АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1949/2016 Суддя у першій інстанції: Щасна Т.В.
Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Фрич Т.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою з ОСОБА_3 стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн.

Згідно постанови, 4 червня 2017 року о 00 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 по проспекту П. Григоренка, 12 в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. ОСОБА_3 від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 06.07.2017 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

На обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказує, що постанова була винесена з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства.

Крім того, апелянт зазначає, що без всякого розгляду, до початку розгляду, тільки він зайшов до кабінету суді та представився, йому одразу ж було вручено реквізити для сплати штрафу, тобто його зробили винним без судового розгляду.

Також апелянт зазначає, що автомобіль ним використовується у робочих цілях, інших доходів він немає, в нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина та дружина, що не працює.

ОСОБА_3 про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим вважаю за можливе проводити апеляційний розгляд у його відсутність відповідно до ст. 268 КУпАП.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неодноразову неявку в судові засідання ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції оцінює як намір уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, 4 червня 2017 року о 00 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 по проспекту П. Григоренка, 12 в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. ОСОБА_3 Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_3 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп"яніння.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_3 той факт, що останній керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння та від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, підтверджуєся письмовими поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які містяться в матеріалах справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, що справа розглянута судом першої інстанції без всякого розгляду, йому одразу ж було вручено реквізити для сплати штрафу, тобто його зробили винним без судового розгляду, то вони є голослівними, та спростовуються матеріалами справи.

Так суд першої інстанції при винесенні рішення, врахував обставини скоєного, вік, сімейний та фінансовий стан останнього, та наклав адміністративне стягнення в межах санкції статті 130 КУпАП, що в свою чергу спростовує, те що суд не врахував, що ним автомобіль використовується у робочих цілях, та інших доходів він немає, в нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина та дружина, що не працює.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3. - залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич