Номер провадження: 33/785/636/17
Номер справи місцевого суду: 498/26/17
Головуючий у першій інстанції Ткачук О. Л.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працює ФОП, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десяти тисяч двісті) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, 03.01.2017 року, в період часу з 20 год. 00 хв. по 20 год. 20 хв., ОСОБА_2, в порушення вимог п.п. 2.3 б, 2.5 Правил дорожнього руху, керував автомобілем «Тойота», р/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах з порожнини роту, хитка хода, невиразна мова) та, не впоравшись з керуванням, виїхав за межі проїжджої частини де здійснив наїзд на електроопору внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. При цьому, ОСОБА_2, незважаючи на наявні у нього ознаки алкогольного сп'яніння від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився.

Таким чином своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити. На думку ОСОБА_2, під час розгляду його справи судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального і процесуального права, та висновки суду про його винуватість є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що адміністративних правопорушень він не вчинював, так-як автомобілем він не керував, а за кермом його автомобілю знаходився його знайомий ОСОБА_4, з вини якого і відулася дорожньо-транспортна пригода. Про допит вказаного свідка він клопотав перед судом першої інстанції, але в задоволенні цього клопотання йому було безпідставно відмовлено.

Також ОСОБА_2 заперечує проти того, що він відмовився від проходження медичного огляду, та зазначає, що, оскільки він не приховував того, що знаходився в стані алкогольного сп'яніння, він просто не бачив сенсу в проходженні такого огляду.

Крім того ОСОБА_2 стверджує, що протоколи про адміністративне правопорушення, які складені щодо нього сфальсифіковані працівниками поліції, оскільки вони були складені за його відсутності, а потім надіслані на його адресу поштою, форма цих протоколів не відповідає Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 1359 від 07.11.2017 року, зокрема до них не доданій акт огляду на стан сп'яніння, проведеного поліцейським, а схема ДТП, що додана до протоколу, не містить у собі підпису поліцейського. Крім того, особи, що підписали протокол як поняті, взагалі не були присутніми на місці події та являються родичами поліцейського, який сфальсифікував ці протоколи.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Статтею 294 ч.4 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до ст. 294 ч.6 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вказані вимоги закону та те, що апеляційний суд обмежений в часі при розгляді апеляційних скарг на постанову судді, вважаю за можливе розгляну апеляційну скаргу ОСОБА_2 за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) здійснює оцінку доказів, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 відповідно до вимог вказаних норм закону, на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також застосував до ОСОБА_2 адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, згідно з яким водій ОСОБА_2, якій керував автомобілем, виявляючи при цьому явні ознаки алкогольного сп'яніння, проте від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився (а.с.2).

Згідно з рапортом т.в.о. заступника начальника Управління - начальника ВІОС УЕЗ ГУНП п/п-ка поліції ОСОБА_5, близько 20-00 годин, перебуваючи на вулиці біля центрального входу автостанції він почув звук, характерний для удару при ДТП. Вирушивши на звук удару він побачив автомобіль «Тойота», водій якого намагався заднім рухом виїхати з клумби. Потім водій вийшов з машини, але на запитання щодо його особи він не реагував, оскільки явно перебував в стані алкогольного сп'яніння, побачивши наслідки ДТП водій знов сів в машину та відмовився надати документи, весь час намагаючись поїхати. Потім під'їхали товариши цього водія та сказали, що його звуть ОСОБА_2.(а.с.4).

Свідок ОСОБА_6 у своїх поясненнях зазначив, що він запрошений працівниками поліції у якості свідка для проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, але водій ОСОБА_2, якій виявляв явні ознаки алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичній установі. Також ОСОБА_2 від підпису у протоколах про адміністративне правопорушення та від дачі будь-яких пояснень відмовився (а.с.4).

Аналогічні пояснення щодо факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння надав і свідок ОСОБА_7 (а.с.5).

(а.с.5).

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є лікарем психіатром-наркологом в Великоміхайлівській ЦРЛ, 03.01.2017 року біля 21 години до нього був доставлений ОСОБА_2, який явно знаходився в стані алкогольного сп'яніння, так як у нього були гіперімовані шкіряні покрови, порушена артикуляція мови та орієнтація в місті та часу, млява міміка, знижена критика до свого стану та різкій запах алкоголю з видихаємого повітря. При цьому, ОСОБА_2 категорично відмовився від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп'яніння (а.с.7).

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобов'язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує проти того, що він дійсно відмовився від проходження медичного огляду, тому, що не бачив у цьому сенсу, оскільки він знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у повному обсязі в порушенні ним вимог п.п.2.3.б,2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність протоколів про адміністративне правопорушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 1359 від 07.11.2017 року, тому, що до них не доданій акт огляду на стан сп'яніння,. то наведені доводи є безпідставними, в зв'язку з тим, що огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 проведений не був, оскільки ОСОБА_2 від нього відмовився.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_2 про те, що протоколи про адміністративні правопорушення були складені за його відсутності, оскільки спростовуються свідченнями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_2 від підписання протоколів про адміністративне правопорушення відмовився у їхній присутності.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що за кермом автомобілю знаходився його знайомий, якій після ДТП пішов по евакуатор, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5, з яких вбачається, що саме ОСОБА_2 знаходився за кермом автомобілю під час ДТП.

Такі доводи ОСОБА_2 апеляційний суд розцінює, як намагання ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинення грубих порушень Правил дорожнього руху України.

Таким чином, наведені вище твердження ОСОБА_2, які, на його думку свідчать про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що надані з метою ухилитися від відповідальності.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'як шують та обтяжують відповідальність.

У відповідності до ст. 36 ч.2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_2 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 33, 36 ч.2 КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в його діях події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124,ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв'язку з чим не вбачаю підстав для зміни або скасування постанови.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 березня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко