АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/732/2017 Головуючий у першій інстанції - Піхур О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та його захисника Парсентьєва І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді накладення штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200, 00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою 24 вересня 2016 року о 07 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Б.Грінченка, 5, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані наркотичного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року скасувати.

На обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що справа була розглянута без його участі, оскільки суд проігнорував його клопотання про відкладення судового розгляду, а також апелянт не отримував жодного повідомлення про розгляд справи.

Також апелянт зазначає, що до вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення події він перебував у неприязних стосунках з інспектором поліції ОСОБА_4, який безпідставно склав протокол, оскільки апелянта було затримано, коли автомобіль знаходився в нерухомому стані на стоянці, а він знаходився поруч та до нього застосовано заходи впливу у виді психічного тиску та погрози застосування фізичного затримання. Дані обставини можуть бути підтвердженні поясненнями свідків, яких суд мав викликати у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника Парсентьєва І.В., якіпідтрималиапеляційну скаргу та просили її задовольнити,перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скаргапідлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя районного суду у постанові вказав, що винність особи підтверджується даними протоколу про адміністративні правопорушення, рапортом та висновком щодо результатів медичного огляду.

Апелянт заперечує висновок, викладений у постанові судді районного суду про те, що він управляв автомобілем в стані наркотичного сп'яніння, посилаючись на те, що поліцейські не зупиняли автомобіль під його керуванням, автомобіль стояв на стоянці, а сам ОСОБА_2 був затриманим біля автомобіля. Окрім того, ОСОБА_2 вказує на існування неприязних стосунків між ним та інспектором поліції ОСОБА_5, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 24 вересня 2016 року відносно ОСОБА_2 не зазначено будь-якого доказу того, що ця особа управляла автомобілем у стані наркотичного сп'яніння.

Рапорт інспектора УПП в м. Києві ДПП України лейтенанта поліції ОСОБА_4, у якому зазначено, що ОСОБА_2 управляв автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, не може бути належним і допустимим доказом у даній справі, оскільки цим же інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення, а пояснення ОСОБА_2 про наявність неприязних стосунків між ним та інспектором поліції ОСОБА_4 не спростовані.

В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що 24 вересня 2016 року він на прохання ОСОБА_2 на автомобілі, який належав останньому, доставив ОСОБА_2 і ще одного друга на вул. Б.Грінченка для вирішення проблем з мотоциклом. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_6 до затримання працівниками поліції ОСОБА_2 не керував автомобілем, а перебував на передньому пасажирському сидінні. Свідком затримання ОСОБА_2 ОСОБА_6 не був, але зі слів осіб, які перебували на стоянці, де був залишений автомобіль, йому стало відомо про затримання ОСОБА_2

Отже, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 управляв автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, та враховуючи показання свідка ОСОБА_6, висновок про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху, не можна вважати обґрунтованим та вмотивованим, а відтак, суддя апеляційного суду, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, вважає, що постанова судді районного суду підлягає до скасування із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва В.В. Ковальська