АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/297/17 Головуючий у 1 й інстанції - Воробйов В.Л.
Справа № 199/9110/17 Доповідач - Калініч Н.І.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року м. Дніпро

Суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Калініч Н. І., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Російської Федерації, не працюючого, громадянина України, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції - місцем проживання зазначена адреса: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУаАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто 320 гривень судового збору на користь держави,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно постанови суду першої інстанції, 30.11.2017 року о 22-23 год. ОСОБА_2 в районі будинку № 20 а по вул. Петра Бикова у м. Дніпрі, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова), був зупинений працівником поліції, для проходження медичного огляду на стан сп'яніння, на що він відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить скасувати постанову судді першої інстанції та закрити справу про адміністративне правопорушення у відношенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 173 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази його вини, не викликав свідків для допиту, а лише обмежився їх письмовими поясненнями, розгляд справи провів за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, належним чином не дослідив протокол про адміністративне правопорушення. Вказує на те, що постанова судді першої інстанції винесена з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права, що виразилось в неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що заявляв клопотання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння лише у медичному закладі, але працівники поліції намагалися провести такий огляд на місті, за допомогою приладу Драгер, та не надали сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Вказує на те, що в порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 07 листопада 2015 року № 1395, не надали права використовувати свої законі та Конституційні права, оскільки особа яка притягується до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Також вказує на те, що на протязі слухання справи, ОСОБА_2, будучи хворою людиною неодноразово направляв до суду клопотання, про відкладення судового процесу у зв'язку з його хворобою, та просив суд не розглядати справу за його відсутності, але суддя проігнорував його звернення, чим позбавив справедливого та неупередженого розгляду справи.

Заслухавши ОСОБА_2 який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, уточнив вимоги апеляційної скарги та просив закрити справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Таким чином, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен оцінити докази, одним із яких є протокол, та висловити думку з приводу чому спростовує даний доказ і які наводить докази щодо відсутності адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги закону, суд першої інстанції виконав в повному обсязі, та постановив рішення, яке може вважатися обгрунтованним оскільки наявні посилання на докази та досліджено в судовому засіданні.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_2 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 071281 від 30 листопада 2016 року; рапортом інспектора Управління патрульної поліції в м. Дніпро ОСОБА_3, в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_2, інкримінованого правопорушення; поясненнями свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_5, відповідно до яких, в присутності останніх, ОСОБА_2, відмовився від проходження тестування на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився надавати пояснення та підписувати будь які документи.

Вищезазначені свідки, засвідчили відмову ОСОБА_2, від проходження медичного огляду, що є підтвердженням об'єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що виразилося у відмові особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Посилання ОСОБА_2, на те, що він заявляв клопотання про проходження медичного огляду на стан сп'яніння лише у медичному закладі, але працівники поліції намагалися провести такий огляд на місті, за допомогою приладу Драгер, та не надали сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, є необґрунтованими та безпідставними. На такі вимоги останнього не посилались свідки, на місті події. Крім того, як сам стверджував апелянт він відмовився від застосування такого приладу до нього. Ці дані повністю підтверджуються відео-записом знатого на камеру відео спостереження працівників поліції.

Так, з наявного в матеріалах справи відео записів з нагрудної камери поліцейських, вбачається, що ОСОБА_2, коли інспектор патрульної служби пропонував йому продути алкотестер «Драгер», ОСОБА_2, відмовився в присутності двох свідків, та пояснив що в даний момент він знаходиться на підпитку, та продувати алкотестер «Драгер» не буде, що було підтверджено працівником поліції в апеляційній інстанції.

Крім того, апелянт не вимагав у працівників поліції надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, або відвезти його до лікарні, для встановлення огляду на стан сп'яніння в акредитованій медичній установі.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2, стосовно порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 07 листопада 2015 року № 1395, що поліцейські не надали права використовувати свої законі та Конституційні права, оскільки зазначена інструкція носить рекомендаційний характер, а тому всі доводи стосовно порушення права подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, є необґрунтованими і фактично зводяться до переоцінки доказів.

Крім того, факт відмови ОСОБА_2 від підпису у протоколі та надання пояснень, підтвердили вищезазначені свідки.

Даний протокол, як доказ ніким не спростовувався, та він не суперечить поясненням у апеляційному суді самого правопорушника а також підтверджується наявним та дослідженим в матеріалах справи відеозаписом з нагрудного відео регістратора поліцейських.

Доказів які спростовують дані протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційному суду не надано.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказах, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Однак, постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував стягнення передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік. Суд правильно визначив розмір штрафу, однак визначаючи розмір штрафу суд не врахував, що відповідно ст. 27 КУпАП покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, на підставі викладених обставин, приходжу до висновку, що постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення, а апеляційна скарга особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП змінити.

Вважати ОСОБА_2 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із стягненням штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.І. Калініч