П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ханти - Мантійська Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

за участю особи, щодо якої закрите

провадження у справі ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_4,

представника потерпілої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року провадження у справі щодо ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови ОСОБА_3 визнаний винний в тому, що 24 серпня 2015 року приблизно в 19 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Тойота», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухався на перехресті рівнозначних доріг вул. Вітрука та вул. Улітіна в м. Києві, в порушення п.п. 2.3 (б), 16.12 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не надав перевагу у русі автомобілю «Лексус», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що наближався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення із даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Суд закрив провадження у справі, оскільки дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) відбулася 24 серпня 2015 року, а відтак на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження справі щодо нього за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апелянт зазначає, що він не пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки рішення про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ухвалене судом першої інстанції 25 лютого 2016 року, а останнім днем подачі апеляційної скарги є 06 березня 2016 року. Оскільки цей день припадав на вихідний день, а 07 та 08 березня 2016 року були також офіційними вихідними днями, то він подав апеляційну скаргу 09 березня 2016 року, тобто в межах строку, визначеного законом. В той же час апелянт просить суд апеляційної інстанції поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції .

Крім того, в доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_2 зазначає, що в постанові суд вказує на те, що вина ОСОБА_3 підтверджується схемою дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), проте під час розгляду справи судом було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, у зв'язку з чим постановою суду від 29 вересня 2015 року матеріали справи були повернуті до Головного управління патрульної поліції м. Києва для належного оформлення, проте, недоліки, на які вказав суд, усунені не були, що унеможливлює відтворення об'єктивної картини ДТП, у зв'язку з чим він вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального законодавства.

Апелянт зазначає, що твердження суду про те, що ОСОБА_3 визнав свою винну у вчиненні ДТП, у зв'язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення він вказав, що визнає вину, не може братись до уваги, оскільки суд повинен надавати перевагу тим показанням, які він сприйняв в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_2 звертає увагу на те, що ним був наданий висновок експертного автотехнічного дослідження, відповідно до якого причиною виникнення ДТП є виключно дії водія ОСОБА_4, проте суд безпідставно не взяв до уваги вищевказаний доказ.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що у вчиненні ДТП винна саме ОСОБА_4, оскільки саме остання порушила ПДР України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до матеріалів справи, захисник ОСОБА_2 був присутнім під час розгляду справи 25 лютого 2016 року, а тому десятиденний термін оскарження закінчується 06 березня 2016 року. У зв'язку з тим, що 06 березня, 07 березня та 08 березня 2016 року були офіційними вихідними днями, останнім днем подачі апеляційної скарги на постанову суду є 09 березня 2016 року, в той день захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 і звернувся з апеляційною скаргою. Отже, ним не пропущений строк оскарження, а тому підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає розгляду.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП в повній мірі дотримався вимог закону.

Судове рішення є мотивованим. Суд вказав, які докази він приймає, а які ні та чому. Тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Судом в сукупності з іншими доказами оцінені письмові пояснення ОСОБА_3, які він дав безпосередньо після ДТП. Підстав не брати їх до уваги немає, оскільки вони отримані в передбачений спосіб і є допустимими. Крім того, вони узгоджуються з іншими доказами.

Щодо інших пояснень ОСОБА_3, то вони змінювались як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час її розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до письмових пояснень (а.с. 16) ОСОБА_3 стверджує, що при перетині перехрестя вул. Улітіна та вул. Вітрука в м. Києві він зменшив швидкість до мінімально можливої і став виїжджати на смугу руху проїзної частини вул. Вітрука, подивившись спочатку праворуч, а потім ліворуч. Потім знову став дивитись праворуч, щоб при виїзді на іншу смугу руху не створити небезпеку для автомобіля. В цей момент зупинився і побачив як автомобіль «Лексус», який рухався праворуч від нього, виїхав на зустрічну смугу на перехресті і здійснив зіткнення з його автомобілем.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_4, виконуючи перед перехрестям об'їзд автомобіля, який на схемі ДТП позначений № 3, виїхала на зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення з його автомобілем.

Про те, що ОСОБА_4 об'їжджала припаркований на її смузі руху автомобіль ОСОБА_3 раніше не заявляв.

Про це також не заявив свідок ОСОБА_6, який перебував в автомобілі «Тойота». Його поясненнями про те, що із-за паркану не було видно проїзної частини вул. Вітрука, тому ОСОБА_3 виїхав на один метр і в цей час відбулося зіткнення з автомобілем «Лексус», який на його думку, перетинав перехрестя по зустрічній смузі, спростовуються пояснення ОСОБА_3 в апеляційному суді, що свідок не слідкував за дорожньою обстановкою. В той же час свідок не стверджує, що автомобіль «Тойота», виїхавши на перехрестя, зупинився, як це пояснює ОСОБА_3

Враховуючи те, що ДТП сталася на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг, то перевагу в проїзді перехрестя має транспортний засіб, який рухається праворуч.

Посилаючись на висновок експерта, який проводив автотехнічне дослідження № 1-02/16 (а.с. 84-102), ОСОБА_3 та його захисник стверджують, що ДТП виникла з вини водія ОСОБА_4, оскільки вона виїхала на зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення автомобілів.

Апеляційний суд зазначає, що будь-який доказ, зокрема висновок експерта, не має переваги і оцінюється в сукупності з іншими доказами.

ОСОБА_3 і його захисником ставиться під сумнів допустимість доказів: схему місця ДТП (а.с.2, 24, 31), оскільки вони складені в порушення Інструкції з оформлення працівникам патрульної служби МВС України. В той же час саме на підставі цих та інших доказів експертом було проведено дослідження № 1-02/16, об'єктивність якого апелянтом не заперечується.

Щодо схеми місця ДТП, апеляційний суд зазначає, що первинна схема (а.с.2), а також дві схеми, які були складені після направлення справи для до оформлення (а.с.24-31) в сукупності з іншими доказами дають можливість оцінити обстановку, яка склалася безпосередньо перед зіткненням та в момент зіткнення автомобілів.

Відповідно до схеми (а.с. 24) осип з автомобілів позначений на вул. Вітрука, лівіше від траєкторії руху автомобіля «Тойота» по вул. Улітіна. Місце зіткнення автомобілів позначено по центру вул. Вітрука, але теж лівіше від напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 Підстав ставити під сумнів достовірність цих позначень немає, оскільки вони позначені відповідно до розташування автомобіля «Тойота», місце розташування якого встановлено відносно електроопори № 4.

Зазначене спростовує доводи ОСОБА_3 і його захисника, що зіткнення автомобілів відбулося в той час, коли він, рухаючись по вул. Улітіна приблизно на метр виїхав на перехрестя з вул. Вітрука, оскільки осип з автомобілів був в іншому місці.

Тому експертами, які проводили судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу № 6563/6564/16-52 від 27 грудня 2016 року був зроблений висновок, що не виключається розташування місце зіткнення автомобілів «Лексус» та «Тойота» посередині проїзної частини вул .Вітрука. В той же час експерти зазначили, що встановити причинний зв'язок між діями водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і фактом настання пригоди з технічної точки зору є неможливо.

Враховуючи те, що встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями особи і наслідками, які від них виникли перебуває в юридичній площині і відноситься до компетенції суду, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції всебічно та повно досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи, дана їм належна оцінка і зроблений правильний висновок про недотримання водієм ОСОБА_3 п.п. 2.3. (б), 16. 2 ПДР України, що і стало причиною ДТП, в результаті чого автомобілі «Тойота» та «Лексус» отримали механічні пошкодження.

З огляду на викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому підстав для скасування постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун