Справа №: 343/221/17
Провадження №: 3/0343/46/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Долина

Долинський районний судІвано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Тураш В. А.,

з участю секретаря -Лукань О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від Управління Держпраці в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, який має незакінчену вищу освіту, працюючого на посаді директора ТзОВ «Галицька торгова компанія», одруженого, на утриманні п"ятеро неповнолітніх дітей, в минулому до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 41 КУпАП України ,-

ВС Т А Н О В И В :

З протоколу № 09-10-0030/26 про адміністративне правопорушення від 24.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 допустив триваючі порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за які передбачена ч.1ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме :

ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»:

Згідно законодавства виплата середнього заробітку повинна проводитись не менше двох разів на місць в терміни, встановлені для виплати заробітної плати на підприємстві, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, в ТзОВ «Галицька торгова компанія» виплата середнього заробітку ОСОБА_2, призваного на військову службу до Збройних сил України, проводилась один раз на місяць. Так, середній заробіток за серпень 2016 року виплачено 7 вересня 2016 року в сумі 2218,58 грн., за вересень - 7 жовтня 2016 року в сумі 2218,58грн.;

ч.1 ст. 116 КЗпП України:

При звільненні працівника з роботи виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Проте, в ТзОВ «Галицька торгова компанія», при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, не проводилась в день звільнення. Так, згідно наказу від 29 листопада 2016 року за №293/К звільнено з роботи вантажника ОСОБА_2, але розрахункові кошти йому виплачено 2 грудня 2016 року.

ст. 127 КЗпП України:

Відрахування із заробітної плати проводяться тільки у випадках, передбачених законодавством України. ОСОБА_2, до призову на військову службу працював в ТзОВ «Галицька торгова компанія» вантажником. 21 липня 2015 року був призваний на службу до Збройних сил України. В період з 21 липня 2015 року по 30 листопада 2015 року підприємству з державного бюджету було відшкодовано витрати в сумі його середнього заробітку. За грудень 2015 року відшкодування середнього заробітку не було проведено. Однак при звільненні ОСОБА_2, з роботи 29 листопада 2016 року з коштів, належних працівникові при звільненні, без його згоди було стягнуто кошти в сумі 1036,86 грн. в рахунок відшкодування суми середнього заробітку за грудень 2015 року;

ст. 129 КЗпП України:

Відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат законодавством не передбачено. Однак, при звільненні з роботи ОСОБА_2, який працював вантажником в ТзОВ «Галицька торгова компанія», з його розрахункових коштів, зокрема із суми нарахованої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, було безпідставно стягнуто 1036,86грн.

ОСОБА_1, в судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав та пояснив, що порушення ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 ЗУ «Про оплату праці» в його діях немає, по тій причині, що кошти працівнику ТзОВ "Галицька торгова компанія" ОСОБА_2 перераховувалися після поступлення від Долинської РДА (управління соцзахисту) відповідних коштів. Такі кошти отримувалися один раз в місяць. Крім того всім решту працівникам заробітна плата перераховувалася і перераховується два рази в місяць у встановлені законом терміни. Заборгованості із виплати заробітної плати немає. Порушеннь ч.1 ст. 116 КЗпП України в його діях також немає, оскільки кошти виплачені ОСОБА_2 02.12.2016р. є коштами ФССзТВП. Заяву -розрахунок на оплату днів тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 за рахунок ФССзТВП подано 23.11.2016р. до Долинської міжрайонної виконавчої дирекції Івано-Франківського обласного відділення ФССзТВП, який в свою чергу здійснив таке фінансування 30.11.2016р. Кошти належні ОСОБА_2 за рахунок ФССзТВП виплачені 02.12.2016р.ТзОВ «Галицька торгова компанія» не має права самостійно виплатити ОСОБА_2 кошти за рахунок ФССзТВП, так як вони мають цільове призначення. Також він не допустив порушення ст. 127, ст. 129 КЗпП України , так як ОСОБА_2 в усній формі повідомлено що кошти виплачені йому за грудень 2015р. не компенсовані Долинською РДА, хоча така компесація передбачена законом, а тому буде утримана за рахунок доходу ОСОБА_2 Просив закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КЗпП України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини, його вина у вчиненні порушень вимог ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 127 КЗпП України, ст. 129 КЗпП України, відповідальність за що передбачено ч.1ст. 41 КУпАП, доведена матерiалами адмiністративної справи:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення №09-10-0030/26 від 24.01.2017 року, в якому зазначені обставиниадміністративного правопорушення (а.с.1-3);

- копією акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №09-10-0030/29 від 20.01.-24.01. 2017 року, яким у ТзОВ «Галицька торгова компанія» встановлено порушення вимог законодавства про працю (а.с. 4-7);

- копіями розрахункових листків за вересень 2016 року (а.с.8), за серпень 2016 р.(а.с.10), за листопад 2016р. (а.с.13), з яких вбачається, що ТзОВ «Галицька торгова компанія» в порушення вимо ч.ч.1,2 ст.115 КЗпП, ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 127 КЗпП України, ст. 129 КЗпП України проводила виплату середнього заробітку ОСОБА_2, призваного на військову службу до Збройних сил України, один раз на місяць. Крім цього при звільненні ОСОБА_2, з роботи 29 листопада 2016 року з коштів, належних працівникові при звільненні, зокрема із суми нарахованої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки , без його згоди було стягнуто кошти в сумі 1036,86 грн. в рахунок відшкодування суми середнього заробітку за грудень 2015 року .

Доводи ОСОБА_1 про те, що порушеннь вимог ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 ЗУ «Про оплату праці» він не допустив, оскільки кошти ОСОБА_2 перераховувалися після поступлення від Долинської РДА (управління соцзахисту) відповідних коштів є безпідставними виходячи з насупного:

Згідно з ч.3 ст.119 КЗпП України мобілізованим працівникам нараховується компенсація в межах середнього заробітку, який розраховується, враховуючи заробітну плату за попередні два місяці (відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100). Не проводити виплати середнього заробітку підприємство не має права, оскільки невиплата фактично буде прирівнюватися до затримки виплати заробітної плати.

Законом України вiд 14.05.2015 р. № 433 «Про внесення змiн до деяких законодавчих актiв України щодо питань соцiального захисту громадян України, якi проходять вiйськову службу пiд час особливого перiоду», починаючи з 11 червня 2015 р. на громадян України, призваних на строкову вiйськову службу, на строк до закiнчення особливого перiоду було поширено гарантiї, передбаченi ч.ч. 3 i 4 ст. 119 КЗпП України та виплату компенсацiй iз бюджету в межах середнього заробiтку за рахунок коштiв Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабiнетом Мiнiстрiв України пiдприємствам, установам, органiзацiям, де вони працювали на час призову, незалежно вiд пiдпорядкування та форми власностi.

Компенсацiя середньої заробiтної плати пiдприємствам, яка виплачувалася працiвникам, призваним на строкову вiйськову службу на особливий перiод, провадилася вiдповiдно до Порядку виплати компенсацiї пiдприємствам, установам, органiзацiям у межах середнього заробiтку працiвникiв, призваних на вiйськову службу за призовом пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 04.03.2015 р. № 105, з урахуванням змiн, внесених постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 04.11.2015 р. № 911 «Про внесення змiн до постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 4 березня 2015 р. № 105».

Водночас з 1 сiчня 2016 р. набрав чинностi Закон України вiд 24.12.2015 р. № 911-VIII «Про внесення змiн до деяких законодавчих актiв України», яким внесено змiни до ч.ч. 3 i 4 ст. 119 КЗпП України, вiдповiдно до яких за працiвниками, призваними на строкову вiйськову службу, вiйськову службу за призовом пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод або прийнятими на вiйськову службу за контрактом у разi виникнення кризової ситуацiї, що загрожує нацiональнiй безпецi, оголошення рiшення про проведення мобiлiзацiї та (або) введення воєнного стану на строк до закiнчення особливого перiоду або до дня фактичної демобiлiзацiї, зберiгаються мiсце роботи, посада i середнiй заробiток на пiдприємствi, в установi, органiзацiї, фермерському господарствi, сiльськогосподарському виробничому кооперативi незалежно вiд пiдпорядкування та форми власностi й у фiзичних осiб - пiдприємцiв, де вони працювали на час призову. Таким працiвникам виплачується грошове забезпечення за рахунок коштiв Державного бюджету України вiдповiдно до Закону України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей».

Тобто за названими категорiями працiвникiв зберiгаються мiсця роботи, посада i середнiй заробiток за мiсцем роботи, де вони працювали на час призову (за рахунок роботодавця).

Ст.265 КЗпП Українивстановлено вiдповiдальнiсть посадових осiб органiв державної влади та органiв мiсцевого самоврядування, пiдприємств, установ та органiзацiй за недотримання встановлених законом гарантiй та пiльг працiвникам, якi залучаються до виконання обов'язкiв, передбачених законами України «Про вiйськовий обов'язок i вiйськову службу», «Про альтернативну (невiйськову) службу», «Про мобiлiзацiйну пiдготовку та мобiлiзацiю».

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 і про те що порушеннь вимог ст. 127, ст. 129 КЗпП України в його діях немає, так як ОСОБА_2 в усній формі повідомлено що кошти виплачені йому за грудень 2015р. не компенсовані Долинською РДА, хоча така компесація передбачена законом, а тому буде утримана за рахунок доходу ОСОБА_2, - оскільки відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати проводяться тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до ст.129 КЗпП України не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення

Між тим , доводи ОСОБА_1, про те він не допускав порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, оскільки кошти виплачені ОСОБА_2 02.12.2016р. є коштами ФСС зТВП є слушними та обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

А тому, аналізуючи здобуті в судовому засiданнi докази, суд приходить до висновку що дії ОСОБА_1 правильно квалiфiковано за ч.1ст.41 КУпАП, оскiльки він допустив порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці, а саме: а саме: ч.ч.1,2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 127 КЗпП України, ст. 129 КЗпП України .

Накладаючи стягнення на ОСОБА_1, суд враховує характер i ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення та його особу: те, що він адмiнiстративне правопорушення вчинив вперше.

Обставин, які помякшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення, яке б вiдповiдало вчиненому ним правопорушенню та його особі, в межах санкції ч.1ст. 41 Кодексу України про адмiнiстративне правопорушення.

На підставі ст.4 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 401, 283,284 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, 08.05.1970 р.н . Інд.код НОМЕР_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.41 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, 08.05.1970 р.н . Інд.код НОМЕР_1, в дохід держави 320,00 гривень судового збору.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: