АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Сітайло О.М., за участю особи, стосовно якої закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.11.213 року № 113, ОСОБА_3 не мав права розголошувати запитувану формацію, оскільки така інформація знаходиться в обмеженому доступі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2016 року до Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини надійшла скарга потерпілого ОСОБА_4 про порушення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб його права на інформацію. За результатами перевірки скарги встановлено, що листом від 05.08.2016 року № 37-1401/16 (3) за підписом начальника відділу з комунікацій та інформації діяльності Фонду ОСОБА_3 потерпілому відмовлено у наданні запитуваної інформації на підставі п.2 ч.1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки запитувана інформація з обмеженим доступом.

Не погоджуючись із постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, ОСОБА_4подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, винести нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП України, провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрити у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи; суд з недостатньою повнотою з'ясував всі обставини справи та дав неправильну оцінку доказам; не врахував вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якого публічна інформація є відкритою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Петльованого М.Ю., який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, думку ОСОБА_3, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав._

________________________________________________

Справа № 33/796/1903/2016 Категорія ст. 212-3КУпАП.

Головуючий суддя у 1-й інстанції: Бугіль В.В.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, у відповідності зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду інстанції про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини надійшла скарга ОСОБА_4 про порушення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб його права на інформацію, зокрема відмовлено у наданні інформації з посиланням на те, що запитувана інформація з обмеженим доступом.

За результатами перевірки зазначеної скарги встановлено, що 22.07.2016 року до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов запит ОСОБА_4 про надання копії затвердженого кошторису витрат Фонду на 2016 рік.

Листом від 05.08.2016 року за підписом начальника відділу з комунікацій та інформаційної діяльності Фонду ОСОБА_3 ОСОБА_4 відмовлено у наданні запитуваної інформації, оскільки така інформація віднесена до інформації з обмеженим доступом.

Керівником відділу контролю у сфері приватного права України з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України Секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини Кумедою В.А. складений протокол про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_3 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, яке полягає у необґрунтованому віднесенні інформації до інформації з обмеженим доступом.

Так, протокол про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки виклад у протоколі фактичних обставин вчинення правопорушення: листом від 05.08.2016 року № 37-1401/16 (3) за підписом начальника відділу з комунікацій та інформації діяльності Фонду ОСОБА_3 потерпілому відмовлено у наданні запитуваної інформації на підставі п.2 ч.1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки запитувана інформація з обмеженим доступом, не узгоджується із правовою кваліфікацією дій ОСОБА_3, викладеній у цьому ж протоколі, як необґрунтоване віднесення до інформації з обмеженим доступом.

Диспозицією ч. 2 ст. 212-3 КУпАП передбачено порушення ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що при підготовці відповіді на запит ОСОБА_4 керувався внутрішніми нормативно правовими актами, зокрема наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.11.2013 року № 113, відповідно до якого він не наділений повноваженнями відносити ту чи іншу інформацію до категорії інформації з обмеженим доступом, про що і зазначив у своїй відповіді.

Таким чином, ОСОБА_3, як начальник відділу з комунікацій та інформаційної діяльності Фонду, не входить до кола розпорядників публічної інформації, зокрема суб'єктів владних повноважень, оскільки він не відноситься до переліку суб'єктів, наведених у статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вище викладене, доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та незаконними, не можуть бути взяті до уваги.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4задоволенню не підлягає, а постанова суду Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, як законну та обґрунтовану слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.М. Сітайло