне правопорушення, так відеозаписом події, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, рапортом працівника поліції. Проте суд не дав оцінку вказаним доказам та не перевірив заперечення ОСОБА_1 про відсутність події і складу правопорушення.

Як видно з відеозапису, працівники поліції прибули на вул. 8 Березня 33/1 у м. Ужгороді, у зв`язку з викликом водія ОСОБА_2 з приводу пошкодження його автомобіля, який був припаркований на стоянці по вул. 8 Березня 33/1, про що і йдеться у рапорті працівника поліції ОСОБА_6 ( а.с. 10). Із відеозапису не убачається, що ОСОБА_1 в той час як прибули працівники поліції, керував транспортним засобом. Отже суть правопорушення, зазначена у протоколі про те, що водій керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і при цьому відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не грунтується на фактичних обставинах.

Письмові пояснення свідків, на які зіслався суд у постанові, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт того, що ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та не були очевидцями події.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на які зіслався суд, як на докази доведення вини, не підтверджують факт керування водієм ОСОБА_1 автомобілем, а відтак відмову останнього від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_2 не міг бути залучений як свідок, оскільки встановлено, що він є зацікавленою особою, якій пошкоджено його автомобіль.

Отже висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, суд як доказ вини взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення, складений на ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. Оскільки рішення суду за результами розгляду даного протоколу не набуло чинності, суд першої інстанції не вправі був посилатись на вказаний протокол, як беззаперечний доказ вини ОСОБА_1 В той же час, у даній справі відсутні відомості про те, що саме ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, вчинив зіткнення з автомобілем ОСОБА_2

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з неповнотою з`ясував фактичні обставини справи, зіслався на неіснуючі докази, дав невірну оцінку встановленим обставинам, чим допустив порушення норм процесуального права, передбачених ст. 245, ст. 280 КУпАП, тому апеляційна скарга як підставна підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова як необгрунтована - скасуванню.

Оцінюючи перевірені докази, апеляційний суд вважає, що такі не доводять подію, відповідно до якої водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, тому провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2016, якою на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП накладено стягнення - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП- у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя :