Справа № 442/3657/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 33/783/1091/17 Доповідач: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді Стельмаха І.О., при апеляційному перегляді постанови судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На постанову судді прокурор Мельник А.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції статті.

В обгрунтування апеляційної скарги прокурор покликається на те, що суд безпідставно закрив провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Суддя в порушення ч.3 ст. 38, ч.4 ст. 277, ч.2 ст. 268 КУпАП не врахував, що ОСОБА_1 ухилявся від явки до суду, участь якого в судовому засіданні є обовязковою, а термін розгляду вказаної категорії справ 2 роки. Крім того в постанові не вказано прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення прокурор покликався на ст. 250 КУпАП, листи Вищого спеціалізованого суду України № 9-749/04-15 від 30 квітня 2015 року та від 12 травня 2016 року № 9-1301/0/4-16, зазначаючи про право прокурора на апеляційне оскарження постанови місцевого суду з огляду на зміни, внесені підпунктом 2 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру», якими може бути реалізовано винятково у випадках, передбачених КУпАП, зокрема під час участі у провадженнях про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією (ст.ст.172-4 172-9 КУпАП).

Вивчивши апеляційну скаргу, прихожу до висновку, що її слід повернути прокурору, виходячи із наступного.

Положеннями ст. 294 КУпАП не встановлено обмежень стосовно оскарження судових рішень, ухвалених за результатами розгляду судом першої інстанції справ про адміністративні правопорушення.

Саме після розгляду Європейським судом з прав людини справи «Гурепко проти України» ( Заява № 61406/00) шляхом внесення змін до ст. 294 КУпАП державою забезпечене, передбачене ст. 129 Конституції України право на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно ст. 55 Конституції України, то вказана норма закону гарантує саме людині захист її прав і свобод судом.

Таке право людині, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Совтрансавто Холдинг» проти України» (Заява № 48553/99) юридичній особі, гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 19 Коституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження прокурора визначені Законом України «Про прокуратуру», зокрема Главою IV цього закону.

Стосовно його права на оскарження до апеляційного суду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, то відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП таким правом він наділений лише у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застування заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

Покликання прокурора на листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року за № 9-749/0/4-15 та від 12 травня 2016 року № 9-1301/0/4-16, не є обставиною для визнання права прокурора на оскарження в апеляційному порядку постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року щодо ОСОБА_1

З наведених вище підстав, апеляційну скаргу прокурора Мельника І.В. на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП слід повернути прокурору, оскільки прокурор не є субєктом оскарження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_2 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП повернути прокурору.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Стельмах