Номер провадження: 33/785/455/17
Номер справи місцевого суду: 522/8255/16-п
Головуючий у першій інстанції Крикливий О. М.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його представника - адвоката Гайдай Я.Ф., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Гайдай Я.Ф., діючої в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 22.07.23016 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин виправних робіт.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.05.2016 року, о 16.15 годині, знаходячись за адресою м. Одеса, вул. Гагаринське плато, висловлювався нецензурною лайкою до своєї дружини, чим вчинив насильство у ім'ї.

В апеляційній скарзі, адвокат Гайдай Я.Ф., діюча в інтересах ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, порушує питання щодо скасування постанови.

В обгрунтування своїх доводів, представник зазначила, що при розгляді судом справи ОСОБА_2 участі не приймав, повідомлення про розгляд не отримував та судом першої інстанції розглянуто справу без його участі. Копію оскаржуваного рішення ними було отримано лише 28.01.2017 року, що на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови суду.

Крім того, представник зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 був складений з численними порушеннями, а матеріали справи не містять доказів вчинення останнім правопорушення. При цьому представник зазначає, на адресу своєї колишньої дружини ОСОБА_2 нецензурно не висловлювався, а такі дії було вчинено його колишньою дружиною, яка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Приморського районного суду м. Одеса від 22.07.2016 року скасувати, справу відносно ОСОБА_2 закрити у відсутністю в діях останнього адміністративного правопорушення.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, та його представника, які підтримали доводи клопотання та апеляційної скарги, допитавши відповідальну посадову особу Управління патрульної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу задовольнити, постанову районного суду скасувати та закрити провадження, виходячи з наступного:

Положеннями ст. 245 КУпАП України визначено, що завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне її сповіщення про час та місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2, постанова суду першої інстанції винесена 22.07.2016 року та копія постанови йому не надсилалася. При цьому, матеріали справи не містять жодних даних щодо належного сповіщення ОСОБА_2 про місце, дату та час розгляду справи, а тому твердження районного суду про його належний виклик до районного суду не ґрунтуються на матеріалах справи.

При цьому, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи представника ОСОБА_2 в частині поважності причину пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, оскільки наявні матеріали справи містять дані про отримання його представником копії оскаржуваної постанови лише 24.01.2017 року та подання ним апеляційної скарги 01.02.2017 року у передбачений законом строк, а тому строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

Зазначені обставини також вказують на обгрунтованість доводів апеляції в частині розгляду справи районним судом в порушення вимог ст.268 та 277-2 КУпАП та з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи були допущені суттєві порушення прав ОСОБА_2, що забезпечують особі можливість здійснити свій захист, в зв'язку з чим, постанова суду підлягає скасуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримавши доводи апеляційної скарги пояснив, що категорично заперечує проти факту вчинення ним правопорушення, за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові та пояснив, що на протязі тривалого часу, його колишня дружина вчиняє постійні сварки, зневажливо та образливо ставиться до нього та його батьків, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують, однак вимушено проживають в квартирі, яка належить його батьку. У день вчинення правопорушення, він звернувся до своєї неповнолітньої доньки з пропозицією поїхати до своїх батьків, на що колишня дружина почали висловлюватися на адресу його батьків образливі слова, в присутності дитини викрикувати непристойності та ображати його та його батьків. Він намагався заспокоїти її, однак вона більше розпалялася та викликала працівників поліції. При цьому підтвердив факт, що дійсно мала місце обоюдна сварка між ними, однак ніяких протиправних дій, в тому числі висловлювання нецензурною лайкою та інші дії, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення він не вчиняв. Причиною сварок є претендування його колишньої дружини на належне його батькові житло, в якому вони тимчасово проживають. Такі дії його дружини тривають фактично постійно, результатом якого було неодноразове звернення до правоохоронних органів та притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім'ї, в тому числі відкриття відносно неї кримінального провадження за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_2 вказав, що обставини конфлікту та поведінка його колишньої дружини та його особиста поведінка зафіксована проведеним ним особисто відеозаписом мобільного телефону, який надав апеляційному суду для огляду.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім'ї « - це будь які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї стосовно іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Допитаний у судовому засіданні інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 пояснив, що отримавши повідомлення про вчинення правопорушення, у складі патрульного екіпажу, він виїхав на місце пригоди. На місці, під час опитування ОСОБА_2 та його дружини було встановлено, що між ними виникла сварка, в ході якої вони ображали друг друга. Факт вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, а саме намагання викинути дружину та дітей у вікно, яке було вказано безпосередньо під час виклику патрульних на місце пригоди, не знайшов свого підтвердження. У ході відібрання пояснень, останні продовжували сваритися, в зв'язку з чим вони були вимушені їх заспокоїти. При цьому нецензурною лайкою друг друга вони не ображали, однак сварилися та висловлювали друг другу претензії, однак більш агресивною поведінка була у жінки, яка фактично провокувала свого чоловіка на ображала його та його батьків. В їх присутності, ніяких дій, які вказували на вчинення ОСОБА_2 насильства у сім'ї вчинено не було, а обставини, які зазначені у протоколі та які вказували на вчинення останнім правопорушення були отримані в ході прийняття пояснень колишньої дружини - ОСОБА_5 Інших доказів, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 насильства - отримано не було.

З оглянутого в ході апеляційного розгляду відеозапису, який був наданий ОСОБА_2 підтверджені його пояснення, які були надані ним безпосередньо працівникам поліції на місті пригоди та в апеляційному суді. При цьому наданий відеозапис не містить жодних даних, які вказують на вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, а навпаки свідчить про безвідповідальне та образливе відношення його колишньої дружини до нього, його батьків, в тому числі ненормативну лексику на їх адресу, яка вона висловлювала в присутності своїх дітей.

Наявні у матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_5 свідчать про оспорювання останньою права власності на житлову квартиру, яка оформлена на батька колишнього чоловіка і яка нібито була придбана за їх спільні власні кошти та в період перебування у шлюбі. Крім того, зазначені пояснення вказують на те, що зв'язку з необхідністю звільнення житла, відносно неї та дітей, ОСОБА_2 вчиняє протиправні дії та вчиняє насильство у сім'ї.

Разом з тим, ці пояснення спростовуються дослідженим апеляційним судом відеозаписом, з якого вбачається, що ініціатором конфлікту була саме ОСОБА_5, поведінка якої спровокувала зазначений конфлікт, що ставить під сумнів правдивість наданих нею пояснень, які з урахуванням усіх обставин справи в сукупності не можуть слугувати доказом на підтвердження скоєння правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_2 правопорушення, яке визначеного диспозицією ст.173-2 КУпАП, не підтверджені матеріалами справи та не містять належних доказів, та в тому числі спростовані наданими в апеляційному суді посадовою особою патрульної поліції поясненнями, а зазначені у складеному відносно ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення серії ОД № 016950 від 06.05.2016 року дані, а саме застосування останнім фізичного насильства, погроз або ображання колишньої дружини ОСОБА_5, в тому числі завдання останній цими діями шкоди її фізичному та психологічному здоров'ю є неконкретними, оскільки містять припущення вчинення таких дій, які прямо зазначено у протоколі.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначений в протоколі час та місці, дійсно здійснив дії, направлені на вчинення насильства у сім'ї, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивним обставинам справи, вказує на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення помилковим, оскільки він ґрунтується не на об'єктивних доказах, а на суб'єктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому винуватість його є недоведеною.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП - безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, внаслідок їх суперечливості, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суддя районного суду та закриття провадження у справі в зв'язку з недоведеністю вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та ст. 62 Конституції України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд Одеської області,-

постановив

Поновити адвокату Гайдай Я.Ф., діючої в інтересах ОСОБА_2 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Приморського районного суду Одеської області від 22.07.2016 року.

Апеляційну скаргу адвоката Гайдай Я.Ф., діючої в інтересах ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 22.07.2016 року відносно ОСОБА_2 - скасувати та провадження у справі закрити в зв'язку з недоведеністю його вини у правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М.Прібилов.