Провадження № 33/792/443/17
Справа № 686/5568/17 Головуючий в 1-й інстанції Піндрак О. О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Інжиєвської Ю.А., особи що притягується до відповідальності - ОСОБА_1., його захисника Бездітного В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в

м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_1. визнано винним в тому, що він 04 березня 2017 року о 01 год. 30 хв. по вул. Кам'янецькій, 100 в м. Хмельницькому, керував автомобілем "ЗАЗ Lanos", номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, невиразна мова, почервоніння обличчя), а після зупинення працівниками поліції транспортного засобу на порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху ухилився від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з доповненнями до неї, просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі наявні в матеріалах справи докази, належним чином не повідомив його про час та місце розгляду справи, копію постанови він отримав лише 14.08.2014 року. Зазначає, що працівниками поліції були порушені вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням вимог закону, а судом - порушено право на справедливий судовий розгляд, справу розглянуто в його відсутність, без належного повідомлення про судовий розгляд, чим порушено його право на захист.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1. в підтримання доводів апеляційної скарги, який також вказував, що в разі, якщо поліцейські дійшли висновку, що він відмовився від огляду на місці зупинки, хоча він вважає, що він не відмовлявся від огляду, то тоді повинен був би бути проведений огляд в медичному закладі, чого зроблено не було, та пояснення захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1. про поновлення строку на апеляційне оскарження є таким, що підлягає задоволенню; апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції - скасувати з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 не був присутній в засіданні суду першої інстанції 31 травня 2017року, відомості про повідомлення його судом про місце, день та час судового розгляду, коли судом було ухвалене судове рішення, про вручення йому в передбачений законом строк копії постанови суду - відсутні. В провадженні є заява ОСОБА_1. про те, що він просить повідомити його про дату та час судового розгляду справи щодо нього(а.с.34), відомості про направлення відповіді на заяву в провадженні відсутні, в подальшому в справі наявні відомості про надання йому копії судового рішення по справі, подану до канцелярії місцевого суду 3 серпня 2017року, та що копію судового рішення він отримав 14 червня 2017року(а.с. 37). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про поважність причин пропуску

ОСОБА_1 строку оскарження постанови суду щодо нього, в зв'язку з чим йому слід поновити строк оскарження постанови суду.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, знайшли своє підтвердження в суді, також апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що суд розглянув справу за відсутності даних про його повідомлення про судовий розгляд.

Як видно з оскарженої постанови суду першої інстанції суддя, ухвалюючи рішення проводити судовий розгляд в відсутність

ОСОБА_1., вказав про те, що ОСОБА_1 «неодноразово належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи, не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило», тому у відповідності до ч.1 ст. 268 КУпАП суд постановив розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ( а.с. 28).

Однак з такими висновками апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст. 268 КУпАП, суд може здійснювати судовий розгляд справи під час відсутності особи, що притягується до відповідальності лише в випадках, коли є дані про її своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи і коли від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення видно, що

ОСОБА_1 був повідомлений про проведення судового засідання в справі 27 березня 2017року о 10год.(а.с.1). 24 березня 2017року апелянтом була подана заява до канцелярії суду першої інстанції про перенесення судового розгляду в зв»язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій міській лікарні з 24 березня 2017року (а.с.9,10), вказуючи в поданій ним заяві про своє бажання приймати участь в розгляді справи.

Повістка про виклик апелянта до суду на 11 квітня 2017року повернута поштовим відділенням «за закінченням терміну зберігання»(а.с.13,14) , постанова суду від 25 квітня 2017року про привід ОСОБА_1. в судове засідання на 10 травня 2017року(а.с.15) органом поліції не була виконана в зв»язку з її надходженням до поліції лише 10 травня 2017року(а.с.19), ще дві повістки теж повернуті поштовим відділенням в зв»язку з неврученням апелянту з відміткою про «закінчення терміну зберігання» (а.с.23,24,26,27).

Зважаючи на відсутність будь-яких даних про повідомлення

ОСОБА_1 про судове засідання 31 травня 2017року, доводи його апеляційної скарги про те, що він не був повідомлений про судове засідання, в якому суд ухвалив оскаржуване ним рішення матеріалами справи не спростовано.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що в суду першої інстанції, за відсутності об»єктивних даних про те, що ОСОБА_1 був в передбачений законодавством спосіб був повідомлений про судовий розгляд, не було підстав проводити судовий розгляд в відсутність апелянта, чим судом порушено його право на захист, що тягне за собою скасування судового рішення з постановленням нової постанови.

Апеляційний суд зауважує, що з огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява №16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно з постанови суду першої інстанції суд першої інстанції в основу доведеності вини ОСОБА_1. поклав протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1.(в якому, на думку суду першої інстанції, зафіксовано факт керування апелянтом транспортним засобом з ознаками алкогольного сп»яніння), дані акту огляду на стан алкогольного сп»яніння, письмові пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, розпискою ОСОБА_4 про залишення йому транспортного засобу на зберігання, відеозаписом, в якому зафіксовані обставини вчинення останнім правопорушення.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з наступних причин.

Розділом ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, регламентовано особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 130 КУпАП, при цьому п. 6 цього розділу передбачено, що в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як видно з матеріалів справи 4 березня 2017 року поліцейським Управління патрульної поліції в місті Хмельницькому Бортняком О.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення (серії БР

№ 119922), в якому зазначено, що того ж дня о 1год.30хв. ОСОБА_5 в м.Хмельницькому по вул. Кам»янецькій, 100, «керував автомобілем з ознаками алкогольного сп»яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, почервоніння обличчя, нечітка хода. Від проходження огляду на стан сп»яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки водій відмовився в присутності двох свідків».

В частково надрукованих поясненнях свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3. (вписані лише дані щодо особи свідків та водія) вказано, що в присутності цих свідків водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці події з допомогою приладу «Драгер», так і в лікаря -нарколога (а.с.2).

Однак в складеному протоколі про адміністративне правопорушення, який фактично є актом обвинувачення, зазначено лише, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду лише на місці зупинки, відомостей про те, що водій відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі в протоколі не зазначено взагалі.

В апеляційному суді водій ОСОБА_1 вказував, що він проходив огляд на місці зупинки, однак такі його твердження не можуть бути враховані апеляційним судом. Як видно з переглянутого судом відеозапису, незважаючи на неодноразові роз»яснення працівниками поліції процедури проходження огляду, він продував трубку приладу умисно недостатньо для отримання будь-якого результату, що вірно було розцінено працівниками поліції, як відмова від проходження огляду на місці зупинки. Тому в працівників поліції були всі підстави для проведення такого огляду, наявність ознак для проведення такого огляду відображена в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується даними переглянутого апеляційним судом відеозапису долученого до справи; в апеляційному суді апелянт визнавав вживання ним ввечері напередодні спиртного, тому такі його доводи в апеляційному суді з приводу стану його здоров»я, що, на його думку, помилково сприйнято поліцейськими як підстави для такого огляду, на увагу не заслуговують.

Разом з тим доводи апелянта в апеляційному суді, що в порушення вимог законодавства його не було направлено до медичного закладу для проведення відповідного огляду, є підставними.

Згідно положень ч.7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 11.11.2015року за №1413/27858 в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров»я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак відомості про те, що водію працівниками поліції пропонувалось пройти огляд в медичному закладі при відмові водієм від проходження огляду на місці зупинки, в протоколі не зазначені. Переглядом відеозапису фіксування правопорушення, наявного в справі, встановлено, що ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд в медичному закладі, тому такі обставини, зазначені в заздалегідь надрукованих бланках пояснень свідків, долучених до справи, з цього приводу, до уваги братись не можуть.

За таких обставин підстави вважати, що огляд на стан сп»яніння проводився з дотриманням вимог вищевказаної Інструкції, відсутні, а складений протокол про адміністративні правопорушення, письмові пояснення свідків та відеозапис не вказують про доведеність вини апелянта у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп»яніння, як цього вимагає диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП, та не можуть бути покладеними в основу доведеності вини ОСОБА_1. Акт огляду на стан сп»яніння (а.с.3), на який є посилання в постанові суду, не може покладатись в основу доведеності вини, позаяк, як встановлено в апеляційному суді, такий огляд на місці зупинки не проводився, фактично в зв»язку з небажанням, тобто відмовою водія проходити такий огляд на місці зупинки.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не перевірив обставин складення протоколу, відповідності пояснень свідків даним протоколу та відеозапису, не перевірив дотримання процедури огляду водія, передбаченої відповідними нормативними актами, відтак доводи апелянта та його захисника про те, що докази, на які послався суд першої інстанції, є неналежними, недопустимими доказами, знайшли своє підтвердження в суді.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в суду першої інстанції не було підстав визнавати ОСОБА_1. винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1. підлягає скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1. складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2017року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1. задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2017року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнення 320грн. судового збору, - скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1. до відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар