Пр.№3/756/6122/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Чернігівської обл., який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії від 19.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 19.08.2017 року близько 02 год. 55 хв., рухаючись по проспекту Героїв Сталінграда, 16-Д у м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 Правил Дорожнього руху.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що коли підійшли працівники поліції він не керував автомобілем, а просто сидів у ньому та спілкувався зі своєю дружиною. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, оскільки не керував автомобілем і в цей день вже не збирався нікуди їхати.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобам, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

За твердженням ОСОБА_1 він не керував автомобілем, лише сидів в його салоні, тому він і відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які виготовлені на завчасно виготовлених бланках, заповнені працівниками поліції з проставлянням підписів свідками. Вказані пояснення суд оцінює критично, вважає, що вони не можуть вважатись доказом в даній справі, оскільки фактичні дані, що засвідчені ними викладені не свідками безпосередньо, а інспектором патрульної поліції, яким самостійно проведено заповнення всіх граф бланку цих пояснень, окрім особистих даних та підпису. Показання свідків щодо обставин справи суд вважає суттєвими для прийняття правильного рішення у справі, у зв'язку з чим було здійснено виклик вказаних осіб до суду.

Однак свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду для дачі пояснень не з'явилися.

Крім того, відповідно до «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» яку затверджено Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, передбачено:

п.3.3 Розділу ІІІ Інструкції - нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео зйомки при будь-якому контакту з особами, зокрема, але не виключно при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, при перевірці документів:

п.3.5 Розділу ІІІ Інструкції - після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Однак, на запит суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського з місця події наданий не був, з посиланням на те, що у зв'язку з постійною відео фіксацією роботи працівників патрульної поліції і неможливим забезпеченням тривалого зберігання відзнятих відеозаписів із нагрудних відеокамер на серверах поліції, дана інформація зберігається в межах 30 діб з моменту фіксування події на відповідний прилад, а з дати фіксації запитуваної події вже пройшло більше ніж 30 діб.

Будь-які інші докази передбачені ст. 251 КУпАП, які підтверджували б обставини того, що, ОСОБА_1 був виявлений та зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобомв матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Тобто, особа не зобов'язана доказувати свою невинуватість і її поведінка вважатиметься правомірно, доки не буде доказано зворотне.

У Рекомендації No R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Вказане правило є нічим іншим, як складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов'язку доводити свою невинуватість.

Відповідно до положень ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Таким чином, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був виявлений та зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до ст.62 Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А.М. Майбоженко