18.09.2017 Справа № 756/8868/17
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №3/756/4839/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва О.В. Диба, за участю секретаря І.О. Шпак розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління захисту економіки у м. Києві департаменту захисту економіки національної поліції України, за участю прокурорів Носова О.С., Шевченка Д.С., захисника Посохова В.С. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.4 ст. 172 - 6 КУпАП -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 обіймаючи посаду начальника Оболонського РВ в м. Києві ГТУЮ у м. Києві, будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 46 вказаного закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого Міністерством юстиції України від 15.07.2016 року№958/29088 (із змінами та доповненнями) на сайті Національного агентства запобігання корупції декларації за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в якій подала завідомо недостовірні відомості, а саме вказала квартиру АДРЕСА_1, яка перебувала в іншому праві користування чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурори підтримали позицію, яка викладена в протоколі про адміністративні правопорушення та просили притягнути гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Представник гр. ОСОБА_2 - адвокат Посохов В.С. заперечував проти притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що в її дія немає складу адміністративного правопорушення, вона станом на 31.12.2016 року вказаною квартирою не користувалася, в ній не проживала, в неї не було умислу приховати факт користування нею, і вчинити корупційне правопорушення.

Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_2 обіймаючи посаду начальника Оболонського РВ в м. Києві ГТУЮ у м. Києві, будучи державним службовцем категорії «Б», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 46 вказаного закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого Міністерством юстиції України від 15.07.2016 року№958/29088 (із змінами та доповненнями) на сайті Національного агентства запобігання корупції декларації за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в якій подала завідомо недостовірні відомості, а саме вказала квартиру АДРЕСА_1, яка перебувала в іншому праві користування чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно довідки адресно - довідкового підрозділу ГУДМС України у м. Києві ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві не зареєстрована.

Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_2 від 14.06.2017 року вона сама інколи проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Як убачається із поданої декларації за 2016 рік, ОСОБА_2 не вказала на якій підставі вона користується вказаною квартирою, кому вона належить та чи витрачаються нею на це кошти.

Такими діями, гр. ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 убачається, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в якій він не живе. Близько останніх 10 - ти місяців з 2016 року в ній безоплатно проживає його знайома гр. ОСОБА_2.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 убачається, що він працює штукатуром із здійснює косметичний ремонт в квартирі АДРЕСА_2. Оскільки він проживає в квартирі де робить ремонт, то інколи спілкується із сусідами. Знає, що в квартирі №12 проживає молода жінка на ім'я ОСОБА_2, прізвище не знає.

В своїх пояснення, які були надані суду гр. ОСОБА_2 зазначила, що дійсно, час від часу вона проживала в квартирі АДРЕСА_1. оскільки вона фактично немає постійного місця проживання, при подачі електронної декларації вимушена була вказати саме цю адресу. Того факту, що вона інколи у вказаній нею квартирі ночує, вона не приховувала. Корупційного інтересу щодо приховання відомостей про своє проживання також немала. Умисних дій не вчиняла про що свідчить сам факт повідомлення щодо її тимчасового місця проживання. Окрім цього вказала, що станом на 31.12.2016 року вказаною квартирою не користувалася тому і не повинна була вказувати її у щорічній декларації. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені відомості матеріали справи не містять і представниками прокуратури надані не були.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на неправдиве подання такого повідомлення.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року№15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м'якого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Як убачається із Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України «про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 року №3 більшість об'єктів декларування (а саме: нерухомість, об'єкти незавершеного будівництва, цінне рухоме майно, транспортні засоби, цінні папери, корпоративні права, юридичні особи, кінцевим бенефіціаром власником (контролером) яких є суб'єкт декларування або члени його сім'ї, нематеріальні активи, грошові активи, фінансові зобов'язання, членство в громадських об'єднаннях або входження до їхніх органів) декларується відповідно до їх наявності станом на останній день звітного періоду. Наприклад, при поданні щорічної декларації, якщо зазначені об'єкти станом на 31 грудні попереднього року не перебувають у володінні, користуванні або власності суб'єкта декларування або членів його сім'ї, то вони не повинні відображатися в декларації, навіть якщо вони перебували на такому праві у продовж певного часу у звітному періоді.

В своїх запереченнях гр. ОСОБА_2 вказувала на те, що станом на 31.12.2016 року у її володінні, користуванні або власності квартира АДРЕСА_1 не перебувала.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували вказану позицію матеріали справи не містять.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях гр. ОСОБА_2 умислу на вчинення вказаного адміністративного правовопорушення, крім того, відомості про місце її проживання зазначені у її щорічній декларації за 2016 рік в Єдиному державному реєстрі електронних декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях гр. ОСОБА_2 відсутня суб'єктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.4 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов'язковому закриттю, у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.245,247,251,252,268,283,284,294 КУпАП, Закону України «Про запобігання корупції», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі у відношенні ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 - ти днів з моменту її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба