Справа № 363/4924/16-п Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 33/780/196/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 147 22.03.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2017 року м.Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

За постановою суду, 14 листопада 2016 року о 03 годині 30 хвилині гр. ОСОБА_2 в с. Нові Петрівці на перехресті вулиць Свято-Покровська та ОСОБА_3, передав керування автомобілем Volkswagen д.н.з. 7U36996, особі, яка знаходилась в стані алкогольного спяніння, а саме ОСОБА_4, огляд якого проводився з використанням алкотетсеру Drаger, показник 2,25проміле.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 275грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.33 КУпАП не врахована особа правопорушника, його майновий стан, помякшуючі обставини тощо.

Зазначає, що він проживає разом з матірю похилого віку, яку доглядає та допомагає фінансово, а автомобіль використовується ним у робочих цілях і позбавлення права керувати ним ставить його та його мати у скрутне становище, оскільки він не має іншого способу заробітку.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.02.2017 року, представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити;

в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2017 року ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст.245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та обєктивне дослідження всіх обставин справи.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції правомірно взяв наявні докази до уваги та надав їм належну правову оцінку. З вказаними висновками суду, апеляційний суд погоджується, вважає їх правильними та законними.

Твердження апелянта, про те що суд першої інстанції не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому часу для звернення до поліції із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом його сусідом ОСОБА_4 та внесення даної заяви до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань є такими що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом апелянту неодноразово надавався строк та оголошувалася перерва під час розгляду справи для надання до апеляційного суду апелянтом зазначених документів, проте ОСОБА_2 вказані документи до суду апеляційної інстанції не подав, в судове засідання, яке було призначене на 22 березня 2017 року не зявився, не повідомивши про причини своєї неявки, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи належним чином (а.с. 30).

Будь-яких клопотань про витребування доказів в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 чи його представник адвокат ОСОБА_5 не заявляли.

Також на адресу апеляційного суду не надходили клопотання з проханням перенести розгляд справи.

При прийнятті рішення, суд першої інстанції врахував форму вини, дані про особу правопорушника, його майновий стан та обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП України не передбачає альтернативних видів стягнень.

Вимоги апелянта про направлення справи для розгляду до суду першої інстанції, не ґрунтуються на вимогах Закону та є необґрунтованими.

Таким чином, на думку апеляційного суду, постанова Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року є законною і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис) О.М.Рудніченко