Справа №576/136/17-п Головуючий у суді 1-ї інстанції - Мазур С. А.
Номер провадження 33/788/104/17 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Литовченко Н. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець: АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.122-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_3 підданий адміністративному стягненню за те, що він 15 січня 2017 року о 00 годині 30 хвилин по вул. Шевченка в м. Глухів Сумської області, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21114 д.р.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, при цьому також не виконав вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу, чим порушив п.п.2.4,2.5. Правил дорожнього руху, та своїми діями вчинив правопорушення, передбачені ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про скасування постанови суду та закриття провадження у вказаній справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що даним транспортним засобом керував його знайомий ОСОБА_4, оскільки він перебував у нетверезому стані, на місці скоєння правопорушення працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного пристрою «Драгер», від чого ОСОБА_3 не відмовлявся, та протоколи про адміністративні правопорушення були складені з порушенням вимог чинного законодавства, без його участі та не були вручені йому, при цьому незаконними були подальші дії працівників поліції щодо примусової його доставки до відділу поліції. До того ж вказує про наявність сумнівів у неупередженості свідків, а саме лікаря Глухівської ЦРЛ ОСОБА_5 та медичної сестри ОСОБА_6 та наданих ними показів, та зауважує, що частину показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7, наданих ними в судовому засіданні на підтвердження невинуватості ОСОБА_3 в інкримінованих правопорушеннях, суд першої інстанції не взяв до уваги.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Статею 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Висновки судді про вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-2 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі в передбаченому законом порядку доказами, а саме, протоколами про адміністративні правопорушення АП2 №187196, АП №187195 від 15.01.2017 року (а.с.1,10), поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.3-6), відеозаписом події, що доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с.62), а також наданими під час судового розгляду поясненнями інспекторів Глухівського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 та ОСОБА_10, з яких у своїй сукупності вбачається, що при переслідуванні автомобіля ОСОБА_3 із застосуванням всіх засобів для його зупинки, вказана особа не реагувала на вимоги працівників поліції, до того ж ОСОБА_3, керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, при цьому він був доставлений до чергової частини та згодом до лікарні з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, де також відмовився від його проходження.

При цьому, суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи ОСОБА_3 про відсутність у його діях складу інкримінованих адміністративних правопорушень, оскільки його покази різняться від показів інших свідків та суперечать дійсним обставинам справи, спростовуються також наявною у матеріалах справи постановою про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч.3 ст.126 КУпАП, у відповідності до якої громадянин ОСОБА_3 погодився, що керував автомобілем марки ВАЗ-21114 д.р.н. НОМЕР_1 15.01.2017 року о 00 годин 30 хвилин без свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, та вірно оцінив його покази вцілому, як намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.

Разом з тим, вмотивованою є і позиція суду з приводу критичного ставлення до показів свідків зі сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з огляду на наявність в їхніх показах суттєвих протиріч щодо події адміністративного правопорушення.

За таких обставин, доводи ОСОБА_3 з приводу відсутності в його діях ознак інкримінованих адміністративних правопорушень, а також факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_4, з огляду на викладене, є безпідставними.

Як вбачається в наданих суду матеріалів, зокрема письмових пояснень та наданих під час судового розгляду показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_10, які попереджались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання в порядку ст.384 КК України, вказані особи підтвердили факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного пристрою «Драгер», при цьому підстав не довіряти даним показам не вбачається, а тому твердження апелянта з приводу зазначених обставин також не є слушними.

Що стосується наявних у матеріалах справи протоколів про адміністративне правопорушення, то вказані процесуальні документи складені згідно вимог чинного законодавства і піддавати сумніву їх законність немає підстав.

Непереконливими є також доводи ОСОБА_3 з приводу того, що протоколи про адміністративне правопорушення були складені за його відсутності та не були вручені йому, оскільки як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення, а також показів інспектора ОСОБА_10 який пояснив суду, що вказані протоколи складались одночасно у приймальному відділенні Глухівської ЦРЛ, підтвердженням чого є протоколи судових засідань від 16 та 22 лютого 2017 року, ОСОБА_3 відмовився від підпису у даних процесуальних документах та від отримання їх копій, при цьому підстав не довіряти поясненням вказаних осіб, з огляду на те, що вони також попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання в порядку ст.384 КК України, а також піддавати сумніву неупередженість лікаря Глухівської ЦРЛ ОСОБА_5 та медичної сестри ОСОБА_6, як свідків, не вбачається.

До того ж, матеріалами справи встановлено, що суд першої інстанції допитав свідків зі сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_4, проте критично поставився до їх показів через наявність у них суттєвих протирічь, зокрема часу знаходження на риболовлі, учасників риболовлі і в цілому події адміністративного правопорушення, при цьому свідчення ОСОБА_7, у відповідності до яких останній повідомив, що працівники поліції не підходили до автомобіля, суперечить наданому на дослідження суду відеозапису події та показанням інших свідків і показам ОСОБА_3, з чим і погоджується апеляційний суд, а тому вимоги апелянта в цій частині є також безпідставними.

Доводи ОСОБА_3 з приводу незаконних дій працівників поліції щодо примусової його доставки до відділу поліції також не заслуговують на увагу, оскільки переконливих доводів на рахунок цього в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Що стосується решти доводів апелянта, то жодного доказу, який би спростовував винуватість ОСОБА_3 у правопорушеннях, які йому інкримінуються, надано не було, до того вказані доводи не є визначеними законом підставами для скасування вказаного рішення.

Накладене судом за ч.1 ст.130, санкція якої є безальтернативною, відповідає вимогам ст.33 КУпАП , а тому визначений судом вид стягнення буде доцільним для виправлення особи з метою попередження вчинення ним правопорушень у майбутньому.

До того ж, ОСОБА_3 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, підтвердженням чого є постанова Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року, що у сукупності з іншими доказами свідчить про небажання особи робити для себе належних висновків зі скоєного.

За таких обставин вважаю, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_3, постанова суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-2 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіЛитовченко Н. О.