Номер провадження: 33/785/316/17
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Потанін О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Потанін О.О., за участі потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Висоцького В.Е., розглянувши апеляційні скарги потерпілого на постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2016 року та 27.12.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеними постановами судді суду першої інстанції, провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені, відповідно, ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП стосовно ОСОБА_4, закриті за відсутністю у його діях складів зазначених адміністративних правопорушень.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП №243774, 30.09.2016 року об 11 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «КАМАЗ 53212» (номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по Новомиколаївській дорозі в м. Одесі.

Порушивши вимоги п. 2.3 «д» Правил дорожнього руху при виконанні розвороту, він не врахував дорожню обстановку та своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху для водія автомобілю «Toyota Highlander» (номерний знак НОМЕР_2) ОСОБА_2, який був змушений з'їхати з дороги в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП №243775, 30.09.2016 року об 11 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «КАМАЗ 53212» (номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по Новомиколаївській дорозі в м. Одесі.

Порушивши вимоги п. 2.3 «д» Правил дорожнього руху при виконанні розвороту, він створив небезпеку для водія автомобілю «Toyota Highlander» (номерний знак НОМЕР_2) ОСОБА_2, який був змушений з'їхати з дороги в кювет, після чого, на порушення вимог п. 2.10 «а» ПДР, залишив місце ДТП.

Розглянувши справи за зазначеними протоколами про адміністративні правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 «не мали причинно-наслідкового зв'язку зі з'їздом автомобілю «Toyota Highlander» з дороги в кювет».

Свій висновок суддя суду першої інстанції мотивував наступними доводами:

-змістом пояснень ОСОБА_4, який заперечував свою вину та зазначив, що не бачив, як автомобіль «Toyota Highlander» з'їхав з дороги в кювет, а зіткнення транспортних засобів не відбулось;

-показаннями свідка ОСОБА_5, який спростував обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення та підтвердив, що дії ОСОБА_4 не перебували у причинно-наслідковому зв'язку з наслідками, що настали.

За таких умов, суддя зазначив, що вважає недоведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки не встановлено, який саме пункт Правил дорожнього руху він порушив.

У апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_2 зазначив, що постанови судді суду першої інстанції є безпідставними і незаконними, оскільки суддя не забезпечив повноту, всебічність та об'єктивність судового розгляду.

Так, суддя не повідомив його про час та дату розгляду справи, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати докази, зокрема запис відео регістратора, який знаходився у його автомобілі, а також своєчасно оскаржити судові рішення.

Суддя не дав правової оцінки показанням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були очевидцями події і надали свої пояснення працівникам поліції на місці ДТП.

Натомість, суддя послався на показання свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні, хоча він не був очевидцем події, що підтверджується відсутністю його пояснень в матеріалах справи.

Висновок судді суперечить також приписам п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, яким передбачено, що «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди».

За таких обставин потерпілий просить поновити йому строк на подачу апеляційних скарг, постанови судді скасувати і винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі ст. 38 КУпАП у зв'язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення.

У зв'язку з тим, що постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2016 року та 27.12.2016 року стосуються однієї й тієї особи та події, постановою судді апеляційного суду від 08.02.2017 року, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, були об'єднані в одне провадження.

Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Висоцького В.Е., які підтримали доводи апеляційних скарг і просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходжу до висновків про таке.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, копія постанови судді йому надіслана не була.

За таких обставин вважаю, що неналежне сповіщення особи про дату та час розгляду справи може бути визнане поважною причиною пропуску строку на подачу апеляційної скарги, тому він підлягає поновленню.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 не з'явився, хоча про час та дату судового розгляду був своєчасно повідомлений через захисника ОСОБА_8, що підтверджується відповідною телефонограмою.

До того ж, 14.02.2017 року інший захисник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 знайомилась з матеріалами справи і ця обставина підтверджується відповідною розпискою.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, для представництва інтересів ОСОБА_4, з'явилась ОСОБА_10, але до участі у судовому засіданні допущена не була у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують її повноваження захисника.

Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як видно з мотивувальної частини постанови судді суду першої інстанції, судовий розгляд відбувся за участі ОСОБА_4

Суддя навів у мотивувальній частині оскаржуваних постанов короткий зміст пояснень ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5, а також зазначив, що враховує матеріали адміністративної справи, не уточнивши, які саме.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є буд-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правовий аналіз висновків судді суду першої інстанції показав, що вони є хибними, оскільки суперечать фактичним обставинам справи, внаслідок однобічності та неповноти судового розгляду.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що 30.09.2016 року об 11 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «КАМАЗ 53212» (номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по Новомиколаївській дорозі в м. Одесі.

В районі будівлі «4 а» він розпочав маневр розвороту з крайнього правого положення, не врахувавши дорожню обстановку, а саме те, що позаду нього рухався автомобіль «Toyota Highlander» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_2, тобто своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, оскільки для запобігання зіткнення з автомобілем «КАМАЗ 53212», водій ОСОБА_2 був змушений з'їхати з дороги в кювет, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Після цього, водій ОСОБА_4, на порушення вимог п. 2.10 «а» ПДР, залишив місце ДТП.

Зазначені обставини повністю підтверджуються доказом, наданим потерпілим, а саме записом відео регістратора, який знаходився у його автомобілі.

Зі змісту зазначеного відеозапису, дослідженого під час апеляційного розгляду справи, очевидно випливає, що в момент, коли водій ОСОБА_4 розпочав виконувати розворот, автомобіль «Toyota Highlander» (номерний знак НОМЕР_2) знаходився у безпосередній близькості від автомобілю «КАМАЗ 53212».

Так, пунктом 10.1 Правил дорожнього руху передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

До того ж, приписами п. 10.6 Правил дорожнього руху визначено, що якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Зі змісту схеми місця ДТП видно, що, у даному випадку, водій ОСОБА_4 мав право на виконання маневру розвороту, але перед цим від мав би виконати приписи зазначених вище норм Правил дорожнього руху.

З пояснень потерпілого та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6 випливає, що водій автомобілю «КАМАЗ 53212» розпочав розворот через дві смуги проїзної частини дороги, не дивлячись на те, що позаду нього рухався автомобіль «Toyota Highlander».

У своєму поясненні, викладеному власноруч, водій ОСОБА_4 зазначив, що переконався у відсутності зустрічного транспорту. Та обставина, що він не бачив позаду автомобіль «Toyota Highlander», свідчить про нехтування ним приписами п.п. 10.1 та 10.6 Правил дорожнього руху, адже їх беззаперечне виконання, забезпечувало безаварійне виконання маневру.

Отже, сукупність наведених вище доказів, очевидно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП.

Таким чином, висновок судді суду першої інстанції про невинуватість водія ОСОБА_4 є помилковим, оскільки базується на неповному та однобічному дослідженні обставин справи і приписів Правил дорожнього руху.

Окрім викладеного вище, винуватість ОСОБА_4 доведена: змістом протоколів про адміністративне правопорушення; схемою місця ДТП, з якої видно, що водій автомобілю «Toyota Highlander» був змушений екстрено змінювати напрямок руху свого автомобілю та гальмувати.

За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_4 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні; порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

У відповідності до приписів ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Отже, за результатами апеляційного розгляду справи, вважаю, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, оскільки, суддя суду першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, дав їм неправильну правову оцінку і дійшов неправильного висновку по суті справи.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Частиною третьою зазначеної норми закону передбачено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Як видно з матеріалів справи, подія ДТП мала місце 30.09.2016 року, а кримінальне провадження не відкривалось і рішення про його закриття не приймалось.

Зазначене адміністративне правопорушення не є триваючим, отже адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, тобто строк для накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП закінчився 30.12.2016 року, а справа надійшла до суду апеляційної інстанції 07.02.2017 року.

Пунктом сьомим ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 293, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на подачу апеляційних скарг на постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2016 року та 27.12.2016 року.

Постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2016 року та 27.12.2016 року, - скасувати та винести нову постанову, якою:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області Потанін О.О.