А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20.04.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець смт. Великий Березний, вул. Пушкіна, 14, Закарпатської області, гр. України, українець,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,00 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 26 січня 2017 року приблизно о 04-ї годині ОСОБА_1 по вул. Пушкіна в смт. Великий Березний, керував автомобілем марки Фольксваген, реєстраційний номерний знак SV 293 BA, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). У порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - Правил) на законну вимогу працівника поліції пройти огляд за допомогою приладу «Алкотестер» або медогляд у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена без дослідження всіх матеріалів справи та без встановлення обєктивних обставин справи. Посилається на те, що постановою Великоберезнянського районного суду від 26.01.2017 його було визнано винуватим і за ч. 1 ст. 185 КУпАП, однак суддя, визнаючи його винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у порушення вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, безпідставно не призначив йому стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 185 КУпАП, оскільки такою передбачено більш серйозний вид адміністративного стягнення. Крім того, вказує на те, що суддя безпідставно не прийняв до уваги його пояснення про те, що адміністративне правопорушення ним було вчинено вперше, щиро розкаявся та попросив вибачення в працівників поліції. Посилається й на те, що, визнаючи його винним за керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) і за відмову в порушення вимог п. 2.5 Правил на законну вимогу працівника поліції пройти огляд за допомогою приладу «Алкотестер» або медогляд у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного спяніння в присутності двох свідків, суддя не звернув увагу на те, що з описаної в протоколі фабули правопорушення вбачається, що 26.01.2017 близько 04-ї години по вул. Пушкіна було зупинено автомобіль марки «Фольксваген», яким керував ОСОБА_1, з ротової порожнини якого було запах алкоголю, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил. Крім того, посилається й на те, що при розгляді справ як за ч. 1 ст. 185, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя не звернув увагу на те, що працівники поліції, у порушення вимог ст. ст. 262, 263 КУпАП, утримували його в кайданках понад чотири години. Вказує й на те, що вищевказані справи розглядались під одним номером - 298/125/7. Апелянт також посилається на те, що працівник поліції не пропонував йому пройти огляд на стан спяніння як у медичному закладі, так і з використанням технічних засобів на місці зупинки, оскільки в нього не було спеціальних технічних засобів. Крім того, вказує на те, що вимога поліцейського про проведення огляду на стан спяніння одразу в медичній установі, без пропозиції проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів, є порушенням вимог п. п. 6, 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, та його представника адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді підлягає до скасування, а справа направленню для належного оформлення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства в справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті вказується на таке:

1) звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

2) при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені в статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

3) зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як поліцейським Великоберезнянського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_5 при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у звязку із чим доводи апеляційної скарги про незаконність постанови підлягають задоволенню.

Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 26 січня 2017 року близько 04-ї години по вул. Пушкіна в смт. Великий Березний керував автомобілем марки Фольксваген, реєстраційний номерний знак SV 293 BA, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), і в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України на законну вимогу працівника поліції пройти огляд за допомогою приладу «Алкотестер» або медогляд у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. При цьому, у постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 529181, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Однак, посилаючись на вказані вище докази, суддя місцевого суду не дав їм аналіз, а саме не зазначив, які саме дані містяться у цих доказах, які саме факти та обставини ці докази підтверджують.

Допитаний під час апеляційного розгляду справи в якості свідка поліцейський ОСОБА_5 пояснив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений за перевищення швидкості, однак постанова за вказане правопорушення працівниками поліції щодо ОСОБА_1 не складалась, що на місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного спяніння, оскільки у нього не було спеціальних технічних засобів, у тому числі приладу «Драгер». У звязку з поведінкою ОСОБА_1 та відсутністю технічних засобів ОСОБА_1 був доставлений до Великоберезнянського відділення поліції. Під час доставки на нього були надягнені кайданки. Поняті були запрошені вже в райвідділ поліції, на місці зупинки автомобіля присутніми не були. Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений неподалік від місця проживання останнього, і після затримання правопорушник був доставлений до відділення поліції.

Пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 у редакції від 07.11.2015 (далі Порядок), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Проаналізувавши зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив, що в такому зазначено, що 26 січня 2017 року близько 04-ї години по вул. Пушкіна в смт. Великий Березний, було зупинено транспортний засіб марки Фольксваген, реєстраційний номерний знак SV 293 BA, яким керував гр. ОСОБА_1, з ротової порожнини якого було чути запах алкоголю, чим останній порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Указане свідчить про те, що, зазначивши в протоколі про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 ПДР України, у порушення вимог п. 8 Порядку, поліцейський у протоколі не зазначив ознаки спяніння і які саме дії вчинив водій у частині ухилення від проходження медичного огляду на місці зупинки автомобіля. При цьому, з указаного протоколу, не вбачається, що поліцейським ОСОБА_1 взагалі пропонувалось пройти огляд на стан спяніння як на місці зупинки за допомогою технічного пристрою, так і в медичному закладі охорони здоровя. Крім того, із протоколу вбачається, що в ньому зазначено, що огляд проводився в присутності двох свідків у звязку з виявленими ознаками.

Указані обставини свідчать про те, що протокол щодо ОСОБА_1 містить суперечності.

Визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, зазначивши в постанові, що ознаками алкогольного спяніння є різкий запах алкоголю з порожнини рота, що в порушення вимог п. 2.5 Правил ОСОБА_1 на законну вимогу працівника поліції пройти огляд за допомогою приладу «Алкотестер» або медогляд у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд не дав оцінки даним протоколу про адміністративне правопорушення, а фактично вийшов за межі встановлених у ньому обставин події, що є неприпустимим і визнається порушенням права особи на захист.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує й те, що з наявних у матеріалах справи рапортів, які поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 написали начальнику Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_7, також не вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі охорони здоровя, і які саме дії вчиняв ОСОБА_1 щодо ухилення від проходження такого огляду.

Вищенаведене свідчить про те, що протокол про передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 без додержання вимог ст. 256 КУпАП та п. 8 Порядку.

Пунктом 24 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, окрім іншого, визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Оскільки відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, у тому числі при керуванні транспортними засобами, їх огляд, складання протоколів про адміністративні правопорушення, зясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, тому справа про адміністративне правопорушення підлягає поверненню до Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Під час належного оформлення необхідно усунути вищевказані недоліки і, у залежності від здобутого, прийняти рішення на підставі складеного щодо ОСОБА_1 протоколу та наяних у матеріалах справи доказів.

Крім того, під час належного оформлення також підлягає зясуванню чи були в поліцейського ОСОБА_5, який складав протокол, підстави для його фальсифікації та підстави й повноваження для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1, а також підстави для обмови останнього в керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння.

При прийнятті рішення враховується, що, будучи викликаними на розгляд справи до апеляційного суду в якості свідків громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, не повідомивши суд про причини неявки, що неявка вказаних свідків на розгляд справи до апеляційного суду не давала суду можливості прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, про обґрунтованість (необґрунтованість) доводів апеляційної скарги. При цьому також враховується й те, що з конверту, який поштою було повернуто до апеляційного суду вбачається, що адреси, яка зазначена як місце проживання свідка ОСОБА_4 (вул. Камяна, 26), у м. Перечині немає, а від свідка ОСОБА_3 надійшла до апеляційного суду заява, в якій останній просить розглянути справу без його участі.

На підставі вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, не можуть бути задоволені з урахуванням наведених вище недоліків, а також у звязку з тим, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не вичерпані.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді як незаконна та передчасна підлягає скасуванню, подана апеляційна скарга частковому задоволенню, а матеріали справи про адміністративне правопорушення поверненню до Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для належного оформлення.

При прийнятті рішення про повернення справи для належного оформлення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; те, що учасники процесу з метою усунення неповноти при складанні протоколу не заявляли клопотань про приєднання або витребування доказів по справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, задовольнити частково.

Постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та постановлено стягнути судовий збір у розмірі 320,00 грн., скасувати, а матеріали справи про адміністративне правопорушення повернути до Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для належного оформлення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан