Номер провадження: 33/785/500/17
Номер справи місцевого суду: 523/1329/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року стосовно:

Кравцана Романа Вікторовича, 30.04.1978 року народження, уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: вул. Шевченка, 78 в с. Кубанка Лиманського району Одеської області;

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду, 19.01.2017 р. о 02 год. 50 хв. ОСОБА_2 в м. Одесі повул. Добровольського керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з неналежним зясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне:

- суд 1-ї інстанції своєчасно не повідомив його про дату та час судового розгляду справи, оскільки судову повістку він отримав 21.02.2017 року, але зявившись до суду, отримав лише постанову, адже справа вже була розглянута без його участі і він не міг скористатися своїм правом давати пояснення в судовому засіданні;

- суд не звернув уваги на той факт, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, він повідомив працівників поліції, що перед виїздом приймав лікарські засоби на спиртовій основі, бо він є учасником бойових дій (АТО);

- суд не врахував, що відповідно до ст. 63 ОСОБА_4 України ОСОБА_2 мав право відмовитись від від проходження медичного огляду на стан спяніння;

- суд не допитав у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходились з ним в автомобілі в день складання протоколу;

- суд не дав оцінки тому факту, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, він продовжив керування своїм автомобілем, натомість розписка ОСОБА_7 про те, що він взяв на себе керування автомобілем, не відповідає дійсності, оскільки цієї людини при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було на місці події;

- суд при винесені оскаржуваної постанови порушив вимоги п. 7 ст. 129 ОСОБА_4 України, так як судовий процес не фіксувався технічними засобами.

За таких обставин, ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 просили скасувати постанову суду 1-ої інстанції та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд 1-ої інстанції мотивував наявними у справі і дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №154617 від 19.01.2017 року, з якого випливає, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння та погодився з ним (а.с. 2);

- поясненнями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від 19.01.2017 р. (а.с. 3-4), згідно з якими, в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження тесту на стан спяніння, а також від проходження огляду в медичному закладі;

Окрім того, винуватісь ОСОБА_2 доведена записами з відео-реєстраторів, які були витребувані з управління патрульної поліції м. Одеси, встановлених у інспекторів поліції по факту зупинення та складання адміністративних матеріалів відносно нього, дослідженими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з яких очевидно випливає, що ОСОБА_2 на вимогу працівників поляції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Твердження ОСОБА_2, щодо того, що суд не допитав у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходились з ним в автомобілі в день складання протоколу, є безпідставним, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не зазначав про необхідність їх допиту та не заявляв відповідного клопотання у суді апеляційної інстанції.

Окрім того, апеляційний суд вважає голослівними твердження ОСОБА_2 про те, що відповідно до ст. 63 ОСОБА_4 України він мав право відмовитись від проходження медичного огляду оскільки зазначена норма ОСОБА_4 України передбачає, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України, «в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії…».

Натомість, п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, передбачає, що водій зобовязаний, на вимогу працівника поліції, пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає безпідставним довід ОСОБА_2 про те, що він попереджав працівників поліції про вживання ним лікарського препарату, який містить спирт, адже його притягнуто до відповідальності за відмову у проходженні медичного огляду обовязковість якого передбачена п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року.

Твердження ОСОБА_2 у апеляційній скарзі про те, що він не був відсторонений від керування автомобілем, спростовується змістом розписки ОСОБА_7, не довірять якій у суду апеляційної інстанції підстав не має. (а.с. 5).

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення ст. 129 ОСОБА_4 України, а саме відсутність фіксації судового процесу технічними засобами, також є безпідставним, оскільки КУпАП не передбачає фіксацію судового процесу технічними засобами.

Більш того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник, на питання головуючого, не заявили клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами.

Отже, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП доведена доказами, які є належними та допустимими.

Обєктивно оцінивши докази у справі, суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що йому несвоєчасно була вручена судова повістка, а саме 21.02.2017 року, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими.

Так, відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи видно, що суд 1-ї інстанції переніс судове засідання на 22.02.2017 року, але в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 був повідомлений про це та приймав участь в судовому засіданні, хоча у постанові судді зазначено, що в суді ОСОБА_2 не заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Під час апеляційного провадження, ОСОБА_2 послідовно заперечував свою участь у судовому засіданні суду 1-ої інстанції, тому апеляційний суд вважає, що приписи ст. 268 КУпАП порушені, а отже, постанова суду у цій частині не відповідає дійсності та підлягає скасуванню.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що фактичні обставини справи встановлені судом 1-ої інстанції правильно.

Відповідно до приписів ст.ст. 33-36 КУпАП, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд 1-ої інстанції належним чином мотивував застосування стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами характером, ступенем суспільної небезпеки та тяжкістю вчиненого правопорушення.

При цьому суд визнав обставиною, що помякшує відповідальність, визнання вини та щире каяття, що також не відповідає дійсності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню, а у справі необхідно прийняти нову постанову, оскільки ОСОБА_2 не приймав участі у судовому засіданні суду 1-ої інстанції і, відповідно не визнавав своєї вини.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суду 1-ої істанції приймає нову постанову, якою в межах строків передбаченихч. 2 ст. 38 КУпАПнакладає на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП в межах санкції зазначенної статті, та стягує судовий збір у встановленому законом розмірі.

Керуючись ст.ст. 38, 268, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року стосовно ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою накласти на ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца