Провадження № 33/779/18/2017
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кишакевич Л. Ю.
Суддя-доповідач Васильєв О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

та його захисника адвоката Ружицького В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою поданою адвокатом Ружицьким В.М. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 03.11.2016 року о 22.30 год. по вул. Незалежності, 103 в м. Івано-Франківську, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz S 500», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року адвокат Ружицький В.М. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з клопотанням про дослідження матеріалів та відео фіксації, в якому просить дослідити матеріали відео фіксації з відео реєстраторів поліцейських подій 03 листопада 2016 року, що містяться у матеріалах даної адміністративної справи.

Вважає постанову суду незаконною, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи та належним чином не дослідив докази на підтвердження вини ОСОБА_2, не врахував дійсних обставин справи, прийняв оскаржувану постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Вказує на те,що апеляційному суду необхідно звернути увагу на те, що в судовому засіданні 05 грудня 2016 року ОСОБА_2 заявляв клопотання про відкладення розгляду справи з тих причин, щоб суд надав йому можливість подати інші докази по справі, що в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.251,268 КУпАП, а саме: матеріали відео фіксації з відео реєстраторів поліцейських та відео фіксацію процедури проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп'яніння, що проводилися 03 листопада 2016 року у Івано-Франківському ОНД. Такі заяви ОСОБА_2 були подані 24 листопада 2016 року до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську та 05 грудня 2016 року до Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру. З огляду на відсутність відповідей на вказані вище звернення ОСОБА_2 заявляв відповідне клопотання про відкладення розгляду справи Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги таке клопотання та, як згодом з'ясувалося, навіть не долучив таких заяв ОСОБА_2 до матеріалів адміністративної справи.

Зазначає,що з огляду на це можна прийти до висновку про однобічність дослідження судом першої інстанції доказів, не дослідження доказів в їх сукупності, що призвело до ухвалення незаконної постанови суду.

Посилається на те, що судом не були досліджені усі наявні у справі докази, зокрема, матеріалів відео фіксації усіх подій 03 листопада 2016 року, в тому числі відео фіксації процедури проходження на стан сп'яніння ОСОБА_2 у закладі охорони здоров'я -Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері по вул. Млинарській, 21 в м. Івано-Франківську. Із вказаних матеріалів чітко вбачається, що ОСОБА_2 проходив огляд у закладі охорони здоров'я та неодноразово наполягав на здачі крові для встановлення стану сп'яніння, однак медичним працівником йому у цьому було відмовлено.

Вказує на те, що відповідно до вимог п.8 розділу ІІ Інструкції огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я здійснюється на підставі відповідного направлення. Проте, в матеріалах даної адміністративної справи відсутнє будь-яке направлення для проходження огляду на стан сп'яніння, що ставить під сумнів взагалі правомірність такого огляду медичним працівником,та вкотре підтверджує неповноту дослідження усіх обставин справи судом першої інстанції та відповідно їх однобічність.

Під час проходження огляду на стан сп'яніння медичний працівник ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_2 дихати в алкотестер, на що він знову відмовився з огляду на недовіру до роботи цього пристрою. При цьому, ОСОБА_2 наполягав на тому, щоб у нього відібрали кров для аналізу на стан алкогольного сп'яніння, оскільки це єдиний достовірний спосіб встановити чи спростувати стан сп'яніння особи. Однак, йому було в цьому відмовлено даним медичним працівником, як вбачається з матеріалів відеофіксації ОСОБА_2 просив лікаря роз'яснити йому та повідомити, яким нормативним актом передбачено перелік тих чи інших дій, які має вчиняти особа при здійсненні огляду на стан сп'яніння лікарем, та яка норма Закону передбачає проходження огляду в медичному закладі за допомогою алкотестера, а не здачі крові. Звертає увагу, апеляційного суду на те,що відмова лікаря ОСОБА_4 від надання відповідей ОСОБА_2 на вищевказані питання є порушенням останнього права на інформацію, що гарантовано нормою ч.2 ст.34 Конституції України, відповідно до якої кожен має право вільно збирати,зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно,письмово або в інший спосіб на свій вибір. Обов'язок надання медичної інформації передбачений ст.39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я».

Вважає,що вимога лікаря ОСОБА_4 пройти тест за допомогою технічного алкотестера в лікарні, а не шляхом здачі крові, є безглуздою, та такою,що суперечить нормі ст..266 КУпАП та розділам ІІ, ІІІ Інструкції, оскільки втрачається взагалі здоровий глузд у такому огляді лікарем, який фактично намагається встановити стан сп'яніння технічним засобом, на що в принципі має повноваження поліцейський, який не є лікарем. Вважає, що право на відмову від проходження огляду за допомогою алкотестера надано ОСОБА_2 нормою ст.266 КУпАП.

З огляду на наведене, висновок медичного працівника від 03 листопада 2016 року, в якому констатовано, що ОСОБА_2 відмовився від огляду, не може бути належним та допустимим доказом у даній адміністративній справі, оскільки в силу п.22 розділу ІІІ Інструкції не є дійсним.

Вказує на те, що свідки, чиї підписи вказані у протоколі про адміністративне правопорушення були залученні поліцейськими вкінці проведеного огляду медичним працівником, що дає підстави сумніватися в достовірності їх показів.

Посилається на ст..6 Конвенції про захист прав людини, якою вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. З урахуванням положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини судові процедури повинні бути не формальними, а справедливими.

Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити у зв'язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката Ружицького В.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги і просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії АП2 №172785 від 03.11.2016 року про адміністративне правопорушення; висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, поясненнями, рапортом, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №172785 від 03.11.2016 року, ОСОБА_2. 03 листопада 2016 року о 22 год.30 хв. в м. Івано-Франківську , вул. Незалежності, 103 керував автомобілем НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

До вказаного протоколу додано пояснення двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в яких зазначено, що в їх присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі, а також на місці його зупинки за допомогою приладу «Драгер».

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою-інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_7., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності-Винник В.П.

Пояснення вищевказаних свідків були оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту апеляційної скарги і пояснень ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що вони не заперечують те, що ОСОБА_2, під час проходження медичного огляду в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері відмовився пройти обстеження на приладі Алкотест фірми «Драгер», оскільки вважають такі дії правомірними, так як право на відмову від проходження огляду за допомогою алкотестера надано ОСОБА_2 ст.266 КУпАП.

Вважають, що відмова від проходження обстеження за допомогою алкотестера не свідчить про відмову від медичного огляду, оскільки ОСОБА_2 погоджувався надати для лабораторного дослідження зразки своєї крові, оскільки об'єктивні результати щодо перебування особи у стані алкогольного сп'яніння можливо отримати тільки в результаті проведення аналізу крові.

Апеляційний суд вважає вищевказані доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_8 неспроможними, оскільки вони не засновані на законі і суперечать сукупності доказів досліджених судом.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Таким чином, вищевказаним законом встановлено право особи відмовитись від проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів у тому випадку коли такий огляд проводиться поліцейським.

Законом не передбачено право особи відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів з використанням спеціальних технічних засобів під час медичного огляду в закладі охорони здоров'я.

Так, зі змісту відповіді головного лікаря Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_9 від 18.02.2017 р. №01-7/136 на запит апеляційного суду вбачається, що відмова обстежуваного ОСОБА_2 від медичного огляду полягала в тому, що він відмовився пройти обстеження на приладі Алкотест фірми «Драгер», без якого лікар не може зробити висновок стосовно сп'яніння . Крім того, відмова від медичного огляду також полягала в тому, що ОСОБА_2 відмовився виконувати інструкції лікаря при обстеженні неврологічного стану.

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що відбір зразків крові з вени для дослідження концентрації спирту методом газової хроматографії не був зроблений у зв'язку з тим,що ОСОБА_2 відмовився пройти обстеження у повному обсязі.

Зокрема, з копії Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №604 від 03.11.2016 р. вбачається, що ОСОБА_2 під час медичного огляду намагався керувати лікарем, диктувати свої установки, що свідчить про недовіру правопорушника до медичного закладу і заходів, які були застосовані лікарем під час медичного огляду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_2 та його захисника адвоката Ружицького В.М. були досліджені відеозаписи на яких були зафіксовані обставини проходження ОСОБА_2 медичного огляду в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансерів результаті чого було встановлено, що останній дійсно відмовився від обстеження на приладі Алкотест фірми «Драгер», мотивуючи свої дії тим, що недовіряє результатам такого обстеження, незважаючи на те, що був попереджений лікарем про те, що така відмова буде визнана відмовою від медичного огляду.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

При цьому, зі змісту пунктів 12,13 Інструкції вбачається, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а дослідження біологічного середовища з використанням крові проводиться у тому випадку, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші зразки біологічних середовищ, вказаних вище.

Таким чином, відібрання крові для дослідження біологічного середовища не є обов'язковим під час проведення медичного огляду і проводиться за рішенням лікаря, який здійснює такий медичний огляд в межах повноважень, встановлених вищевказаною інструкцією.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відмова ОСОБА_2, без поважних причин, виконувати законні вимоги та інструкції лікаря під час медичного огляду в спеціалізованому медичному закладі, була обґрунтовано визнана відмовою від медичного огляду.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що відсутність інформації про те, що лікар ОСОБА_4 пройшла тематичне удосконалення за відповідною програмою ставить під сумнів законність висновку про відмову ОСОБА_2 від огляду.

Так, апеляційним судом було встановлено, що лікар ОСОБА_4 має категорію лікаря спеціаліста з спеціальності «наркологія» і не потребує підготовки на курсах тематичного удосконалення до 2018 року і пройшла тематичне удосконалення з питань діагностики станів сп'яніння в 2013 році.

Апеляційний суд вважає, безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того , що лікар ОСОБА_4 не виконала свій обов'язок про надання медичної інформації, оскільки відповідно до вимог ст.39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» ОСОБА_2 був належним чином в доступній формі був проінформований про мету проведення запропонованих медичних досліджень. Крім того, апеляційний суд звертає увагу що, вищевказаний закон встановлює право пацієнта на отримання інформації щодо стану свого здоров'я у медичному закладі де він проходить лікування.

Апеляційний суд вважає неспроможними твердження захисту про те, що відсутність у Акті медичного огляду даних про наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння свідчить про незаконність дій поліцейських інспекторів, які безпідставно направили його на медичне обстеження.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським інспектором було вказано, що у ОСОБА_2 були явні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці.

Встановлення вищевказаних ознак носить суб'єктивний характер, оскільки залежить від особистого сприйняття конкретних обставин особою, яка уповноважена законом на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, у разі невиконання вимог п.2.5 ПДР України, законом передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи,яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи адвоката Ружицького В.М. про те, що провадження по справі необхідно закрити у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Так, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_2 03.11.2016 року, а справа про адміністративне правопорушення була розглянута по суті 05 грудня 2016 року.

Так, постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року на ОСОБА_2 обґрунтовано, на законних підставах та в межах встановленого ст.38 КУпАП строку, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Вищевказані обставини свідчать про відсутність підстав для закриття провадження по справі відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.294 КУпАП,суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Ружицького В.М., подану в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв

З оригіналом згідно. Суддя О.П. Васильєв