АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/167/17 Справа № 703/47/17 Головуючий по 1 інстанції Калашник В. П.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2017 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, інспектора роти № 3 батальйону УПП Бондаренка П. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 320 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_3 10 грудня 2016 року близько 00 год. 40 хв. на вул. Соборній, 124 в м. Сміла керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Смілянського міськрайонного суду від 03.02.2017 року та закрити провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що постанова місцевого суду є незаконною, а судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не надано належної правової оцінки його показанням та доводам.

Зазначає, що згідно розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визначено два види огляду на стан сп'яніння: 1) на місці зупинки транспортного засобу (п. 4); 2) в закладі охорони здоров'я (п. 5).

З рапорту працівника поліції Бондаренка П. О. від 10.12.2016 року вбачається, що обвинувачений нібито відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як на місці зупинення автомобіля, так і в медичній установі. Водночас згідно показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не вбачається, що працівник поліції пропонував йому пройти огляд па стан сп'яніння на місці зупинення автомобіля, а відповідно і те, що він відмовився від такого огляду. В поясненнях цих свідків вбачається, що нібито він відмовився лише від огляду у медичній установі.

Разом з тим, в порушення п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду в протоколі про адміністративне правопорушення від 10.12.2016 року не зазначено, які ж дії ним було вчинено для відмови щодо огляду на стан сп'яніння, а також від якого конкретно виду огляду він відмовився (чи від огляду на місці зупинення автомобіля чи у медичному закладі).

Також, зазначає апелянт, місцевий суд, порушивши його конституційне право на захист, відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.12.2016 року.

Стверджує, що від проходження на стан сп'яніння не відмовлявся ні на місці зупинення його працівниками поліції, а ні в медичному закладі. Працівники поліції на місці не забажали складати акт огляду його на стан сп'яніння всупереч вимог п. п. 2, 4 Порядку, а у медичний заклад м. Сміла останні направляти його категорично відмовились, запропонували натомість медичний огляд в одній із установ м. Черкаси.

Крім того, суд першої інстанції не проаналізував зміст інкримінованого йому правопорушення, оскільки із мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що суд визнав його винним за керування автомобілем у стані сп'яніння та за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, тобто фактично суд визнав, що ним порушено не тільки п. 2.5 ПДР України, а й п. 2.9 ПДР. Однак, вказує апелянт, у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.12.2016 року відсутні посилання про те, що він здійснював керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Також зазначає, що посвідчення водія він у встановленому законом порядку на момент події не отримував. Водночас, у рапорті від 10.12.2016 року лейтенант Бондаренко П. О. зазначив, що посвідчення водія у нього не вилучалось, оскільки в нього посвідчення взагалі немає.

У судовому засідання ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Просив скасувати оскаржувану постанову і ухвалити нову, якою закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Пояснив, що він мав раніше права на керування мопедом, а на час описаних вище подій він закінчував навчання в авто школі для отримання права керування легковими автомобілями, які він отримав через кілька днів після його зупинки працівниками поліції.

Інспектор Бондаренко П. О. у судовому засіданні показав, що, перебуваючи на чергуванні, було виявлено відповідну машину, яка рухалась з порушенням правил дорожнього руху (не підсвічувався задній номерний знак автомобіля). Водій явно перебував в стані алкогольного сп'яніння. Йому неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння як на місці, так і в диспансері, однак він відмовився. Про це був складений відповідний протокол.

Інспектор надав дані відеофайлу з камери поліцейського, де чітко видно і чути, як ОСОБА_3 інспектором пропонується пройти огляд на стан сп'яніння на місці чи їхати в диспансер, однак він відмовляється.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_3 складу вказаного адміністративного правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2016 року серії АП1 № 159331, про те, що він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків; поясненням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 10.12.2016 року про те, що ОСОБА_3 відмовився проходити в медичному закладі медичне освідування по факту вживання алкоголю; рапортом інспектора поліції Бондаренка П. О. від 10.12.2016 року, згідно з яким, виконуючи свої службові обов'язки по забезпеченню безпеки дорожнього руху, було виявлено відповідний автомобіль, який рухався з порушенням правил дорожнього руху (не підсвічувався задній номерний знак автомобіля). У водія було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Водію було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп'яніння на спеціальному приладі алкотесті «Драгер», на що останній відмовився. Далі йому було запропоновано пройти освідування в установленому законом порядку у лікаря-нарколога, однак він також відмовився. Про це був складений відповідний протокол.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно. Стосовно виду і розміру стягнення суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно і обґрунтовано застосував до обвинуваченого стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07.07.2016 р. № 1446-VIII.

Згідно розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп'яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Відповідно Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп'яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп'яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп'яніння.

Підтвердження стану сп'яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо відмови від проходження огляду на стан сп'яніння безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, суддя апеляційного суду відхиляє, вбачаючи їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинені дії.

З протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, про що в протоколі про адміністративне правопорушення містяться підписи у відповідних графах свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Після чого обвинуваченому було запропоновано пройти огляд лікарем закладу охорони здоров'я. Однак, ОСОБА_3 також відмовився від проходження такого огляду, що підтвердили зазначені свідки у своїй поясненнях.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Доводи апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.12.2016 року відсутні посилання про те, що він здійснював керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 а ПДР, тоді як в протоколі вказаний лише пункт 2.5 ПДР, суд апеляційної інстанції не вбачає достатньо обґрунтованими, оскільки й одного з указаних вище діянь достатньо для кваліфікації ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом ОСОБА_3 ставляться у вину обидва прояви об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, так і відмова від проходження у передбаченому порядку огляду на стан сп'яніння. Тому вказівка у відповідній графі протоколу на п. 2.5 ПДР, де зазначено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, не є помилковою. Таке посилання можна вважати дещо неповним, оскільки там немає також посилання й на п. 2.9 а ПДР, де водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Тому, оскільки зміст цього діяння описаний достатньо чітко, його кваліфікація за КУпАП є вірною, суд апеляційної інстанції не вбачає достатнім доводом для скасування оскаржуваної постанови такі формальні підстави.

Тому суд апеляційної інстанції вбачає, що в діях ОСОБА_3 присутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Згідно, з листом Територіального сервісного центру № 7141 МВС України в Черкаській області від 03 березня 2017 року відповідно бази даних АІС «ДАІ-2000» та НАІС станом на час надання даних ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчення водія категорії «В» отримував 17 грудня 2016 року, тобто після складення на нього відповідного протоколу.

Однак, оскільки він й раніше мав права на керування транспортними засобами, зокрема мопедом, як він повідомив суду, суд апеляційної інстанції вбачає, що стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами могло бути до нього застосоване.

Тому, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко