Справа № 463/5342/16-п Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 33/783/268/17 Доповідач: Голубицький С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Львівської області

Голубицький С.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, мешканку м. Тернополя,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП і, з врахуванням положень ст. 36 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винною у тому, що вона, 02.11.2016 о 13 год. 50 хв. рухаючись автомобілем « Фольксваген Поло » н.з. НОМЕР_1 по вул. Галицькій в м. Винники, керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння і в порушення вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння на вимогу працівників поліції відмовилась.

Крім того вона, у цей же день, о 14 год. 54 хв. керуючи автомобілем « Фольксваген Поло » н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Галицькій, 86-а у м. Винники, в порушення вимог п.п. « а » п. 2.10. та п. 12.1. Правил дорожнього руху не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку і здійснила зіткнення з дорожньою огорожею, що спричинило пошкодження транспортного засобу, та, будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, місце пригоди залишила.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, покликаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та однобічність судового розгляду, неналежне дослідження доказів й оцінку фактичних обставин справи, розгляд справи без її участі, зазначає, що під час руху автомобілем, який здійснював обгін її транспортного засобу, на лобове скло її автомобіля було викинуто болото і при розчищенні лобового скла склоомивальними щітками нею було тимчасово втрачено керованість автомобіля, унаслідок чого автомобіль зачепив бампером дорожній стовпчик справа. Оскільки ушкодження було незначним, здерто лише фарбу частини бампера, а технічний стан автомобіля не погіршився, вона продовжила рух далі, що не суперечить вимогам п. 2.13. Правил дорожнього руху. При оформленні матеріалів ДТП нею неодноразово наголошувалось працівникам поліції про те, що факту порушення Правил з її боку не було, оскільки вона рухалась прямо по крайній лівій смузі зі швидкістю 60 км/год не здійснюючи при цьому будь-яких маневрів і рухів по полосам, не прискорюючись і не гальмуючи, про що могли підтвердити свідки, які були присутні на місці ДТП, пояснення від яких працівниками поліції не відбиралися. Заперечує висновок суду про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ствердження працівників поліції в протоколі про наявність у неї ознак алкогольного сп'яніння є невірними, а сам протокол оформлений з порушенням вимог ст.ст. 130, 266 КУпАП та Постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 « Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду » та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції » затверджену спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2009 № 400/666. Огляд на стан сп'яніння був проведений працівниками поліції з порушенням вимог закону. Зокрема, її клопотання щодо проведення перевірки на стан алкогольного сп'яніння на місці працівниками поліції задоволено не було. На її вимогу надати свідоцтво про державну реєстрацію технічного засобу, за допомогою якого потрібно було проводити огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, та свідоцтво про його повірку, працівники поліції відмовили, що і стало причиною її відмови від проходження огляду у медичному закладі. В порушення вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП вказаний протокол був складений без її присутності, а після складання протоколу свідки з боку поліції лише засвідчили той факт, що вона відмовилась від поїздки у медичний заклад. Жодного відображення обставин, що мають суттєве значення у справі в протоколі немає. При накладенні адміністративного стягнення суд формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали справи не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові обставини. Вважає, що висновки суду наведені в постанові не відповідають фактичним обставинам справи, суд не надав належної оцінки доказам у справі і визнав встановленими обставини, що мають значення у справі, які не були доведені.

Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі через відсутність у її діях складу правопорушень.

Також просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, який був пропущений нею з поважних причин, так як копію даної постанови було нею отримано тільки 02.02.2017.

За клопотаннями ОСОБА_2 розгляд справи в суді апеляційної інстанції неодноразово відкладався і у своїй заяві від 20.03.2017 остання просила суд розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи апеляційний суд встановив наступне.

Висновок районного суду в постанові про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень грунтується на зібраних у справі доказах і є правильним.

З пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 вбачається, що на пропозицію працівників поліції пройти на місці перевірку на стан спяніння за допомогою алкотестера « Драгер » або проїхати з цією метою у медичний заклад ОСОБА_2 категорично відмовилась.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленному порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідалність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 6 « Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі » затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та п. 8 « Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду » затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відмова працівника поліції на вимогу водія надати свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про повірку спеціального технічного засобу, за допомогою якого проводиться огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що покликається в апеляції ОСОБА_2, не є підставою для відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння у медичному закладі і жодним нормативним документом таке не передбачено.

З пояснень свідка ОСОБА_5 у справі вбачається, що 02.11.2016 рухаючись автомобілем по автодорозі з м. Львова в напрямку м. Винники він побачив, як автомобіль « Фольксваген Поло » н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 зачепив відбійник правою стороною, пересікав суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділяє смуги руху у протилежних напрямках, проїхав на червоне світло світлофора, після чого зупинився у м. Винники і стояв на місці до приїзду працівників поліції.

З наданого даним свідком і наявного в матеріалах справи відеозапису з автомобільного регістратора вбачається, що автомобіль « Фольксваген Поло » н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 під час руху по автодорозі в напрямку м. Винники періодично змінює напрямок руху, пересікає суцільну лінію дорожньої розмітки, виїжджає на зустрічну смугу руху та знову повертається на свою смугу. Під час цього, зачепивши правою стороною відбійник не зупинився і продовжив рух далі.

Цим же відеозаписом спростовуються доводи ОСОБА_2 про забруднення вітрового скла її автомобіля брудом від вантажівки, що здійснювала її обгін, оскільки такого факту на відеозапису не зафіксовано.

Так само не відповідають дійсності і доводи ОСОБА_2 про те, що унаслідок зіткнення із відбійником було лише здерто частину фарбу з бампера її автомобіля. З схеми місця ДТП в матеріалах справи вбачається, що унаслідок зіткнення з перешкодою в автомобілі були пошкоджені переднє праве крило, права сторона переднього бампера і передня права дверка.

Наявність у протоколах точних даних про особу ОСОБА_2 ( дата і місце її народження, місце проживання, номер мобільного телефону та номер і серія паспорта ) свідчать про те, що ці протоколи були оформлені працівниками поліції в її присутності, оскільки правильність вказаних даних сама вона не заперечує, що вказує на те, що вони були записані у протокол з її слів.

Безпідставним є покликання ОСОБА_2 на п. 2.11. Правил дорожнього руху, так як після зіткнення із першкодою остання у найближчий відділ чи підрозділ поліції для оформлення матеріалів ДТП не прибула.

Разом з тим, районний суд обгрунтовано прийшов до висновку про малозначність даного правопорушення і правильно звільнив її від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП обмежившись усним зауваженням.

При розгляді справи апеляційним судом не виявлено будь-яких порушень допущених районним судом при визначенні виду і розміру адміністративного стягнення, яке має бути накладено на правопорушника за вчинене ним діяння.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається на особу у межах, встановлених санкцією статті, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Згідно ст. 36 КУпАП, у разі вчинення однією особою кількох правопорушень адміністративне стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Найбільш серйозним з числа правопорушень вчинених ОСОБА_2 є ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобам на строк один рік, без альтернативи накладення іншого виду стягнення.

Таким чином, при розгляді справи районний суд правильно встановив фактичні обставини справи та наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинені нею правопорушення з дотриманням вимог закону.

Враховуючи наведене підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений ОСОБА_2 з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2017 року щодо неї у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя : Голубицький С.С.