А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и

01.12.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Мартинова Г.К., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2017 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,00 гривень у дохід держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд не дав належної правової оцінки як його доводам про відсутність у матеріалах справи доказів того, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу в присутності двох свідків, так і доказам про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема, заяві свідка ОСОБА_2 від 03.10.2017, в якій остання вказує на те, що не бачила як працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу. Крім того, вказує на те, що на його прохання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив про відсутність у нього алкотестеру й наполягав на необхідності проходження медичного огляду в наркодиспансері, що свідчить про порушення працівником поліції вимог, передбачених ст. 266 КУпАП, п. п. 3, 6, 8 Порядку направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а також п. 3 розділу 1 та п. п. 1, 3, 6, 7 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому, вказує й на те, що він відмовився їхати в наркодиспансер, оскільки було вже пізно й після напруженого робочого дня був втомлений, і вдома на нього чекали дружина-інвалід та двоє хворих малолітніх дітей, а тому, порушення працівником поліції вищенаведених норм, а також те, що він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Крім того, посилається й на те, що судом не забезпечено повного та всебічного розгляду справи, оскільки всупереч вимог ст. 268 КУпАП та п. п. d п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судом не розглянуто його клопотання та не забезпечено право на допит свідків. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити, а також викликати в судове засідання, і допитати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та інспектора СРПП № 1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Іваночко В.М..
Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мартинова Г.К., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом ОСОБА_1 було надіслано повідомлення в якому вказується про час та місце розгляду справи, яке останній отримав, про що свідчить його розписка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке повернулось до апеляційного суду. При цьому враховується те, що даних про поважність причин неявки ОСОБА_1 до апеляційного суду в справі немає; що заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від нього не надходило; що у розгляді справи приймав представник ОСОБА_1 адвокат Мартинов Г.К., який вказував на те, що ОСОБА_1 відомо про час та місце розгляду справи, однак, останній просив розглянути справу без його участі.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що працівниками поліції їх було запрошено в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП щодо водія ОСОБА_1 , і в їх присутності водій відмовився від проходження в установленому порядку медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння (а. с. 2, 3). Під час розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій підтвердила свої письмові пояснення, додавши, що особисто не бачила як працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці зупинки автомобіля.
Вищенаведені докази у своїй сукупності повністю підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем у зазначені в протоколі час та місці, а також факт його відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор СРПП № 1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Іваничко В.М. був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, таких до апеляційної скарги не додано й на такі представник ОСОБА_1 адвокат Мартинов Г.К. не вказував під час розгляду справи апеляційним судом.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор СРПП № 1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Іваничко В.М. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були залучені інспектором СРПП № 1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Іваничко В.М. в якості свідків відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, у відмові від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, у підтвердження таких даних у матеріалах справи також відсутні які-небудь докази, таких до апеляційної скарги не додано й на такі представник ОСОБА_1 адвокат Мартинов Г.К. не вказував під час розгляду справи апеляційним судом.
Разом із тим, під час розгляду справи апеляційним судом представник ОСОБА_1 адвокат Мартинов Г.К. не вказував про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним протоколу чи написання в такому пояснень про те, що перед тим як сісти за кермо автомобіля та поїхати він випив два алкогольні пива.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про відсутність у матеріалах справи доказів того, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу в присутності двох свідків, а також доказам про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема, заяві свідка ОСОБА_2 від 03.10.2017, в якій остання вказує на те, що не бачила як працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються змістом оскаржуваної постанови, з якої вбачається, що суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Мартинова Г.К. оцінив критично як обраний ними спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності , із чим погоджується й апеляційний суд. При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на п. 6 розділу І Інструкції в частині можливості проведення огляду на стан сп`яніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я, і що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній відмовився у присутності двох свідків. Крім того, апеляційний суд враховує й те, що як надана в суді першої інстанції заява ОСОБА_2 , так і надана апеляційному суду заява свідка ОСОБА_3 , не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд відхиляє й доводи апеляційної скарги про те, що на прохання ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив про відсутність у нього алкотестеру й наполягав на необхідності проходження медичного огляду в наркодиспансері, що свідчить про порушення працівником поліції вимог, передбачених ст. 266 КУпАП, п. п. 3, 6, 8 Порядку, а також п. 3 розділу 1 та п. п. 1, 3, 6, 7 розділу 2 Інструкції , оскільки такі не спростовують того факту, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній відмовився, що у свою чергу не свідчить про порушення працівником поліції вищенаведених норм.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився їхати в наркодиспансер, оскільки було вже пізно, після напруженого робочого дня він був втомлений, і вдома на нього чекали дружина-інвалід та двоє хворих малолітніх дітей, і що він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що свідчить про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, - апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє як такі, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки вищенаведеними доказами, у тому числі й указаними доводами, повністю підтверджено факти відмови ОСОБА_1 від законної вимоги працівника поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із чим, доводи про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на переконання апеляційного суду, спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не забезпечено повного та всебічного розгляду справи, оскільки всупереч вимогам ст. 268 КУпАП та п. п. d п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судом не розглянуто його клопотання та не забезпечено право на допит свідків, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує й те, що апелянтом не конкретизовано яке саме та чиє клопотання не розглянуто, чиє право на допит свідків не забезпечено, і яких саме свідків необхідно було допитати.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені, у зв`язку із чим, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі наведеного, не підлягає задоволенню й подане в. о. командира 18 окремого мостового загону ОСОБА_4 клопотання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу військової частини НОМЕР_2 та клопотання ОСОБА_1 про повернення матеріалів справи до органу поліції для належного оформлення. Відхиляючи дані клопотання, апеляційний суд враховує те, що апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, які тягнуть за собою повернення матеріалів для належного оформлення, а також те, що характер вчиненого правопорушення та дані про особу правопорушника не свідчать, що до останнього доцільно застосовувати захід громадського впливу.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та, відповідно, вчинення ним передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, стороною захисту надано не було.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І.В. Стан