Справа №591/381/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/71/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

мешканець м. Суми, вул. Нєстєрова, 2/1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2017 року водій ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 05.01.2017 р., о 08-36 год., керував автомобілем НОМЕР_1, на автодорозі Суми-Полтава, з явними ознаками алкогольного спяніння різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що насправді від проходження медичного огляду на стан спяніння не відмовлявся, текст протоколу не читав, права, передбачені ст.268 КУпАП йому зачитано не було, копію протоколу йому вручено не було, натомість він лише поставив свої підписи у протоколі, де показував поліцейський, оскільки поспішав у справах. Також ОСОБА_3 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, оскільки складався за відсутності будь-яких свідків, а матеріали справи містять сфабриковані докази пояснення свідків, протокол з їх підписами. Крім того, на думку апелянта, судове засідання у справі було проведено з порушенням норм процесуального права, оскільки судове засідання не фіксувалося жодним чином, суддя виклав у постанові протилежні покази тим, що були надані ним в суді, та жодним чином не дослідив обставини справи, внаслідок чого виніс необґрунтоване та невмотивоване рішення.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, та його захисника ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, задовольнивши клопотання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та допитавши свідків і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення: є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 520242 від 05.01.2017 р. суддя суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та дійшов вірного висновку про те, що 05.01.2017 р., о 08-36 год., водій ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння та від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився.

Суддя, суду першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи і виніс постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дотримавшись при цьому також вимог ст. 283 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта, що від проходження медичного огляду на стан спяніння він не відмовлявся, то вони не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.2), в якому він власноручно написав, що «вчора випив пляшку пива, в больницю їхати відмовляюсь так як спішу по роботі».

При цьому, доводи ОСОБА_3 про те, що текст протоколу він не читав, права, передбачені ст.268 КУпАП йому зачитано не було, він лише поставив свої підписи у протоколі, де показував поліцейський, та не вручено копію протоколу, також слід визнати голослівними, оскільки доказів примусу з боку працівника поліції до підписання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 матеріали справи не містять, і таких апелянтом до суду апеляційної інстанції надано не було, натомість, протокол містить підписи ОСОБА_3 як у графі про отримання його копії, так і про розяснення йому прав та обовязків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу фабрикації матеріалів справи є безпідставними, оскільки наявні докази, на противагу доводів апелянта, обєктивно підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та спростовують доводи апеляції фактично щодо фабрикації матеріалів справи співробітниками поліції.

Щодо посилань ОСОБА_3 на порушення суддею норм процесуального права під час розгляду справи, яке на думку апелянта виразилося у тому, що судове засідання не фіксувалося жодним чином, суддя виклав у постанові протилежні покази тим, що були надані ним в суді, та жодним чином не дослідив обставини справи, то вони також є необгрунтованими.

Так, посилання апелянта на відсутність фіксації судового процесу будь-яким чином є безпідставними, оскільки такого обовязку суду процесуальними нормами КУпАП не передбачено. Крім того, як свідчать матеріали справи, будучи присутнім під час судового розгляду адміністративного протоколу, ОСОБА_3 жодних клопотань про необхідність ведення журналу судового засідання, фіксування його за допомогою технічних засобів, допиту свідків тощо, не заявляв. При цьому, викладення суддею у постанові протилежних показів ОСОБА_3 тим, що він надав у судовому засіданні, як про це вказує апелянт, не підтверджено жодними доказами, з огляду ще й на те, що останній повністю погодився із складеним щодо нього протоколом, про що свідчить зміст останнього. Про таку позицію ОСОБА_3 було вказано і в оскаржуваній постанові судді. Підстав ставити під сумнів достовірність викладених у постанові даних не вбачається.

Будь - які інші доводи апелянта, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли спростувати його причетність до правопорушення, за яке він притягується до адміністративної відповідальності, суду не надано.

Крім того, в ході апеляційного перегляду ОСОБА_3 підтвердив, що в суді першої інстанції, при розгляді відносно нього адміністративного протоколу, клопотань про призначення захисника він не заявляв, оскільки був впевнений «..в своїй правоті.»

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції та при її перегляді апеляційним судом знайшов своє підтвердження беззаперечний факт керування водієм ОСОБА_3 автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння та відмови останнього від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння в установленому законом порядку.

Щодо зауважень ОСОБА_3 про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення щодо свідків, які фактично були відсутні при складанні відносно нього протоколу, про що підтвердив і допитаний в ході апеляційного розгляду і свідок ОСОБА_5, однак в подальшому в протоколі зявилися прізвища осіб, то це питання було досліджено в апеляційному суді шляхом допиту особи яка складала протокол інспектора поліції ОСОБА_6, який вказав, що оскільки під час складання протоколу відносно ОСОБА_3 не було безпосередніх свідків, а інші водії відмовлялися, то свідками були вказані безпосередньо працівники поліції, які чергували разом з ОСОБА_6 і знаходилися з ним в автомобілі.

Крім цього, зазначаю, що відповідно до п.12 розділу 11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, свідки зазначаються в протоколі лише за наявності, тобто вони не є обовязковими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є безпідставними і не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 було накладено суддею суду першої інстанції в межах, встановлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин вважаю, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді, всупереч твердженням апелянта, є законною і належним чином вмотивованою, тому апеляційна скарга особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є необґрунтованою і підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2017 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.

З оригіналом згідно,

суддя Апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_2