Справа № 266/246/17
Провадження№ 3/266/105/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Маріуполь Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Дяченко Д.О., розглянувши матеріали справи, яка надійшла від начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП Донецької області ОСОБА_1 відношенні ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП.

В С Т А Н О В И В :

23 січня 2017 року до Приморського районного суду м. Маріуполя надійшов адміністративний протокол № 020200 від 20.01.2017 року за ст. 173 КУоАП у відношенні ОСОБА_2.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи, вказаний адміністративний протокол розподілено на суддю Приморського районного суду м. Маріуполя Дяченко Д.О.

Вивчивши матеріали встанволено, що події які стали причиною для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відбувались у Приморському районному суді м. Маріуполя 27 червня 2016 року при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ст. 115 ч.2 КК України та інш.

В даному судовому засіданні ОСОБА_8 був учасником судового засідання та виступав у якості прокурора в складі групи прокурорів, у звязку з чим, вважаю неможливим розгляд адміністративного протоколу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають порядок розгляду заяви про відвід.

Між тим, згідно з ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1,2,4,7,11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Враховуючи наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема, врегулювання права на відвід і порядку заяви про відвід, приходжу до висновку, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і прийняття та розгляд заяви про самовідвід судді за правилами, закріпленими в КПК України.

Стаття 75 КПК України визначає виключний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 75 КПК України обставиною, яка виключає участь у судовому засіданні є те, що він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник.

Оскільки обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, виникли у звязку з розглядом кримінального провадження де суддя Дяченко Д.О. приймав участь у якості прокурора, вважаю що заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.75, 81 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про самовідвід судді Дяченко Дмитра Олександровича у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - задовольнити

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматичного розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя: Д`яченко Д.