Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4255/16-п
Провадження № 3/553/114/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.03.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О., Кочарян С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Полтаві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ч. 1 ст. 130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу АП2 №111420, складеного 10.12.2016 року, 10.12.2016 року о 19 год. 02 хв. в м. Полтава по вул. Лугова водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився в ПОНД. Висновок ПОНД №552 від 10.12.2016 року чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

Притягуємий ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України не визнав та пояснив, що 10.12.2016 року у нього була річниця весілля та вони святкували в родинному колі. Його автомобіль був біля двору по вул. Луговій, 6 в м. Полтаві, яким керував його брат ОСОБА_2. Його брат ОСОБА_2 загнав машину на подвір"я будинку та зайшов до хати. Коли він вийшов з будинку на подвір"я, то побачив працівника поліції біля його машини. Там також була його мати та дружина. Після того як він запитав у поліцейського, що він робить на території його подвір"я, останній взявши його за руку, вивів за територію двору та повідомив про те, що саме він був за кермом авто. Поліцейським повідомив, що керував його авто - рідний брат ОСОБА_2, а він взагалі був вдома. Зазначив, що може покликати справжнього водія - брата, який був у будинку. Проте поліцейські до його слів не прислухались, між ними та його родичами виник конфлікт з поліцейськими. Після чого вони на нього наділи спецзасоби і відвезли в наркодиспансер для проведення огляду. Протокол не підписував, оскільки був не згодний з діями поліцейських та правопорушенням яке йому інкримінували. Чому поліцейські вважали, що за кермом авто був саме він не розуміє. Хоча авто стояло у дворі коли приїхали патрульні, а він знаходився у будинку, за кермом був його брат. Просив справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що він працює лікарем наркологом і проводив огляд на стан спяніння громадянину ОСОБА_1 відповідно до направлення працівника поліції. Алкотестер показав 1,37 промілє. Про результати повідомлено було притягуємого та складено відповідний акт.

Свідок ОСОБА_2 в суді пояснив, що 10 грудня 2016 року була річниця братового весілля. Спочатку хотів разом зі своєю сімєю їхати додому, але потім вирішили залишитися. Оскільки машина брата була на вулиці то вирішив її загнати у двір по вул. Лугова, 6 м. Полтави. Коли заїжджав бачив, що по вулиці їхала патрульна машина. Заїхав та зайшов до хати, а товариш зачинив ворота. Після цього його ніхто не кликав, а потім від рідних дізнався, що на брата - ОСОБА_1 поліцейські склали протокол. Підтвердив, те, що на відео, яке долучено до матеріалів справи та переглядалось у суді, за кермом авто НОМЕР_1 10.12.2016 року знаходиться саме він.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір"ю притягуємого ОСОБА_1 10.12.2016 року вона з невісткою була на подвір"ї свого помешкання по вул. Луговій, 6 в м. Полтаві. В той день у її сина ОСОБА_1 була річниця весілля і вони дещо святкували в родинному колі. ОСОБА_1 був у будинку. Його авто стояло на вулиці біля воріт. Інший син ОСОБА_2 загнав авто брата до помешкання. Пізніше приїхали поліцейські та коли її син ОСОБА_1 вийшов з будинку, забрали його для проведення огляду на стан сп"яніння так як вважали, що саме він керував транспортним засобом, хоча вона і сам син повідомляли хто саме заганяв машину до двору. Між ними та поліцейськими виник конфлікт. ОСОБА_5 пізніше приїхала інша патрульна машина та вони забрали її сина ОСОБА_1, а через деякий час привезли його назад. Про дані події вона повідомила свого сина ОСОБА_2, який пішов до будинку. Підтвердила, що на відео, яке додано до матеріалів справи, за кермом авто її син ОСОБА_2, а не ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні повідомив, що він працює інспектором ДПП УПП у м. Полтаві. 10 грудня 2016 року під час патрулювання по вул. Луговій у м. Полтаві їхній патруль помітив, як до помешкання №6 по даній вулиці заїзджає автомобіль, яким керує людина з якою деякий час назад вони спілкувались та було видно, що вона має ознаки алкогольного сп"яніння. Інспектор Будяков зупинив даний транспортний засіб. Він заїжджав саме в цей час у двір. Після чого, водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, вийшов із домогосподарства, так як ворота були відкриті, і вони почали з»ясовувати всі обставини справи та запропонували йому пройти медогляд на стан сп»яніння. Він заперечував факт керування даним авто. В подальшому, він погодився на те, щоб пройти медогляд в наркодиспансері. Після отримання висновку, що він знаходиться в стані алкогольного сп»яніння, ОСОБА_1 підписувати протокол не захотів, тому були запрошені двоє свідків для засвідчення цього факту. Всі події було зафіксовано на відеореєстратор та бодікамери поліцейських.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що був запрошений у вечірній час 10.12.2016 року у якості свідка, щоб засвідчити факт відмови ОСОБА_1 під підпису протоколу відносно нього.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, окрім іншого, настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп»яніння.

Згідно з п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі -Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП та п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Проведення огляду особи з метою виявлення стану алкогольного сп»яніння здійснюється відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров»я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп»яніння проводиться: а) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); б) лікарем закладу охорони здоров»я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаної Інструкції за наявності ознак алкогольного сп»яніння, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції (зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Такий огляд на стан сп»яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п.4 розділу ІІ Інструкції).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Отже, ознаками об»єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5. Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто, у разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1-4 ст.130 КУпАП, до нього долучаються докази перебування особи у стані алкогольного сп'яніння або відмови від проходження такого огляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов»язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Згідно ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Аналізуючи показання учасників судового процесу, докази, які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП не доведена. Висновок про це суд зробив із сукупності досліджених у справі доказів та фактів.

Так суд вважає, що поліцейський при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, діяв не у відповідності до своїх повноважень та способу, передбачених чинним законодавством, а тому протокол про адміністративне правопорушення суд не може визнати беззаперечним доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП, виявлення стану алкогольного сп»яніння саме ОСОБА_1, як водія транспортного засобу. Пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які обєктивно узгоджуються між собою, поясненнями самого притягуємого, та матеріали справи, зокрема, і сд-диск з відеозаписом подій які відбулися 10.12.2016 року, не підтверджують факт керування транспортним засобом та наявності у ОСОБА_1 передбачених законом ознак алкогольного сп»яніння, які були підставою для вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп»яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень ч. 1 ст.130 КУпАП. Щодо пояснень свідка ОСОБА_5 щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв та керування останнім в стані алкогольного сп»яніння, то суд до них відносить критично, зважаючи на те, що пояснення свідка не відповідають відеозапису, який було долучено до матеріалів справи, не узгоджуються з показаннями інших свідків, які також безпосередньо були на місці події. Твердження свідка ОСОБА_5 безпосередньо суд позбавлений можливості перевірити та оцінити в судовому засіданні, оскільки з того відеозапису, який доданий до матеріалів справи не зафіксовано тих подій про які він повідомляє та які відбулися 10.12.2016 року біля домогосподарства по вул. Луговій,6 в м. Полтаві. Логічні, послідовні і взаємопов»язані заперечення ОСОБА_1, про те, що він не керував авто ВАЗ 10.12.2016 року, а свідок ОСОБА_2 був за кермом його авто, узгоджуються між собою, з показаннями інших свідків, документами, які наявні у справі, а саме, копіями паспортів, водійських прав, свідоцтв про народження, свідоцтва про зміну імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не спростовуються іншими матеріалами справи, зокрема, відеозаписом долученим до матеріалів справи. За наявності таких даних та доказів є абсолютно слушними сумніви у тому, що саме ОСОБА_1 керував авто 10.12.2016 року в стані сп»яніння. Переконливості таким висновкам надає і той факт, що допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як очевидці подій підтвердили обставини, які повністю тотожні з поясненнями ОСОБА_1 Також суд бере до уваги велику візуальну схожість братів ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В судовому засіданні було переглянуто відеозапис з місця адміністративного правопорушення за 10.12.2016 року, що міститься на диску надісланому на адресу суду разом з матеріалами адміністративної справи, з якого вбачається, що працівник поліції вийшовши з машини, підходе до помешкання №6 по вул. Луговій в м. Полтаві, куди заїхав автомобіль, та зачиняються ворота. Будь-яких інших відеозаписів подій які відбулися 10.12.2016 року до суду не надано. На відеозапису також чітко не видно, що саме водій ОСОБА_1 керував авто.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд погоджується із логічними поясненнями ОСОБА_1, про невідповідність обставин зазначених у протоколі щодо керування ним авто в стані алкогольного сп»яніння 10.12.2016 року.

У даному випадку, висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, ґрунтувався поліцейськими на припущеннях.

За таких підстав, вина у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами, а тому, не може слугувати доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Інші докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище правопорушення, у матеріалах справи відсутні.

А тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп»яніння, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП закрити у зв»язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7