Справа № 163/2819/16-п Провадження №33/773/165/17 Суддя в 1 інстанції: Чишій С. С.
Категорія:ст.472 МК України Доповідач: Клок О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області Клок О.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, захисника Полячука С.І., перекладача ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Полячука С.І. в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Республіки Польща, жителя АДРЕСА_1, на постанову судді Любомльського районного суду від 22 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_2 визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30689,56 гривень з конфіскацією в дохід держави 1100 євро.

ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він слідуючи 29 жовтня 2016 року з України в Республіку Польща через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС пасажиром автомобіля «Форд», р.н.з. НОМЕР_1, не задекларував за встановленою формою 1100 євро, що за офіційним курсом НБУ становили 30689,56 гривні, які знаходились у внутрішній кишені одягненої на ньому куртки разом із задекларованою валютою і були виявлені після її перерахунку.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи, суддя в порушення вимог ст.280 КУпАП не з'ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Стверджує, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки вилучені кошти він декларував усно, умислу на приховування валюти не мав, більше того, не було встановлено кому ж саме належала вилучена валюта, які згідно матеріалів справи вилучалась в різних місцях. Також вказує про порушення судом КАС України при розгляді справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного стягнення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника та ОСОБА_2, які підтримали скаргу з викладених в ній мотивів, суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.472 МК України вказаних вимог закону дотримався.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Факт незадекларування виявлених та вилучених товарів підтверджується і поданою ОСОБА_2 митною декларацією (а.с.8), актом про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.10).

Окрім того, при наданні пояснень працівникам митниці ОСОБА_2 з участю перекладача фактично визнав свою винуватість, оскільки підтвердив те, що гроші належали саме йому (а.с.1-4, 5).

Дана судом першої інстанції і належна оцінка іншим доказам, зокрема і письмовим поясненням водія ОСОБА_6 (а.с.7), його митній декларації (а.с.9), з огляду на його ж пояснення в суді.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а тому твердження адвоката про те, що ОСОБА_2 не володіє українською мовою, при цьому мало місце непорозуміння з працівниками митниці, а тому в його діях відсутній умисел на вчинення правопорушення, до уваги не беруться.

В пункті 4 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, яка затверджена постановою Правління НБУ від 27.05.2008р. №148 вказано, що фізична особа-нерезидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, якщо сума готівки що вивозиться, не перевищує суму готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну. Вивезення готівки у такому випадку здійснюється за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази, які суд першої інстанції взяв до уваги, давши їм належну оцінку, суддя вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що доводи адвоката щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення безпідставні, тому визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

Розмір накладеного адміністративного стягнення відповідає безальтернативній санкції ст.472 МК України та вірно встановлено суддею суду першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Звертає апеляційний суд увагу на те, що апелянт безпідставно в своїй скарзі вказує про нібито порушення суддею місцевого суду вимог Кодексу адміністративного судочинства України, однак розгляд даної категорії справ здійснюється в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України.

Окрім того, суддя видалявся до нарадчої кімнати згідно протоколу судового засідання (а.с.30-31).

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу адвоката Полячука С.І. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Волинської області О.М.Клок