Справа № 265/5434/17
Провадження № 3/265/1331/17
П О С Т А Н О В А

25 вересня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Мельник Ірина Геннадіївна, за участю секретаря Тулянкіної М.М., розглянувши справу відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово не працює, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2017 року о 22-34 годині ОСОБА_1, перебуваючи в селі Білосорайська коса, Мангушивського району Донецької області керував автомобілем марки CHEVROLET AVEO, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, який був визначений за допомогою медичного огляду.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або знаходячись під впливом наркотичних або токсичних речовин.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він у порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху України керував автомобілем у стані алкогольного спяніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в присутності адвоката ОСОБА_2 вину у правопорушенні не визнав посилаючись на те, що він не керував автомобілем саме в стані алкогольного спяніння. Так як він з пасажирами не знайшли житло, де б змогли переночувати, вирішили провести ніч у припаркованому автомобілі. Він стверджує, що вживав алкоголь, так як вже не збирався нікуди їхати. Вказує також на те, що працівники поліції підїхали до нього тоді, коли він не керував автомобілем та більше не збирався сідати за кермо.

В судове засідання, що призначенно на 25 вересня 2017 року, ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_2 не зявились по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про що в матеріалах справи маються розписки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорт»і, суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КупАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст.6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу одним із багатьох прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки без поважної причини у судові засідання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які були належним чином повідомлені про день та час слухання справи заздалегідь, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті, та те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення дуже обмежені.

З урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, був безпосередньо допитаний в судовому засіданні за участю адвоката, дав особисто пояснення, за його участю та участю його адвоката в судовому засіданні був досліджений відеозапис фіксування правопорушення, відповідно до ч.1 ст.268 КпАП України, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2.

Суд, заслухавши пояснення особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозапис події правопорушення, дійшов до наступного.

Так свідок ОСОБА_3 в судовому засідання пояснив, що він є поліцейський роти реагування патрульної поліції ГУНП в області. Під час чергування ним був виявлений автомобіль марки CHEVROLET AVEO, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, водій якого перетнув зустрічну полосу, чим порушив Правила дорожнього руху України. Дане правопорушення він помітив та направився з включеною сиреною за автомобілем. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 він відчув різкий запах алкоголю, з даного приводу ним були запрошені свідки та в їх присутності запропоновано водію пройти медичний огляд з метою підтвердження стану алкогольного спяніння. Крім того, під час спілкування водій особисто йому розповів, що він керував автомобілем, так як з пасажирами шукали місце, де б могли переночувати.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні дали пояснення, аналогічні поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та підтвердили те, що водій ОСОБА_1 під час керування автомобілем був тверезий, та випив пиво тільки тоді, коли вони приїхали та припаркували автомобіль та вирішили саме там проводити час і більше нікуди не їхати.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису, за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його адвоката, наданого Управлінням патрульної поліції м. Маріуполя, судом встановлено, що інспектори патрульної поліції підійшли до нерухомого автомобіля, в якому на водійському сидінні перебував ОСОБА_1. На питання інспектора водій ОСОБА_1 надав для перевірки свої документи та пояснив, що він керував автомобілем та рухався з берега на берег. Пройти медичне огляд на стан алкогольного спяніння також погодився в присутності свідків. Під час спілкування з інспектором поліції водій не вказував на те, що він вживав алкоголь після зупинки автомобіля.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП немає значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1. інкримінується склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, що пов'язаний з керуванням автомобіля у стані алкогольного сп'яніння.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Згідно п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 (надалі Порядок № 1103), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція, затверджена Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Мінюсті України 11.11.2015 (надалі Інструкція № 1452).

Відповідно до п.2 розділу І вказаної Інструкції №1452 огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно п.3 вказаної Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до висновку лікаря Мангушської центральної районної лікарні ОСОБА_6, зроблений 15 липня 2017 року о 23-30 годині, за результатами огляду ОСОБА_1 останні перебуває у стані алкогольного спяніння (0,86%).

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що водій ОСОБА_1 пройшовши огляд відповідно до встановленого законом порядку на стан алкогольного спяніння, підтвердивши висновком Мангушської центральної районної лікарні факт перебування у стані алкогольного спяніння, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про те що він не керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, спростовуються показаннями допитаного у судовому засіданні інспектора поліції та відеозаписом, що був зроблений під час виявлення правопорушення.

Суд зауважує, що відповідно до положень п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що є превентивними поліцейськими заходами.

При цьому, допитані свідки ОСОБА_4, що є братом, та ОСОБА_5, що є дружиною, стверджували в судовому засіданні, що ОСОБА_1 не керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, хоча такі свідчення під час складання протоколи вони не надавали, тому показання даних осіб таких, які заінтересовані в результаті розгляду справи, які перебувають у сімейних відносинах з ОСОБА_1, критично оцінені судом і до уваги не приймаються.

За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що полягало у керуванні транспортним засобом - автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Звертаючись до практики ЄСПЛ, а саме рішення по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З огляду на обставини справи та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яка не передбачає альтернативних заходів покарання, а ніж зазначені в ній.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ч.1 ст.40-1, ч.1 ст.130, 276, 279, 280, 283, 285, 289 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та покласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області, протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Мельник І.Г.