АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3858/16-п Номер провадження 33/786/159/17Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Захожай О.І.

за участю:

представника - адвоката ОСОБА_2,

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець сел.Омсукчан Омсукчанського району Магаданської області Російської Федерації, громадянин України, працюючий водієм автобуса, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що 03.11.2016 року, о 23.30 год., в районі будинку №94 по вул..Небесної Сотні в м.Полтаві керував автомобілем НОМЕР_1, з вираженими ознаками наркотичного сп'яніння (розширені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, сповільненість ходи та мови). Від проходження в установленому законом порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився в присутності свідків. Своїми умисними діями ОСОБА_3 порушив п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення, оскільки притягнення його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неправомірним, а при винесенні постанови, суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання вини у скоєному.

Вказує, що працівниками поліції спровоковано вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, та введено в оману щодо відмови останнього від проходження огляду на стан сп'яніння.

У зв'язку із виниклою несправністю траснпортний засіб водієм зупинено самовільно, після чого до нього під'їхали працівники поліції, вилучили документи на автомобіль та примусили правопорушника переміститись до службового авто. Законних підстав для перевірки поліцейськими посвідчення водія та реєстраційного документу на траснпортний засіб не вбачається.

Водночас, в порушення права на захист, працівниками поліції не було роз'яснено ОСОБА_3 передбачені законом права.

Відеозапис, наявний в матеріалах справи, є вибірковим та не відображає всіх фактів адміністративного правопорушення, що свідчить про неналежність вказаного доказу.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, не відповідає положенням Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Вислухавши адвоката ОСОБА_2, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 03.11.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на об'єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 03.11.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №1 батальйону УПП в м.Полтава ДПП запропонував ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння в ПОНД, на що останній відмовився.

Факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначили, що ОСОБА_3 відмовився від огляду на стан сп'яніння в медичній установі.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою відеореєстратора, розташованого в службовому автомобілі поліції, та нагрудних камер поліцейських, зафіксовано момент руху транспортного засобу „Opel", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався прямо, а потім, ввімкнувши аварійний сигнал, здійснив маневр руху праворуч та зупинився на узбіччі дороги, після чого до нього підійшли працівники поліції, та в ході розмови та перевірки документів, виявили в останнього виражені ознаки наркотичного сп'яніння. У зв'язку із вказаним останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння в медичній установі, на що ОСОБА_3 відразу погодився, але згодом відмовився в присутності двох свідків, які були залучені працівниками поліції. Окрім того, з переглянутого відеозапису вбачається, як ОСОБА_3 заперечував керування автомобілем в стані наркотичного сп'яніння, однак потім зазначив, що напередодні ввечері вживав наркотичні засоби.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Тому, посилання адвоката в цій частині не заслуговують на увагу та суперечать фактичним обставинам, нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, апелянт посилається на провокацію працівників поліції щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення та відсутність підстав для вилучення документів у водія

Однак, факти притягнення працівників поліції роти №1 батальйону УПП в м.Полтаві ДПП до відповідальності в матеріалах справи відсутні.

В межах справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом апеляційної інстанції не вирішуються.

Тому, посилання апелянта про наявність в діях працівників поліції порушень вимог закону при зупиненні транспортного засобу і, як наслідок, неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставним.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положення ст.17 КАС вказують, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України повинні вирішуватись в межах адміністративного судочинства, шляхом звернення до відповідного суду в порядку КАС України.

Згідно ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської організації.

Тобто, причетність особи до вчинення адміністративного правопорушення встановлюється судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та доказів доданих до нього.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

До вказаного протоколу, як того вимагають положення Інструкції, додано пояснення свідків та відеозапис події.

Окрім того, даних, які б вказували на порушення працівниками поліції Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, не вбачається. Протокол складено на бланку, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України №842 від 10.07.2015 року, про що вірно вказав районний суд.

Водночас, безпідставними є твердження щодо порушення права на захист ОСОБА_3 щодо не роз'яснення працівниками поліції передбачених законом прав, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме графи „роз'яснено його (її) права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП" стоїть особистий підпис правопорушника. Приналежність вказаного підпису, ОСОБА_3 підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 19 січня 2017 року відносно ОСОБА_3 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай