АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/3164/17Суддя 1 інстанції Борисова Н. А.
Номер провадження 33/774/99/К/17Суддя- доповідач Пістун А. О.
П О С Т А Н О В А
16 серпня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, за участю: ОСОБА_1 , захисника Горох О.В., та представника Військової частини НОМЕР_1 Баклан О.О., апеляційну скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого начальником автомобільної служби 3 дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито адміністративне провадження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №00000035 від 15.06.2017 року, встановлено, що у період з 21 липня 1999 року по цей час капітан ОСОБА_1 проходить військову службу, у військовій частині НОМЕР_1 з липня 2005 року.
Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, капітан ОСОБА_1 був зобов`язаний додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути дисциплінованим не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.
Проте, всупереч наведеним статутним обов`язкам, діючи умисно, всупереч інтересам служби, капітан ОСОБА_1 06 червня 2017 року не виконав законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 , щодо вибуття у відрядження до Військової академії (м. Одеса). Причиною невиконання наказу вказав бажання вибути у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, документів, що підтверджують правові підстави убути в цю відпустку не надав, у відрядження до м. Одеси у вказаний термін (17.00 07 червня 2017 року) не прибув.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення рішення про мобілізацію (Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №302/2014) в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи зазначене, на даний час в Україні діє особливий період.
Таким чином, будучи військовослужбовцем офіцерського складу, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, статті 37 Закону України „ Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України 06 червня 2017 року, відмовився від виконання законних вимог командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття у відрядження до Військової академії (м. Одеса), чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, Військова частина НОМЕР_1 в м. Нікополь подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати в діях ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною й прийнятою без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, їх неналежного дослідження та ненадання їм належної оцінки. ОСОБА_1 не виконав законні вимоги командира військової частини щодо вибуття у відрядження, а причиною невиконання наказу вказав бажання вибути у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому правових підстав для виходу у відпустку не надав. Крім цього, відповідно до законодавства ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, не може іти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 ухилився від виконання законних вимог командира.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Військової частини НОМЕР_1 Баклан О.О. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його захисник Горох О.В. заперечували проти апеляційної скарги, просили постанову суду залишити без змін.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Однак, аналізом матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 ч.2 КУпАП і прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення , оскільки даний висновок суду не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 172-10 КУпАП передбачено, що відмова від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.
Суд прийшов до висновку про те, що відповідно до змісту абзацу 11 статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року та статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
На думку суду, дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Тому, в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
Судом в постанові зазначено, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Тому, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, оскільки станом на момент вчинення правопорушення, а саме 06 червня 2017 року, особливий період не діяв і тому ОСОБА_1 діяв до вимог Закону України „Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України та правомірно подав командиру рапорт про надання йому відпустки для догляду за дитиною.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду, оскільки судом не були прийняті до уваги правові висновки, викладені в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14 , в якому викладені підстави, передбачені для визначення поняття «особливого періоду».

Визначення "особливого періоду" міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року, згідно якого особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Висновок суду про те, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє , суперечить висновкам, які містяться в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14 , відповідно до яких закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, оскільки Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого стану.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення діяв особливий період, пов`язаний із зовнішньою агресією та проведенням антитерористичних заходів в Україні.

За змістом ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги командира військової частини НОМЕР_1 , щодо порушення судом норм матеріального права та процесуального права є обґрунтованими, та приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду з прийняттям нового судового рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП за ознаками відмови від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду та підтверджується такими доказами.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а військову службу вони відбувають відповідно до Закону.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що у період з 21 липня 1999 року по цей час капітан ОСОБА_1 проходить військову службу, у військовій частині НОМЕР_1 з липня 2005 року.
Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, капітан ОСОБА_1 був зобов`язаний додержуватися Конституції України та законів України.
Проте, всупереч наведеним статутним обов`язкам, діючи умисно, всупереч інтересам служби, капітан ОСОБА_1 06 червня 2017 року не виконав законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 , щодо вибуття у відрядження до Військової академії (м. Одеса).
При розгляді адміністративної справи, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 не замечував факт відмови виконати законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 , щодо вибуття його у відрядження до Військової академії (м. Одеса).
Посилання ОСОБА_1 про те, що причиною невиконання наказу було його бажання вибути у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 звернувся до командира військової частині тільки 6.06.2017 року ( а.ап.23) і станом на 7.06.2017 року така відпустка не була надана.
Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме ст.10-1 п.17-19 для надання такої відпустки військовослужбовцю-чоловіку підстав немає.
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності , з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає , що будучи військовослужбовцем офіцерського складу, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, статті 37 Закону України „ Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України 06 червня 2017 року, відмовився від виконання законних вимог командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття у відрядження до Військової академії (м. Одеса), чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, а саме те, що правопорушення вчинене військовослужбовцем офіцером Збройних Сил України в умовах особливого періоду, дані про особу правопорушника та вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави, що є достатнім для запобігання вчиненню в подальшому правопорушень.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , якою закрито адміністративне провадження за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення - скасувати.
Винести нову постанову суду апеляційної інстанції, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 ( три тисячі чотириста) гривень.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області А.О. Пістун