Справа № 199/4911/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 листопада 2017 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Сенчишин Ф.М., розглянувши клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, щодо вирішення питання про долю вилучених предметів торгівлі у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою від 20 липня 2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КК України закрито у звязку із закінченням стоку притягнення до адміністративної відповідальності.

31 жовтня 2017 року захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про вирішення питання щодо речових доказів.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 підтримав заяву та просив її задовольнити і повернути вилучену продукцію.

Відповідно до ст. 304 КУпАП України питання, повязані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Вирішуючи заяву, суд виходить з того, що за протоколом огляду-вилучення речей, документів від 18 квітня 2017 року у ОСОБА_1 були вилучені алкогольні напої та тютюнові вироби, які передані на зберігання до Управління Патрульної поліції в м. Дніпрі (квитанція № 545).

При винесенні постанови про закриття справи про адлміністративне правопорушення рішення про вилучені речі судом не вирішувалося.

Згідно вимог ч. 1 ст. 265 КУпАП, вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Для вирішення питання про повернення заявниці вилученого майна також підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Враховуючи результати розгляду справи про адміністративне правопорушення (провадження закрите, що виключає застосування додаткового стягнення у виді конфіскації предметів торгівлі), заява захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, про повернення вилучених алкогольних напоїв та тютюнових виробів підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 304 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, щодо вирішення питання про долю вилучених предметів торгівлі у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Вилучені у ОСОБА_1 за протоколом огляду-вилучення речей, документів від 18 квітня 2017 року алкогольні напої та тютюнові вироби, передані на зберігання до Управління Патрульної поліції в м. Дніпрі (квитанція № 545) повернути особі, у якої вони були вилучені.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя:

02.11.2017