Справа № 449/1168/16-п Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 33/783/252/17 Доповідач: Марітчак Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Апеляційний суд Львівської області під головуванням судді апеляційного суду Т.М. Марітчака, за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.12.2016 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого генеральним директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» в м. Перемишляни, вул. Топольна, 1, Львівської області, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 1881 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп. в дохід держави.

Відповідно до постанови судді Андрій Гаврильчик, притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він будучи генеральним директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» вчинив порушення вимог законодавства про працю, а саме за період січень-грудень 2014 р. становить 831 особа, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 23 особи, кількість інвалідів які повинні працювати на робочих місцях повинна становити 33 особи. За період січень-грудень 2015 р. становить 1 037 особа, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 28 особи, кількість інвалідів які повинні працювати на робочих місцях повинна становити - 41 особи.

Не погоджуючись із постановою судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді; оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи своє прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і просить його поновити у зв'язку з тим, що його не було належно повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, копія постанова надійшла на адресу підприємства, а не за місцем його реєстрації, лише 12.01.2017 року, про що свідчить штамп на поштовому відправленні (конверті), він був позбавлений можливості оскаржити таку у строк, передбачений ст. 289 КУпАП. Окрім цього, з 10.01.2017 року по 13.01.2017 року він перебував у відрядженні у Федеративній республіці Німеччина, що засвідчується копією наказу на відрядження у Федеративну республіку Німеччина у місто Фльос.

На думку апелянта постанова прийнята із порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, без зясування всіх обставин справи, які підлягали зясуванню відповідно до ст. 280 КУпАП, в порушення вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не пересвідчився у факті правильності та своєчасності сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали для належного, всебічного та об'єктивного розгляду даної справи.

Зокрема апелянт вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 1881 КпАП України, оскільки він не вчиняв жодних дій (умисних чи з необережності) спрямованих на невиконання ним, як посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, більше того він вживав усіх заходів щодо виконання таких, а тому оскаржувана постанова повинна бути скасована з підстав грубого порушення норм КУпАП та невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в процесі її винесення.

Заслухавши доповідача, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, щоОСОБА_1 необхідно поновити строк на подання апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, в порушення вимог ст. 2772 КУпАП, згідно якої повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи, ОСОБА_1, вручена не була.

Як убачається з матеріалів провадження про адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова надійшла на адресу підприємства, а не на адресу за місцем реєстрації особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, лише 12.01.2017 року, про що свідчить штамп на поштовому відправленні (конверті), і він був позбавлений можливості оскаржити таку у строк, передбачений ст. 289 КУпАП. Окрім цього, ОСОБА_1 з 10.01.2017 року по 13.01.2017 року перебував у відрядженні у Федеративній республіці Німеччина, що засвідчується копією наказу на відрядження у Федеративну республіку Німеччина у місто Фльос.

Усі наведені доводи свідчать про неможливість вчасного звернення ОСОБА_1 до суду з апеляційною скаргою та є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому ОСОБА_1 необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.12.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1881 КУпАП.

Що ж стосується розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті, то апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Однак, як убачається з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, цих вимог закону не було дотримано.

В установчій частині постанови суддею вказано, що він розглянув матеріали перевірки, що надійшли з Головного управління Держпраці у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, хоча з матеріалів справи про адміністративне правопорушення убачається, що він розглянув протокол про адміністративне правопорушення за № 13-16-053/0523 від 11.10.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1881 КУпАП.

Суддя першої інстанції під час розгляду протоколу за № 13-16-053/0523 від 11.10.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 1881 КУпАП не вказав вимоги саме якого Закону України порушено директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» ОСОБА_1.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, однак, як убачається з оскаржуваної постанови вона не відповідає зазначеним вимогам, оскільки в ній не зазначено які норми законів порушено ОСОБА_1 та за яких обставин (опис обставин, установлених при розгляді справи).

Формулюючи дії чи бездіяльність ОСОБА_1, які становлять склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 1881 КУпАП, судом пропущено цілі фрази, внаслідок чого неможливо зрозуміти за що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності. Суддя, визнаючи ОСОБА_1 винуватим за ч. 2 ст. 1881 КУпАП у своїй постанові не навів доказів його вини, не проаналізував їх, послався на неіснуючі пояснення правопорушника, внаслідок чого прийшов до передчасного та помилкового рішення про винуватість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 1881 КУпАП.

У мотивувальній частині оскаржуваної постанови, суддя першої інстанції на підставі досліджених матеріалів справи та доказів необґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, яка передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, таким чином мотивувальна частина ухвали суперечить її резолютивній частині.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (у справі такі відсутні), потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) на підставі ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення за № 13-16-053/0523 від 11.10.2016 року, складеного головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_3, автором протоколу, двічі вносились виправлення, в тому числі у звязку з кваліфікацією адміністративного правопорушення та про направлення протоколу на розгляд в певний районний суд, при чому виправлення вносились 31 листопада 2016 року, через півтора місяці після його складання. У протоколі немає відомостей про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, однак, як убачається з розглядуваного протоколу в ньому не зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

В тексті даного протоколу автором допущені помилки, які спотворюють його. Так у протоколі зазначено, що фонд оплати праці штатних працівників (831 особа) за 2014 рік складає 38 620,7 грн., а середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2014 рік складає 46 475,0 грн., тобто середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2014 рік більша за увесь фонд оплати праці штатних працівників за 2014 рік в кількості 831 осіб.

Аналогічні помилки в протоколі допущені і за 2015 рік, відповідно до яких фонд оплати праці штатних працівників (1 037 осіб) за 2015 рік складає 79 299,0 грн., а середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2015 рік становить 76 470,0 грн.

Хоча з відповідних довідок, наданих директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» ОСОБА_1 убачається, що фонд оплати праці штатних працівників вимірюється у тисячах грн., тобто за 2014 рік складає 38 620 700 грн., а за 2015 рік - 76 470 000 грн. (а.с. 9-10).

У протоколі автором також зазначено, про що ознайомлено ОСОБА_1, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист, однак ОСОБА_1 не є підозрюваний чи обвинувачений (а статус підсудний взагалі відсутній в діючому КПК України), а він є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції, не виконав вимог ст. 251-252 КУпАП, внаслідок чого прийняв передчасне та необґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1881 КУпАП.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу; з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови та матеріалів справи, обставини вчиненого правопорушення судом взагалі не з'ясовувались, викладені судом першої інстанції обставини справи є нелогічними, в них не зазначено в чому полягає вчинене адміністративне правопорушення та доводи винуватості ОСОБА_1 в його вчиненні, підготовлені ОСОБА_1 пояснення - судом не заслуховувались (через його відсутність у зв'язку з невірним інформування про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення), до уваги взяті не були як і інші матеріали справи, які ним мали бути долучені до апеляційної скарги для правильного, всебічного та об'єктивного розгляду даного судового спору.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займає посаду генерального директора ТзОВ «Електроконтакт Україна», яке зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_3, тому юридична адреса підприємства: Львівська обл., м. Перемишляни, вул. Топольна, 1. Але, фактично підприємство організаційно складається із двох виробничих підрозділів, які функціонують у м. Перемишляни та у м. Золочеві Львівської області.

З матеріалів справи убачається, що відповідальними особами підприємства у встановлені терміни було надіслано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за 2014 та 2015 роки. Згідно вказаного вище звіту за 2014 кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (осіб) становила за минулий рік 33 особи, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) 23 особи.

У протоколі про адміністративне правопорушення за № 13-16-053/0523 від 11.10.2016 року за ч. 2 ст. 1881 КУпАП головний державний інспектор Головного управління держпраці у Львівській області опирається на ці дані і стверджує, що генеральним директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» не забезпечено виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 10 осіб за 2014 рік.

Згідно вказаного вище звіту за 2015 рік кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становила за минулий рік 41 особа, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 28 осіб. У Протоколі № 13-16-053/0523 від 11.10.2016 року головний державний інспектор Головного управління держпраці у Львівській області опирається на ці дані і стверджує, що генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроконтакт Україна» не забезпечено виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 13 осіб за 2015 рік.

Відповідно до статті 19 Закону N 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 3 ст. 18 цього ж закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ОСОБА_1, як генеральним директором ТзОВ «Електроконтакт Україна», повністю виконано вимоги ст. 18-19 Закону N 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», виходячи з наступного.

ТзОВ «Електроконтакт Україна» здійснює свою господарську діяльність у двох районних центрах Львівської області (м. Золочів та м. Перемишляни Львівської області), та враховуючи положення Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у 2014 році та 2015 році було створено 10 додаткових робочих місць для інвалідів у Золочівському виробничому підрозділі ТзОВ «Електроконтакт Україна», про що був поданий звіт за формою 3-ПН, який зареєстрований у Золочівському районному центрі зайнятості, та 5 додаткових робочих місць для інвалідів у Перемишлянському виробничому підрозділі ТзОВ «Електроконтакт Україна», про що також був поданий звіт за формою 3-ПН, який зареєстрований у Перемишлянському районному центрі зайнятості. Також, за співпраці та сприяння Золочівського районного центру зайнятості та Перемишлянського районного центру зайнятості проводилися ярмарки вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями та проведено презентації робочих місць безпосередньо на підприємстві.

Згідно ч. 3 ст. 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за № 875-Х1І забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Із статті 181 цього ж закону пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює Державна служба зайнятості відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, законодавцем чітко визначено, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не зобов'язує його займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, а покладає такий обов'язок на суб'єкта владних повноважень - Державну службу зайнятості. Відповідальність по Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» може наступити у разі наявності правопорушення, а саме по причині не створення робочого місця.

Враховуючи створення робочих місць для інвалідів, про що подавалися відповідні звіти за формою 3-ПН у районні центри зайнятості м. Золочева та м. Перемишлян, інформування Золочівського районного центу зайнятості, Перемишлянського районного центу зайнятості про наявність вакансій для інвалідів та звернення до цих державних органів із клопотанням про сприяння у працевлаштуванні інвалідів на робочі місця, які створенні для них, додаткове проведення ярмарок вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями (інвалідів) та проведення презентацій робочих місць безпосередньо на підприємстві, директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» вжито усіх необхідних заходів для недопущення порушення вимог Закону України №875-ХП «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Процедуру подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2014 року № 70. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316.

Про відкриття вакансій для працевлаштування інвалідів було повідомлено Золочівський і Перемишлянський районні центри зайнятості Львівської області відповідно до Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 № 316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу», роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження. Згідно п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» також було виконано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 та наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316, тобто подано відповідні звіти для забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме 28.02.2014 року було надіслано звіт 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та подано звіти 3-ПН до Золочівського районного центу зайнятості та Перемишлянського районного центу зайнятості з інформацією про створені вакансії для інвалідів.

З доданих до апеляційної скарги матеріалів, убачається, що Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів зверталося до ТзОВ «Електроконтакт Україна» з позовом про стягнення заборгованості за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів і постановами Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року по справі № 813/2384/15 та від 20 липня 2016 року по справі № 813/1826/16 Львівському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено в задоволенні позову.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ОСОБА_1, як генеральним директором ТзОВ «Електроконтакт Україна» вжито усіх можливих заходів щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2014 та 2015 роках, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 1881 КпАП України, оскільки він не вчиняв будь-яких дій (умисних чи з необережності) спрямованих на невиконання ним, як посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови. Оскільки, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, то провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необхідно закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 1881 КпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1881 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1881 КпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду підпис ОСОБА_4

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т.М. Марітчак

Постанова вступила в законну силу 01 березня 2017 року.

Копія постанови виготовлена «____» __________2017 року

Помічник судді В.О. Юрочко