АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1(один) рік та стягнуто судовий збір в сумі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винуватим та на нього накладено адміністративне стягнення за те, що він о 08:35 годин 21 листопада 2016 року, керуючи автомобілем МАЗ 437041-262, д.н. НОМЕР_4, рухаючись по пр. І. Мазепи у м. Дніпро, не обрав безпечної дистанції, при виникненні перешкоди попереду вчасно не вжив заходів щодо гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль ДЕУ, д.н. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіль ВАЗ, д.н. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_3, що зупинились попереду, в результаті чого усі зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вапеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 11.01.2017 року змінити та призначити стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., поновивши строк апеляційного оскарження цього судового рішення.

В обґрунтування необхідності поновлення строку оскарження рішення апелянт зазначає, що постанову від 11.01.2017 року він отримав особисто в приміщенні суду 27.01.2017 року, оскільки на відому йому дату, - 21.12.2016 року, - її було згідно протоколу про адміністративне правопорушення призначено до розгляду Ленінським районним судом м. Полтави, втім цей розгляд не відбувся у зв'язку з відсутністю матеріалів справи в цьому суді, а про розгляд справи Ленінським районним судом м. Дніпропетровська він повідомлений не був, що потягло неможливість своєчасного подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що суд в своєму рішенні зазначає про його участь у судовому засідання, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він 11.01.2017 року перебував в іншому місті. Вказує, що у постанові не наведено жодної підстави, з якої суд обирає саме стягнення, пов'язане з позбавленням права керування транспортним засобом, а не більш м'яке. Також, на думку апелянта, судом не враховано той факт, що він одружений та має на утриманні двох дітей, за останній рік не притягувався до адміністративної відповідальності, на момент ДТП мав страховий поліс.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, свою винуватість у вчинені адміністративного правопорушення визнав та просив пом'якшити адміністративне стягнення, змінивши позбавлення права керування транспортними засобами на штраф.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи останнього про те, він при винесенні згаданої постанови не був присутній та отримав її копію лише 27.01.2017 р., підтверджуються матеріалами справи, а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений ОСОБА_1 з поважної причини.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильним, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а також не оспорюється самим правопорушником.

Що стосується доводів апелянта про надмірну суворість застосовного до нього адміністративного стягнення, то вони заслуговують на увагу. Так, згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Санкцією ст. 124 КУпАП передбачені адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року. Застосовуючи до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, найбільш суворе як за видом, так і за розміром, суд першої інстанції не встановив наявності будь-яких обставин з числа передбачених ст. 35 КУпАП, що обтяжують відповідальність останнього за вчинене адміністративне правопорушення, та в цілому не навів будь-якого обґрунтування прийняття такого рішення.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що допущене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху не є грубим і не потягло значних негативних наслідків. Крім того, правопорушник свою провину визнав, у вчиненому розкаявся, що належить віднести до обставин, які пом'якшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Він одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, а отже і міцні соціальні зв'язки, що належить вважати обставинами, які характеризують його особу позитивно.

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення є надмірно суворим за видом та розміром, оскільки не відповідає особі цього правопорушника та характеру вчиненого ним діяння, та вважає за необхідне у межах своїх повноважень, визначених п. 4 ч. 8 ст. 294 КК України, оскаржувану постанову суду змінити в частині накладення стягнення, пом'якшивши його.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року - поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Вважати накладеним на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 (трьомстам сорока) гривням.

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця