Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/2441/17-п Головуючий в 1 інст. Редько О.В.
Провадження №33/778/599/17 Доповідач в 2 інст. Городовенко В.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Михайловській Т.І.,

за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянський слідчий ізолятор»),

захисника-адвоката Застрожнікової К.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою захисника-адвоката Застрожнікової К.С. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 червня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та проживав за адресою: АДРЕСА_2, на теперішній час перебуває під вартою в ДУ «Вільнянський слідчий ізолятор» по кримінальному провадженню за ст.307 КК України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 31 березня 2017 року о 00-09 год. на а/д Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, на 341 км, в м.Василівка керував автомобілем Мерседес-Бенц Е320, на іноземній реєстрації НОМЕР_1, яка належить на праві власності нерезиденту України Pisanowska Marta, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей майже не реагують на світло, млява мова, бліде обличчя). Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Застрожнікова К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, окрім вимог щодо скасування даної постанови, просила поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що при розгляді справи судом першої інстанції ні ОСОБА_2, ні його захисник, участі не брали, а копію постанови суду вона отримала особисто у канцелярії суду лише 24 липня 2017 року.

Заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки доводи щодо причин пропуску цього строку підтверджуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Застрожнікова К.С. просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом допущено порушення права на захист, оскільки справу розглянуто у відсутність ОСОБА_2 та його захисника. Крім того зазначає, що на момент зупинки працівниками поліції ОСОБА_2, у нього були відсутні ознаки сп'яніння, оскільки під дією наркотичних засобів він не перебував. Також апелянт вказує, що на місці складання протоколу відносно ОСОБА_2 не було жодного свідка.

Вислухавши ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Застрожнікову К.С.; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що вказаного адміністративного правопорушення він не скоював. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення наявних свідків не було. Працівники поліції ставилися до нього упереджено.

До вказаних пояснень суд ставиться критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам, та вважає, що ці пояснення надані ОСОБА_2 лише з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №172998 від 31 березня 2017 року, з якого вбачається, що протокол складений в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з дотриманням вимог ст.256 КУпАП (а.с.5); а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, від підпису протоколу та надання своїх пояснень (а.с.7-8).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того суперечать матеріалам справи і доводи апелянта про відсутність свідків на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2

Так, під час перевірки апеляційним судом зазначених матеріалів справи встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №172998 від 31 березня 2017 року та його копії, яка долучена до матеріалів справи, та яку відмовився отримувати ОСОБА_2, зазначені свідки правопорушення - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У своїх письмових поясненнях вказані свідки підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я (а.с.7-8).

Також у судовому засіданні встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії БР №172998 від 31 березня 2017 року містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права - одне з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

З метою реалізації загальних інтересів суспільства Державою Україна прийнятий Кодекс України про адміністративні правопорушення (Постанова Верховної Ради Української РСР №8074-10 07 грудня 1984 року з подальшими змінами), завданням якого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Реалізуючи принцип правової визначеності в ст.38 КУпАП, передбачені строки накладення адміністративного стягнення, в межах яких уповноважена особа держави може накласти адміністративне стягнення.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено при апеляційному розгляді, судом приймалися передбачені законодавством дії щодо розгляду справи у визначений у ст.38 КУпАП строк. У жодне з судових засідання ОСОБА_2 не з'явився. У призначене судове засідання на 09 червня 2017 року, ані ОСОБА_2, ані його захисник-адвокат Застрожнікова К.С., не з'явились. Доказів поважності причин неявки не надано, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно розглянув справу у відсутність учасників процесу.

Суд першої інстанції належним чином проаналізував й ті обставини, що ОСОБА_2 протягом перебування справи в суді неодноразово не з'являвся у судові засідання, мав повну можливість скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, однак цього не зробив, а також те, що 31 червня 2017 року спливав встановлений законодавством тримісячний строк для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. Належних відомостей з місць тимчасового утримання осіб або з місць позбавлення волі про перебування ОСОБА_2 під вартою, суду надано не було та від самого ОСОБА_2 не надходило відповідних клопотань про відкладення розгляду справи. У зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неповажність неприбуття ОСОБА_2 до суду та розглянув справу у його відсутність.

Що стосується доводів захисника-адвоката Застрожнікової К.С. про порушення права на захист, то суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, угода б/н про надання правової допомоги укладена між ОСОБА_2 та адвокатом Застрожніковою К.С. 01 червня 2017 року (а.с.27), тобто за 9 днів до призначеного судового засідання. Апеляційний суд вважає, що вказаний строк був достатнім для ознайомлення захисника з матеріалами справи, яка складалася з 8 аркушів. У зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав причини неявки до суду неповажними та розглянув справу у відсутність захисника.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката Застрожнікової К.С., правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику-адвокату Застрожніковій К.С. строк на апеляційне оскарження постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Застрожнікової К.С. залишити без задоволення, а постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.В. Городовенко