А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20.03.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Мукачеве, вул. Індустріальна, 51/2, Закарпатської області, гр. України, українець,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275,60 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 21 грудня 2016 року приблизно о 20-ї годині 10 хвилин ОСОБА_1 на автодорозі М-06 Київ Чоп 522 км, керував транспортним засобом марки Volvo FH 42T (напівпричіп Schmitz SPR 244), державний номерний знак НОМЕР_1 (АО 5840 ХХ), у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Огляд на стан спяніння проводився на місці зупинки відповідно до встановленого законом порядку із застосуванням приладу «Dragger № 6820 ARНE - 0202», зі згоди водія, у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд у порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу в його відсутності, при цьому, не переконавшись у тому що, він належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, внаслідок чого порушив його права, які передбачені частиною першою цієї ж статті. Також вказує на те, що при складанні протоколу, працівники поліції не розяснили йому права, і не надали можливості залучити захисника, чим обмежили його право на захист; не надали йому можливості викласти в протоколі або на окремому аркуші пояснення; не надали йому копію протоколу, у звязку із чим, до виклику в суд йому не було відомо, які саме дані поліцейський зазначив у протоколі. Крім того, посилається на те, що після проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» та заперечення ним факту вживання алкоголю, поліцейський, у порушення вимог передбачених п. 3 ст. 266 цього ж Кодексу, не запропонував йому пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, а змусив підписати протокол. Вказує й на те, що, у порушення вимог передбачених п. 3 ч. 1 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, до матеріалів справи не долучено акту огляду на стан спяніння, оскільки інспектором такий не складався і як наслідок копія такого йому надана не була. Крім того, посилається на те, що зазначені в протоколі свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були присутніми при проходженні ним огляду на стан спяніння, а примусово були залучені поліцейським уже після того, як він пройшов указаний огляд; що під час розгляду справи вказані свідки допитані не були, оскільки проживають за межами Закарпатської області. Також вказує на те, що в протоколі не зазначено жодної з ознак алкогольного спяніння на підставі яких було проведено огляд на стан спяніння; що поліцейський, зазначивши в протоколі те, що огляд проведений у звязку з різким запахом алкоголю, не вказав звідки саме йшов запах; що поліцейський, на його вимогу, не надав сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку пристрою за допомогою якого проводився огляд на стан спяніння, а також перед початком огляду не розяснив йому порядок застосування пристрою. Апелянт вважає, що накладене на нього стягнення є не справедливим з огляду на те, що він не перебував у стані алкогольного спяніння, що складений щодо нього протокол не відповідає дійсності, а право керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу його сімї. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для зміни чи скасування судового рішення не має з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 21 грудня 2016 року приблизно о 20-ї годині 10 хвилин ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння на автодорозі М-06 Київ Чоп 522 км, керував автомобілем марки Volvo FH 42T (напівпричіп Schmitz SPR 244), державний номерний знак НОМЕР_1 (АО 5840 ХХ), чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» ПДР України. Огляд на стан спяніння, проводився на місці зупинки автомобіля відповідно до встановленого порядку із застосуванням приладу «Dragger № 6820 ARНE - 0202», зі згоди водія, у присутності двох свідків. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обовязки йому розяснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані; що з результатами огляду на стан спяніння згоден. У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» ОСОБА_1 зазначив, що згідний (а. с. 2).

З доданого до протоколу тестування на алкоголь убачається, що при проведенні тестування в ОСОБА_1 виявлено 1,07 % проміле, із чим останній погодився, про що свідчить його підпис у вказаному тестуванні (а. с. 1).

З акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що огляд проведений у звязку з виявленими в ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Огляд проводився за допомогою приладу «Dragger Alcotest 6820 ARНE - 0202» у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Результат огляду 1,07 %, із чим ОСОБА_1 погодився, засвідчивши вказані відомості підписом в акті (а. с. 3).

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень, які свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 21.12.2016 написали начальнику УПП у м. Львові ОСОБА_6, убачається, що в їх присутності водій транспортного засобу марки Volvo FH 42T (напівпричеп Schmitz SPR 244), державний номерний знак НОМЕР_1 (АО 5840 ХХ) ОСОБА_1 пройшов огляд на стан спяніння з використанням приладу «Драгер алкотест 6820 ARНE 0202» на місці зупинки транспортного засобу, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 1,07 проміле й, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та з передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП правами та обовязками, а також останньому було повідомлено про місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення (а. с. 4, 5).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 550248 вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. З указаної постанови також убачається, що ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 21.12.2016 о 20-ій годині 10 хвилин на автодорозі Київ Чоп М 06 520 км 900 м, не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.3, а саме здійснив обгін, виїхавши на смугу зустрічного руху, що має щонайменше дві смуги руху в одному напрямку, чим порушив вимоги передбачені п. 11.4 ПДР України. Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав, що підтвердив своїм підписом (а. с. 6).

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ВПОДДЗ батальйону № 3 УПП у м. Львові ОСОБА_7 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення й, що в нього були підстави фальсифікувати такий, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. Надані ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом пояснення про те, що підпис, який міститься в акті огляду на стан спяніння, не його, оскільки він не підписував указаний акт, апеляційний суд відхиляє як такі, що належним чином не підтверджені якими-небудь доказами, у звязку із чим, визнаються голослівними, необґрунтованими й такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обовязків діяв у межах наданих йому повноважень.

Крім того, під час апеляційного розгляду не здобуто даних і про те, що у свідків, які були присутні під час огляду ОСОБА_1 на стан спяніння та підписали протокол, а також написали начальнику УПП у м. Львові ОСОБА_6 письмові пояснення, якими підтвердили зазначені в протоколі обставини, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги, а також на них не вказував ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом.

Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і винуватість останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 працівники поліції не розяснили йому права та не надали можливості залучити захисника, чим обмежили його право на захист; не надали йому можливості викласти в протоколі чи на окремому аркуші пояснення; не надали йому копію протоколу, у звязку із чим, до виклику в суд йому не було відомо, що саме поліцейський зазначив у протоколі; що після проходження огляду на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» та заперечення ним факту вживання алкоголю, поліцейський, в порушення вимог п. 3 ст. 266 КУпАП не запропонував йому пройти в медичному закладі огляд на стан сп'яніння, а змусив підписати протокол; що в порушення вимог п. 3 ч. 1 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, до матеріалів справи не долучено акт огляду на стан спяніння, оскільки інспектором такий не складався і як наслідок копія такого йому надана не була; що зазначені в протоколі свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були присутніми при проходженні ним огляду на стан спяніння, а примусово були залучені поліцейським вже після того, як він пройшов вказаний огляд; що в протоколі не зазначено жодної з ознак алкогольного спяніння на підставі яких було проведено огляд на стан спяніння; що поліцейський, зазначивши в протоколі про те, що огляд був проведений у звязку з різким запахом алкоголю, не вказав звідки саме йшов цей запах, апеляційний суд відхиляє як такі, що повністю спростовуються вищенаведеними доказами (їх змістом). Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує й те, що такі є суперечливими між собою, що у свою чергу дає підстави вважати, що вони також спрямовані на ухилення правопорушника від відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ст. 268 КУпАП, суд розглянув справу в його відсутності, при цьому, не переконавшись у тому що, він належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, внаслідок чого порушив його права, які передбачені частиною першою цієї ж норми права; що під час розгляду справи вказані свідки допитані не були, оскільки проживають за межами Закарпатської області, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє як такі, що не спростовують висновок суду першої про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння й також спрямовані на ухилення останнього від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що поліцейський, на його вимогу, не надав сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку пристрою за допомогою якого проводився огляд на стан спяніння, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на те, що такі не підтверджені якими-небудь доказами, у звязку із чим є необґрунтованими. При цьому, апеляційний суд зазначає, що навіть якщо таке порушення поліцейським вимог Інструкції й мало місце, то воно являється таким, що не спростовує факт вчинення ОСОБА_8 правопорушення, і не є підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності. У звязку з наведеними обставинами, апеляційний суд відхиляє й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що перед початком огляду поліцейський не розяснив йому порядок застосування вказаного пристрою. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_1 огляд на стан спяніння пройшов відповідно до встановленого порядку за допомогою технічного приладу «Драгер» у присутності двох свідків, що під час проходження такого яких-небудь претензій чи заперечень до працівника поліції, який проводив огляд, не висував, що він також підтвердив, і під час розгляду справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Жбору О.Г. обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, у звязку із чим, як такі, що не впливають на вид та розмір накладеного на ОСОБА_1 стягнення, відхиляються й доводи апеляційної скарги про те, що накладене на нього стягнення є не справедливим, що право керування транспортними засобами дозволяє йому мати роботу, отримувати доходи, які є єдиним джерелом для утримування сімї. У звязку з наведеним, додані до апеляційної скарги документи (копії паспорта, свідоцтв про народження, довідки до акта медико-соціальної комісії, довідка ТОВ «ДЕРТРАНС») не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; те, що учасники процесу не заявляли клопотань про приєднання або витребування доказів по справі, у тому числі клопотань про виклик і допит апеляційним судом свідків, на яких міститься посилання в апеляційній скарзі; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року, якою правопорушника ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень (десять тисяч двісті) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір в розмірі 275,60 грн., залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан