Справа №461/4463/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року суддя Галицького районного суду м. Львова Лялюк Є.Д., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1, який народився 06.08.1975 р., Львівська обл., м. Жовква, тимчасово не працює, постійно проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1 а, закордонний паспорт ЕХ713195 виданий 04.11.2013р., орган, що видав 4601, персональний номер НОМЕР_1,

за ст.471 Митного Кодексу України,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про порушення митних правил, 08 червня 2017 року близько 01 години 40 хвилин громадянин України ОСОБА_1 на автомобілі марки «Toyota Camry», реєстраційний номер BC7169EO повертався з приватної поїздки з ОСОБА_2 в Україну, через п/п «Рава-Руська -Гребенне» Львівської митниці ДФС, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор». У ході поглибленого огляду було виявлено, крім готівки, дозволеної до увезення в Україну, відповідно до ст. 371 МКУ та Постанови Правління Національного банку України від 27.05.08 року №148, готівку у сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, що знаходилися у салоні автомобіля без ознак приховування. ОСОБА_1 визнав виявлені готівкові кошти своєю власністю.

В суді ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, надав пояснення про те, що вказані кошти отримав в ОСОБА_2 на законній підставі, оскільки займався підприємницькою діяльністю та просив повернути вилучені кошти.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судовому засіданні надав пояснення про те, що ОСОБА_1 вилучені кошти отримав на законній підставі, оскільки займався підприємницькою діяльністю, про що надав підтверджуючі документи. Однак, повертаючись на територію України із ОСОБА_2 був втомлений і через неуважність не задекларував кошти. Просив повернути вилучені кошти ОСОБА_1

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Згідно ст. 471 МК України відповідальність настає за порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, а саме обравши спрощену зону митного контролю намагався перемістити через митний кордон України товар, що перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, установлену ч.1 ст.374 Митного кодексу України.

Факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується також:

-протоколом про порушення митних правил №2399/20900/17 від 08 червня 2017 року;

-доповідною запискою;

-контрольним талоном;

-актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу;

-описом затриманих предметів.

Відтак, вирішуючи питання призначення виду стягнення за порушення митних правил, з урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст.462 МК України, яка регулює основні та додаткові адміністративні стягнення, попередження та штраф можуть застосовуватися тільки як основні адміністративні стягнення за порушення митних правил.

Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у п.3 ст.461 МК України, може застосовуватися як основне і як додаткове адміністративне стягнення.

Отже, за одне і те саме порушення митних правил може накладатися тільки основне або основне і додаткове адміністративне стягнення. Якщо статтею, якою встановлюється адміністративна відповідальність за порушення митних правил, передбачається основне і додаткове адміністративне стягнення, застосування лише додаткового адміністративного стягнення без основного не допускається, крім випадку, передбаченого ч.3 ст.467 МК України.

Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, згідно з ст.9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. При цьому визначено, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України, таким чином в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

Так, 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію з захисту прав і основних свобод людини, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи на повагу власності. Згідно статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу власності і, відповідно, має бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Крім того, держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Таким чином, об'єктивна сторона правопорушення, яке вичинив правопорушник полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст.471 МК України. Згідно з ст.471 МК України, за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації не задекларованої валюти.

При цьому, при прийнятті рішення по справі, суд також враховує те, що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, Європейський Суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов'язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь-яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз і вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, у відповідності з рішенням ЄСПЛ, слід визнати, що застосування конфіскації в даному випадку відповідатиме загальним інтересам.

Вирішуючи питання чи буде, в разі застосування конфіскації, досягнута розумна співрозмірність між засобами, використаними судом для забезпечення загального інтересу, і захистом права особи на повагу власності або, іншими словами, чи не буде покладено на нього індивідуальний надмірний тягар, суд приймає до уваги наступне.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі. Правопорушення полягало в недекларуванні митному органу коштів у готівковій формі, які вона возила в Україну. Крім того, правопорушення було вчинено, в значній мірі, внаслідок неуважності правопорушника. Слід також зауважити, що вивезення чи ввезення готівкової іноземної валюти з України чи в Україну не є незаконним, згідно з діючим законодавством держави. Крім того, сума, яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через український митний кордон, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10000 євро), яка може бути вивезена без письмового декларування.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що зазначені кошти отримані незаконним шляхом або призначені для використання в незаконній діяльності.

Окрім цього, у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив законність належних йому грошових коштів, оскільки він здійснює офіційну підприємницьку діяльність, а саме отримує дохід від гуртового продажу металу і руд металів, що підтверджується відповідними документами, перевіреними в судовому засіданні.

Таким чином, єдине протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_1 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Вирішуючи питання про застосування адміністративного стягнення, суд враховує вимоги ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких, для визнання втручання держави співрозмірним воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів. Ухилення від сплати податків), яке фактично встановлено не було. Таким чином, сума, яка за рішенням суду має бути конфіскована, є для правопорушника значною, і має бути повернута.

За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ (справа Ізмайлов проти Російської Федерації), вищевказані норми Конституції України, приходжу до висновку про те, що застосування конфіскації в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, тобто неспіврозмірним, оскільки покладає на правопорушника «індивідуальний надмірний тягар».

Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти штраф, в межах санкції ст.471 МК України, а вилучені грошові кошти, що були предметом правопорушення, повернути особі, відносно якої складено протокол про порушення митних правил.

Керуючись ст.ст. 471, 522, 527, 528 МК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

Вилучені, відповідно до протоколу про порушення митних правил №2399/20900/17 від 08 червня 2017 року грошові кошти в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США - повернути ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_1 320,00 грн. судового збору.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя Лялюк Є.Д.