Справа № 175/191/17
Провадження № 3/175/97/17
Постанова

Іменем України

20 лютого 2017 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бровченка В.В.,

при секретарі Шаблі А.В.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у с. Шевченківка Магдалинівського району Дніпропетровської області, там же зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІПН НОМЕР_1, студента ДКФВ, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 280324 від 12.12.2016 року, складеного відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, убачається, що12.12.2016 року о 06.30 годині по вул. Леніна у смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, але в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України відмовився на вимогу працівника міліції від проходження до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що не знав як слід діяти під час розмови з працівниками ДПС, які морально тиснули на нього. На місці зупинки йому не запропонували пройти медичний огляд, а тільки вказали на необхідність проходження такого огляду на стан спяніння в лікувальному закладі, на що він відмовився, оскільки не мав при собі коштів.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що у грудні 2016 року в смт. Обухівка працівники поліції запросили його бути понятим під час складання на ОСОБА_1 адміністративного протоколу за відмову від проходження огляду для визначення стану спяніння. Однак, про це йому відомо зі слів поліцейського, а у його присутності ОСОБА_1 не відмовлявся проходити такий огляд, і достеменно йому не відомо, чи пропонували отанньому пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки. Свої пояснення від 12 грудня 2016 року написав зі слів працівника поліції.

Аналогічні показання надав у режмі відеоконференції свідок ОСОБА_3

Допитавши ОСОБА_1 і свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписом ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи на стан спяніння проводиться працівником міліції із застосуванням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків. Огляд особи на стан спяніння, проведений з порушенням чинного порядку, визнається недійсним (ч.5 ст.266 КУпАП).

З досліджених у суді матеріалів справи убачається, що долучені письмові пояснення свідків щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння не відповідають критерію належності доказів. Зокрема, у ст.272 КУпАП указується, що свідок зобов'язаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які йому відомі та підлягають установленню по даній справі. Тобто, на інспекторів патрульної поліції покладається обовязок документування відомостей про адміністративне правопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи, зокрема з приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, у даному випадку суд не може визнати належним закріплення пояснень свідків уповноваженою посадовою особою патрульної поліції, оскільки допитані в суді свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пояснили, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння відбулась не в їх присутності, а свої пояснення 12 грудня 2016 року писали під диктовку працівника поліції, що не відповідає критерію добровільності.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

У звязку з цим, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_4 щодо належного фіксування факту відмови водія від проходження огляду на стан спяніння, який безпосередньо складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

З урахуванням наведеного і результатів судового розгляду справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки належних і допустимих доказів того, що він не виконав вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України суду не надано.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП,провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

При таких обставинах провадження у справі слід закрити у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення на цю особу адміністративного стягнення.

З огляду на те, що провадження по справі підлягає закриттю, судовий збір не сплачується.

Керуючись ст.ст.130 ч.1,247 п.1,268,276,277,283-285 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови вручити ОСОБА_1 і для відома направити начальнику сектору Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя В.В. Бровченко