Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/7741/16-п Головуючий в 1 інст. Дубина Л.А.
Провадження №33/778/348/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Лопух Ю.О.,

за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, та його захисника-адвоката ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою останнього на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2016 року. якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який працює у ПП «КФ Реал Тіфіз 14» не офіційно, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09 листопада 2016 року о 20-20 год., біля будинку №1 по бульвару Шевченко в місті Запоріжжя, керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, окрім вимог щодо скасування даної постанови, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що при розгляді справи судом першої інстанції він участі не брав, оскільки жодної судової повістки за адресами проживання та реєстрації не отримував, а копію постанови він отримав особисто у канцелярії суду лише 13 квітня 2017 року.

Заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки доводи щодо причин пропуску цього строку підтверджуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, та провадження в справі закрити. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, та встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції, обставини, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він в стані алкогольного спяніння автомобілем не керував, та взагалі автомобіль був з вимкненим двигуном та світлом фар. Також зазначає, що суд, розглянувши справу у його відсутність, позбавив його можливості заявити клопотання про виклик у судове засідання свідка, та його допит, і надати свої пояснення з приводу вказаних подій.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу і наполягали на її задоволенні в повному обсязі; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що він 09 листопада 2016 року разом зі своїм другом на автомобілі НОМЕР_1, приблизно о 20 годині підїхали на бульвар Шевченко, до ДК «Дніпроспецсталь». Після того як припаркували автомобіль, вони на протязі 30 хвилин гуляли ОСОБА_5, вживали алкогольні напої, а потім повернулись до автомобіля. Коли вони перебували в автомобілі, до них підїхав поліцейський автомобіль. Працівники поліції звернулись до нього з тим, що автомобіль припарковано з порушенням ПДР України, а, почувши запах алкоголю, запропонували проїхати до наркодиспансеру на освідування. Він погодився. Лікарем-наркологом було встановлено його алкогольне спяніння. Також ОСОБА_4 стверджував, що на момент звернення до нього працівників поліції автомобілем він не керував, а тому в його діях відсутні ознаки вказаного адміністративного правопорушення.

До вказаних пояснень ОСОБА_2 суд ставиться критично, оскільки вони суперечать всім іншим наявним в матеріалах справи доказам.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненому повністю підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №379690 від 09 листопада 2016 року, зі змістом якого ОСОБА_4 ознайомився та погодився, його копію отримав, та йому були розяснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1), а також направленням на огляд водія ОСОБА_2 до КУ «ЗОНД» з метою виявлення стану спяніння (а.с.3), висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 на стан спяніння №6583 від 09 листопада 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного спяніння (а.с.4).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, будь-яких порушень допущених при їх складанні не виявлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №379690 від 09 листопада 2016 року, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 також зазначив, що суд розглянув справу без його участі, тим самим порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП.

При розгляді справи в апеляційному порядку було встановлено, що суд першої інстанції виконав усі вимоги Закону щодо своєчасного сповіщення ОСОБА_2 про дату та місце розгляду справи в суді, шляхом направлення судової повістки за адресою вказаною ОСОБА_2 у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.9, 17). Проживання ОСОБА_2 в іншому місці без належного повідомлення про це суд, не може свідчити про порушення судом вимог Закону, а лише вказує на спосіб ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх процесуальних обовязків.

Під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції досліджені усі матеріали, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення. При цьому у судовому засіданні апеляційного суду заслухані пояснення ОСОБА_2

Таким чином, права ОСОБА_2, які були порушені в суді першої інстанції, поновлені при апеляційному розгляді справи.

Крім того, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачають необхідності обовязкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2016 року. якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1