Справа № 359/8324/16-п Головуючий у І інстанції Ткаченко Д. В.
Провадження № 33/780/15/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк
Категорія 429 03.03.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., за участю представника Київської митниці Державної фіскальної служби України Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року на

ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Республіки Франції, мешканця АДРЕСА_1,

за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. з конфіскацією 4 850 доларів США та 2 760 євро:

ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він, 25 вересня 2016 року, о 15 годині 10 хвилин, прибув до України з Франції м. Париж, літаком авіакомпанії «AirFrance», рейсом № 1752, та обрав проходження митного контролю в каналі, позначеному символами зеленого коридору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч.5 ст. 366 МК України заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягали письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадали під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення. Після перетину «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», у нього були виявлені не заявлені 16 060 доларів США та 2 780 євро. Вказана іноземна валюта переміщувалась без ознак приховування. Із вказаної суми ОСОБА_3 пропущено 11 210 доларів США та 20 євро та вилучено за протоколом про порушення митних правил 2 760 євро та 4 850 доларів США.

В апеляційній скарзі захисника правопорушника указано на незаконність постанови та необхідність її зміни. В обґрунтування скарги апелянт зазначила те, що правопорушення ОСОБА_3 вчинив з необережності, оскільки він не був повідомлений про чинні вимоги закону щодо необхідності письмового декларування валюти, яка перевищує визначену законом норму. Окрім цього, апелянт звернула увагу і на те, що суддею не було враховано тієї обставини, що вказані кошти є власністю правопорушника та в основному були зняті з його особистих рахунків, що підтверджуються банківськими виписками та свідчить про їх легальне походження. Конфіскована сума грошових коштів для нього є значною, оскільки метою її використання було надання матеріальної допомоги своїй новій родині в Україні. Поряд із цим, апелянт звернула увагу на практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Указала, що накладення стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, є непропорційним оскільки покладає на ОСОБА_3 індивідуальний надмірний тягар. Просила постанову судді змінити виключивши з резолютивної частини постанови рішення судді про накладення на ОСОБА_3 стягнення у виді конфіскації валюти та повернути вказані кошти ОСОБА_3.

Вислухавши пояснення:

представника Київської митниці ДФС, який доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Висновки судді щодо доведеності події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні цього правопорушення за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 25 вересня 2016 року № 0607/125120101/16, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 25 вересня 2016 року, доповідними записками державних інспекторів ВМО №1 м/п «Бориспіль - аеропорт» Київської митниці ДФС від 25 вересня 2016 року, поясненнями ОСОБА_3 та іншими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність накладеного стягнення у виді конфіскації валюти, то вони є обґрунтованими.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Апеляційний суд Київської області прийшов до висновку, що застосування щодо ОСОБА_3 стягнення у виді конфіскації затриманої валюти буде порушенням зазначеного вище принципу пропорційності, наслідком якого стане накладення на ОСОБА_3 індивідуального надмірного тягаря.

Так, приймаючи рішення про конфіскацію іноземної валюти у ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував те, що цільовим призначенням переміщуваної іноземної валюти було покращення матеріально-побутових умов сім'ї правопорушника, яка проживає в Україні. Окрім цього, Апеляційний суд бере до уваги також і те, що іноземна валюта яку переміщував ОСОБА_3, була знята останнім із власних банківських рахунків у Франції, що свідчить про її легальне походження. Наведене, стверджується наявними у матеріалах справи копіями банківської документації.

Із урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне змінити постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_3 в частині конфіскації іноземної валюти. Затриману по протоколу про порушення митних правил іноземну валют, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_3.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 462, 487 МК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Виключити із резолютивної частини даної постанови рішення судді про накладення на ОСОБА_3 стягнення у виді конфіскації валюти.

Вилучену у ОСОБА_3 за протоколом про порушення митних правил № 0607/125120101/16 від 25 вересня 2016 року іноземну валюту у розмірі 4 850 доларів США та 2 760 євро повернути ОСОБА_3.

В іншій частині постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Ігнатюк О.В.