Справа № 447/1514/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 33/783/963/17 Доповідач: Михалюк В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області у складі:

Головуючого судді Михалюка В.О.

за участю прокурорів Курача Ю.І. та Бриндак М.Т.,

правопорушника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2017 року

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він, обіймаючи з 07 листопада 2015 року посаду старшого слідчого Миколаївського відділеним поліції Стрийеького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, маючи спеціальне звання підполковник поліції, відповідно до підпункту "з" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, примітки до статті 50 Закону, являючись суб'єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ст.ст. 45-46, 50 Закону, будучи звільненим 29 вересня 2016 рою з вказаної посади наказом ГУ НП у Львівській області № 278о/с від 26 вересня 2016 року, несвоєчасно без поважних причин 23 жовтня 2016 року подав декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування що припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, не охоплений раніше поданими деклараціями.

На дану постанову судді правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією відносно нього, складений незаконно, з численними процесуальними порушеннями, та неуповноваженим на то органом. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, не надав жодної правової оцінки його доводам. Законодавством не встановлено певного строку, з якого починається подача декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, у випадку звільнення з посади. Крім цього, у вересні-жовтні 2016 році веб-сайт НАЗК працював з перебоями, що унеможливлювало подачу декларації. А тому вважає, що в його діях відсутній склад вищезазначеного адміністративного правопорушення. Крім цього, наголошує на тому, що на час винесення постанови закінчилися строку накладення на нього адміністративного стягнення.

Просить дану постанову судді скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП

Заслухавши в судовому засіданні гр. ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурорів, які заперечили апеляційну скаргу та просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

І як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Такий висновок судді підтверджується наступними доказами по справі: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 4 від 05 липня 2017 року, який відповідає нормам закону та складений відповідно до ст. 255 КУпАП особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 176-2 КУпАП, а саме уповноваженою на то особою органів Національної поліції, поясненнями ОСОБА_1, який пояснив, що не міг своєчасно заповнити декларацію на веб-сайті НАЗК з технічних причин, 23 жовтня 2017 року електронну декларацію він заповнював за домашньою адресою: АДРЕСА_1, копією наказу начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07 листопада 2015 року № 1о/с, згідно якого ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, присвоєно спеціальне звання підполковник поліції та у відповідності до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» відноситься до суб`єктів відповідальності, на яких поширюється дія цього Закону, і згідно примітки до статті 50 Закону є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, посадовою інструкцією, копією наказу т.в.о. начальника ГУ НП у Львівській області від 26 вересня 2016 року № 278о/с, відповідно до якого старший слідчий Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП звільнений з посади за власним бажанням 29 вересня 2016 року, поясненнями свідків, витягом з ЄДРД та копією декларації за період з 01 січня по 29 вересня 2016 року, яка була подана 23 жовтня 2016 року, та іншими матеріалами справи.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

При цьому, апеляційний суд вважає, що місцевий суд прийшов до вірного переконання, що ОСОБА_1, являючись суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, та будучи звільненим з посади 29 вересня 2016 року, в порушення вимог ст. ст. 45-46, 50 Закону, несвоєчасно, без поважних на то причин, 23 жовтня 2016 року о 15:56 годині подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Крім цього, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. При цьому, в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Однак, системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст.36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє.

І відповідно до розяснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 р. № 3 (із змінами, внесеними рішенням Національного агентства від 06.09.2016 року № 18, від 30.09.2016 року № 57 та від 03.11.2016 № 106) декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

А як вбачається з наведених матеріалів, 29 вересня 2016 року наказом ГУ НП у Львівській області № 278о/с від 26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звілнено з посади старшого слідчого Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. При цьому, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме: за період з 01 січня по 29 вересня 2016 року, останній подав лише 23 жовтня 2016 року, тобто несвоєчасно.

При цьому, будь-яких поважних причин, які унеможливлювали подачу ним декларації вчасно, тобто 29 вересня 2016 року, ОСОБА_1 не навів.

А тому апеляційний суд вважає, що постанова судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, і не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з'ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

При цьому, апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень накладене на ОСОБА_1 з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Що ж стосується доводів апелянта про закриття провадження у справі, то вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому відсутні підстави для закриття провадження у даній справі.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що стягнення на ОСОБА_1 накладено у трьохмісячний строк з дня виявлення даного правопорушення, як це зазначено у ст. 38 КУпАП, тобто вчасно та обгрунтовано.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відмовити гр ОСОБА_1 в задоволенні його апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно останнього залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Михалюк