Справа № 740/1663/17
Провадження № 3/740/607/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді- Пантелієнко В.Г.,

при секретарі- Філоненко О.В.,

розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління держпраці у Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, начальника Комунального підприємства «Керуюча компанія «Північна», проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

09.03.2017 року при перевірці головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління держпраці у Чернігівській області Комунального підприємства «Керуюча компанія «Північна», виявлено порушення трудового законодавства з боку начальника ОСОБА_1 яке полягає в тому що:

●черговість надання відпусток на 2017 рік визначається у КП «Керуюча компанія «Північна» графіком, який затверджено керівником та погоджено з уповноваженим від трудового колективу, однак не доведено до відома всіх працівників, як наслідок, при складанні графіка не враховані особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку, чим порушено вимоги ст. 10 Закону України «Про відпустки»;

●невиконану відпустку щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців, після закінчення робочого року, за який надається відпустка. Відповідно до особової картки ОСОБА_2 (прийнята економістом згідно наказу від 24.04.2007 року № 25-К) щорічну відпустку було надано за період з 27.04.2014 року по 26.04.2015рік на 3 календарних днів з 25.05.2015 року по 27.05.2015 рік, а також на 14 календарних днів з 14.09.2015 року по 28.09.2015 рік, повинна була надаватись до 24.04.2015 року повної тривалості на 24 календарних дня, за 2015 рік не надавалась взагалі. Наступну щорічну відпустку їй було надано за період з 27.04.2012 року по 26.04.2013 рік на 16 календарних днів з 13.09.2016 року по 28.09.2016 рік, повинна була надаватись до 27.04.2016 року, чим порушено вимоги ч.2 ст. 12 Закону України «Про відпустки»;

●пунктом 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що з кожним записом, що вносяться до трудової книжки працівника на підставі наказу (розпорядження) про звільнення, призначення на роботу, переведення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджено наказом Держкомстату України від 25.12.2009 року № 495/656), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки. Однак, працівники не ознайомлені під розписку в особистій картці, Так, в особовій картці ОСОБА_3П відсутній підпис працівника після призначення з 27.12.2012 року на посаду пічника на підставі наказу від 24.12.2012 року № 146-к, присвоєння 3 розряду пічника від 01.09.2014 року та присвоєння 4 розряду пічника від 29.05.2015 року, а також переведення на посаду маляра від 01.06.2016 року. В особовій картці ОСОБА_4 відсутній підпис працівника після призначення з 27.06.2013 року на посаду тесляра на підставі наказу від 27.06.2013 року № 56-к, чим порушено п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58.

●Стаття 11 ЗУ «Про відпустки» забороняє ненадання щорічних відпусток повної тривалості працівникам протягом двох років підряд. Але, як вбачається із особової картки ОСОБА_2 (прийнята економістом згідно наказу від 24.04.2007 року № 25-К) щорічну відпустку було надано за період з 27.04.2014 року по 26.04.2015 рік на 3 календарних дні з 25.05.2015 року по 27.05.2015рік , а також на 14 календарних днів з 14.09.2015 року по 28.09.2015 рік, повинна була надаватись до 24.04.2015 року повної тривалості на 24 календарних дня, за 2015 рік не надавалась взагалі. Наступну щорічну відпустку їй було надано за період з 27.04.2012 року по 26.04.2013 рік на 16 календарних дні з 13.09.2016 року по 28.09.2016 рік, повинна була надаватись до 27.04.2016 року. Вказане свідчить про ненадання працівникам підприємства щорічної відпустки повної тривалості протягом двох років, чим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про відпустки»;

● відповідно до «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.06.1993 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30.06.1993 року № 76, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку. Трудові договори при сумісництві (за основною посадою і за посадою за сумісництвом) юридично не пов'язані між собою, оскільки за кожною посадою окремо визначається порядок оплати праці, тривалість робочого часу тощо. Згідно зі статтею 102-1 КЗпП України, статтею 19 Закону України «Про оплату праці» та п. 5 Положення № 43 оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу, яка відображається в табелях обліку робочого часу, що є підставою для нарахування заробітної плати сумісникам. В порушення вимог ст. 142 КЗпП України, відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку для зовнішніх сумісників. У відповідності з законодавством, час початку та закінчення щоденної роботи передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку. Конкретний режим роботи, а саме: час початку та закінчення роботи тракториста ОСОБА_5 . за період його роботи для огляду не надано, чим порушено ст.ст. 57, 29, 142 КЗпП України.

Даний факт підтверджується актом № 25-02-013/0209 від 09.03.2017 року, протоколом про адміністративне правопорушення № 25-02-013/0090 від 09.03.2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав і з викладеним в протоколі погодився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці за що він і повинен нести адміністративну відповідальність.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в галузі охорони праці і здоровя населення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, обставини що обтяжують та помякшують відповідальність.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 33, ч. 1 ст. 41, 221, 280, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (пятсот десять) гривень на користь держави.

Штраф має бути сплачений не пізніше пятнадцяти днів з дня отримання копії постанови. У разі несплати штрафу у строк установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання, а з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, який буде становити 1020 гривень.

Згідно Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня винесення шляхом подачі скарги через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_7