Номер провадження: 33/785/1762/17
Номер справи місцевого суду: 505/2101/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого водієм в компанії «Транс-сервіс»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у сумі 320 грн.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винним за те, що 11.07.2017 року, о 23 год. 10 хв., по вул. Воздвиженській, в м. Зіньків Полтавської області, керуючи автомобілем марки «MAN», д/з ВС1902ЕТ, був з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків. Вказана обставина підтверджується висновком лікаря №84 від 11.07.2017 року, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду Резнюк М.А. подав клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження в якому зазначає, що з 04.10.2017 року по 16.10.2017р. перебував за межами України та копію постанови отримав 25.10.2017 року, а також апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі, в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що суддя районного суду, в порушення вимог ст.252 КУпАП, неповно зясував обставини події та прийняв необґрунтоване рішення про його винуватість. Вказує, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення правопорушника та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та дослідивши докази; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Мотивуючи необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 посилається на те, що в судовому засіданні районного суду він участі не приймав, а копію оскаржуваного рішення отримав лише 25.10.2017 року.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови судді районного суду, ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції 11.10.2017 року, а копію оскаржуваної постанови отримав 25.10.2017 року, про що свідчить розписка про його ознайомлення з матеріалами справи. Апеляційну скаргу останній подав 03.11.2017 року. За таких умов строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню (а.с.21).

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Вирішуючи питання щодо законності рішення судді районного суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Допитаний судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що його дійсно зупинили поліцейські 11.07.2017 року, о 23 год. 10 хв., по вул. Воздвиженській, в м. Зіньків Полтавської області, в той час, коли він керував автомобілем марки «MAN», д/з ВС1902ЕТ, та здійснював перевезення вантажу по території України. Після зупинки, під час його спілкування з поліцейськими на місці зупинки свідки не були присутні. Працівники поліції запропонували йому пройти тест на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатора «Драгер», на що він відмовився, оскільки працівники поліції на його вимогу не надали сертифікату відповідності на прилад, та відомості про повірку приладу, а також надали незапакований мундштук від приладу. Він заперечував проходити тест на місці зупинки, а тому поліцейські запропонували пройти йому огляд на стан алкогольного спяніння в медичному закладі шляхом здачі зразків біологічного матеріалу. Під час намагання провести його медичний огляд в закладі охорони здоровя, свідки також не були присутні. Разом з цим, в медичному закладі його оглянув лікар, але зразки біологічного матеріалу у нього не відбирали. Після цього працівники поліції відпустили його, не склавши в його присутності будь-яких документів, в тому числі і протокол. Після цього він добрався до місця стоянки свого автомобіля, на місці зупинки поліцейськими, та продовжив свою поїздку, тобто працівники поліції не відсторонювали його від керування автомобілем, та автомобіль нікому не передавали.

З оскаржуваної постанови убачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя районного суду дійшов прийнявши до уваги докази: протокол про адміністративне правопорушення серії БР №040883 від 12.07.2017 року; пояснення свідків (а.с. 3-4), акт медичного обстеження (а.с. 5).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11.07.2017 року, о 23 год. 10 хв., по вул. Воздвиженській, в м. Зіньків Полтавської області, керуючи автомобілем марки «MAN», д/з ВС1902ЕТ, був з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.3).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції, які складали протокол відносно ОСОБА_2 не відповідали встановленим законом вимогам.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан спяніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоровя.

Апеляційним судом встановлено, що дії працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення в частині залучення свідків та підписання ними протоколу, суперечили вимогам п.6 Розділу ІІ «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №040883 від 12.07.2017 року та поясненнями свідків, доданих до нього, встановлено, що свідки вказаного правопорушення є працівниками медичного закладу, до якого було доставлено ОСОБА_2 для проходження огляду на стан спяніння. Зокрема, ОСОБА_4 - є лікарем Зіньківської ЦРЛ в Полтавській області, який проводив огляд на стан спяніння ОСОБА_5, а ОСОБА_6 - працює в Зіньківській ЦРЛ в Полтавській області на посаді медичної сестри (а.с. 3-5).

Апеляційний суд вважає, що залучення працівниками поліції свідків, з числа працівників медичного закладу, один з яких є лікарем, який складав акту медичного огляду, а другий є працівником цього медичного закладу, є неприпустимим, оскільки існують обґрунтовані сумніви щодо неупередженості таких свідків.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного спяніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Як свідчить зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №040883 від 12.07.2017 року відносно ОСОБА_2, та враховуючи пояснення останнього, які він надав апеляційному суду, вимоги ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП працівниками поліції виконані не були, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не містять відомостей про те, що ОСОБА_2, будучи зупиненим за підозрою у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, та згідно змісту протоколу, відмовившись від медичного огляду на стан спяніння, після складання відносно нього протоколу, був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом.

Встановлений факт не відсторонення ОСОБА_2 працівниками поліції від керування транспортним засобом не спростовує тверджень останнього про те, що він не перебував в стані алкогольного спяніння, або з ознаками такого спяніння, оскільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення, місце зупинки він залишив самостійно, поїхавши за кермом свого автомобіля, чому не завадили працівники поліції.

З урахуванням наведених обставин, зокрема встановлених апеляційним судом грубих порушень при оформленні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_2, які ставлять під сумнів достовірність даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалів, апеляційний суд визнає вказаний протокол недопустимим доказом.

Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення судді районного суду обставини, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею рішення про визнання ОСОБА_2 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення було складено працівником поліції з грубими порушеннями вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в апеляційного суду є сумніви щодо неупередженості свідків обставин відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення про визнання ОСОБА_2 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_2 М.А. строк на апеляційне оскарження постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2017 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний виним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7