Провадження № 33/795/90/2017
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області - суддя Антипець В. М.,

з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1,

Розглянув апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючий інженером ПАТ «Альфа-банк Україна», неодружений,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 320 гривень.

Як установив суд, 03 грудня 2016 року, о 01 год. 55 хв., в м. Чернігові по проспекту Миру, 116-а, водій ОСОБА_1, на порушення п. 2.9 «а» ПДР України, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком лікаря Чернігівського обласного наркологічного диспансеру № 1321 від 03.12.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що місцевим судом не було забезпечено всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Не заперечує, що з товаришем вживав пиво, перебуваючи в салоні автомобіля, однак, автомобіль не рухався, знаходився на парковці, а сам він перебував на пасажирському сидінні, тому працівники поліції не мали жодних законних підстав вимагати у нього документи та погрожувати тим, що в разі якщо він не предявить документи, то його буде затримано та доставлено до відділу поліції за порушення вимог ст. 185 КУпАП. Зі змістом протоколу його не ознайомили, вказали лише місце, де він має поставити свої підписи.

На порушення установленого законом порядку, працівники поліції йому не вручили копію протоколу про адміністративне правопорушення, не ознайомили з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Апелянт звертає увагу на суперечності в протоколі та в рапорті працівника поліції, які не були усунуті судом першої інстанції. Так, згідно протоколу він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, в той час, як з рапорту вбачається, що автомобіль так і залишився припаркованим на автостоянці біля ринку «Бойова».

Наполягає, що під час складання протоколу, проведенні медичного огляду в медичному закладі свідки, що зазначені у протоколі, присутні не були. До самого медичного висновку, не залучені показники технічного засобу із зазначенням вмісту алкоголю в його крові, що ставить під сумнів їх достовірність і суд не повинен був їх приймати до уваги.

Свідки, які підписали протокол, за названими ними адресами не проживають.

Всупереч вимогам ст. 276 КУпАП, протокол АП2 № 406281 було складено пізніше ніж сам Висновок медичного огляду.

Грубим порушенням вимог законодавства вважає і те, що у своїй постанові суд посилається лише на показання свідка ОСОБА_2, яка є посадовою особою, і як працівник поліції не може бути визнана свідком по справі, оскільки виступає зацікавленою особою.

Призначаючи міру стягнення суд не взяв до уваги, що автомобіль використовується ним у робочих цілях і позбавлення його права керування транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище, що є порушенням положень ст. 33 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 пояснив, що він нікуди не рухався, автомобіль прогрівав, в салоні вживав спиртні напої з товаришем, якого давно не бачив, поліцейські на нього тисли, а тому він підписав папери.

Заслухавши особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення серії АП 2 №406281, у розділі про роз'яснення прав та обов'язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 поставив свій підпис, після чого власноручно записав про визнання вини та ознайомлення з протоколом, розписався за тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ( а. с. 3).

Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Невиконання названого пункту Правил є навмисним, та утворює склад правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що він не здійснював рух, а вживав пиво в салоні автомобіля разом з товаришем, не відповідають дійсності.

Автомобіль, яким керував ОСОБА_1 занесло і кинуло на бордюр. Коли патрульні намагались поцікавитись, чи все у водія гаразд, то він знову розпочав рух та заїхав на стоянку біля ринку «Бойова», де пасажир вибіг із салону автомобіля, а ОСОБА_1 пересів на переднє пасажирське сидіння та вдавав, що автомобілем керувала інша особа. Такий перебіг подій видно по відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який залучений до матеріалів справи.

З показань свідка ОСОБА_2 та її рапорту вбачається, що вона разом з ОСОБА_3Г перебували на патрулюванні та помітили автомобіль, який кинуло на бордюр, коли вони підїхали до водія та намагалися зясувати, що сталося, водій різко розпочав рух, заїхав на стоянку біля ринку «Бойова», де пасажир втік, а водій пересів на його місце.

За зовнішнім виглядом водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння, що підтвердив лікар нарколог, який провів медичне обстеження водія в умовах наркологічного диспансеру.

Згідно висновку лікаря Чернігівського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_4, водій ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2016 року 02 год. 10 хвилин перебував у стані алкогольного спяніння, про що йому було повідомлено в присутності поліцейського і є його підпис без зауважень, що він не згодний з результатами і просить взяти аналізи крові та сечі.

Огляд водія на стан спяніння в медичному закладі, в присутності двох свідків, не проводиться.

Під час руху транспортного засобу, співробітник поліції не завжди може виявити ознаки сп'яніння водія, щоб у цьому пересвідчитися, необхідно зупинити автомобіль та провести обстеження водія. У даному випадку, працівники поліції не вдалися до переслідування автомобіля, прослідкували за його рухом та виявили правопорушення - керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Оскільки водій заїхав на стоянку, тимчасово затримувати автомобіль чи відсторонювати водія від керування транспортним засобом, не було потреби.

З письмових пояснень двох випадкових свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що в їх присутності водій автомобіля ОСОБА_1 не заперечував, що перед тим, як керувати автомобілем вживав алкогольні напої, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 5, 6).

Твердження апелянта про те, що вказані свідками адреси, за даними Укрпошти не існують, спростовуються зворотнім повідомленням про отримання свідком ОСОБА_5 судової повістки з її власноручним підписом. Загальновідомо, що не всі громадяни України проживають за місцем реєстрації.

Невідповідність часу проведення медичного огляду на встановлення стану спяніння та часу складання протоколу, про які стверджує апелянт, спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, медичний огляд щодо ОСОБА_1 було проведено о 02 год. 10 хв. 03.12.2016 року, в той час, як протокол про адміністративне правопорушення складений о 02 год. 20 хв. 03.12.2016 року, що є логічним, переконалися, що водій перебуває у стані алкогольного спяніння, після чого склали протокол.

Та обставина, що суд першої інстанції не викликав та не допитав свідків, які були присутніми під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не виключає відповідальності ОСОБА_1, оскільки він сам запевняє, що свідки нічого не бачили. Клопотання про виклик свідків було лише одним із засобів затягування судового розгляду, щоб минули строки накладення адміністративного стягнення.

Суд у своєму рішенні на показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не посилався.

З огляду на те, що права та обовязки особі, щодо якої був складений протокол про адміністративні правопорушення, були розяснені, є підписи, бланк протоколу не містить розділу вручення копії протоколу, доводи ОСОБА_1, що йому не була вручена копія протоколу, не заслуговують на довіру.

На аркуші справи 12 є заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи та підпис, що він повністю ознайомлений з усіма матеріалами справи 26 грудня 2016 року, а тому мав реальну можливість підготуватися до судового засідання, яке відбулося майже через місяць 25 січня 2017 року.

Факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння повністю підтверджений даними протоколу про адміністративне правопорушення, висновком лікаря, відеозаписом подій за 03 грудня 2016 року та показаннями поліцейського, який не тільки складав процесуальний документ, а й був очевидцем тих подій, про які був складений протокол. Підстав не довіряти зібраним доказам, суд не має жодних правових підстав.

При накладенні стягнення, суд в повній мірі врахував, особу порушника, навмисну форму вини, майновий стан, і з урахуванням обставин правопорушення, обрав правильну міру відповідальності, з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі поваги до законів України, правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим порушником так і іншими особами.

Штраф в розмірі 10 200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами є безальтернативним стягненням, передбаченим санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про використання автомобіля в якості засобу для матеріального забезпечення сімї, нічим не підтверджені. На час керування автомобілем, ОСОБА_1 не мав навіть документів на автомобіль.

З урахуванням форми вини, керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння вчиняється тільки навмисно, обставин правопорушення та позиції самого правопорушника, таке звільнення прямо суперечитиме загальним засадам накладення стягнення та його мети.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і підстави для її зміни чи скасування, відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 23, 33, 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7