Номер провадження: 33/785/449/17
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н. Л.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права на керування транспортними засобами строком на одни рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови суду, 04.12.2016 р. о 14 год. 15 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем «Chevrolet Lacetty» держ знак НОМЕР_1, по вул. Пестеля, 51 в м. Одесі в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Газоаналізатор «Alkotest 6810 Arce - 0209» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з неналежним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне:

- про дату та час розгляду справи він не був повідомлений належним чином, оскільки судова повістка про виклик у судове засідання йому не направлялась та про розгляд справи та винесення постанови він дізнався лише 20.02.2017 року;

- при винесені постанови, суд неповно дослідив обставини справи, не з'ясував, що він не відмовився від проходження тесту на стан сп'яніння в медичному закладі, і навіть наполягав на цьому в присутності свідків. Крім того, суд не звернув уваги на той факт, що в матеріалах справи відсутні його пояснення, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності;

- суд порушив ст. 6 „Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод", стосовно того, що кожен має право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, тому постанова суду не відповідає нормам закону та покарання не є справедливим.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив скасувати оскаржувану постанову суду 1-ої інстанції.

Окрім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в якому ОСОБА_2 зазначив, що про дату та час розгляду справи він не був повідомлений належним чином та копію зазначеної постанови не отримував, тому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційним судом розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 призначався на 22.03.2017 року, проте, в судове засідання суду апеляційної інстанції, останній не з'явився, причини не явки суду не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений в телефонному режимі на телефонний номер, зазначений в апеляційній скарзі.

Будь-яких клопотань від ОСОБА_2 про відкладання розгляду справи не надійшло.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_2 по не з'явленню до суду свідчать про зловживання наданими йому процесуальними правами та на затягування строків розгляду справи.

Більш того, відповідно до ч.4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 на підставі доводів, викладених в ній, а також доказів, які містяться в матеріалах справи.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд вважає, що клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності .... протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Частина 3 зазначеної ст. також передбачає, що копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Згідно ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутністю цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи, і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В матеріалах справи є телефонограми, які підтверджують про те, що ОСОБА_2 було відомо про виклик в судове засідання, призначене на 02.02.2017 року та 07.02.2017 року, однак немає відомостей про отримання ним копії постанови суду у встановлений законом строк, тому строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправильності встановлення обставин вчинення правопорушення, оскільки при апеляційному розгляді справи досліджені наступні докази, які дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №025654 від 04.12.2016 р., в якому ОСОБА_2 підтвердив ознайомлення з його змістом (а.с. 3);

- поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 04.12.2016 р. (а.с.4), згідно з якими, в їх присутності ОСОБА_2 проходив алко-тест «Drager» на стан сп'яніння, в результаті якого було виявлено 1,71 % пром., підтвердженням чого є акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використання спеціальних технічних засобів (а.с.5).

- записами з відео-реєстраторів, які були витребувані з управління патрульної поліції м. Одеси, встановлених у інспекторів поліції по факту зупинення та складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_2., дослідженими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з яких чітко вбачається, що працівники поліції, з дотриманням вимог Інструкції провели освідування ОСОБА_2 на стан сп'яніння, а також запропонували проїхати в медичний заклад, на що він відмовився.

Стосовно доводів апелянта про те, що працівники поліції повинні були провести його огляд на стан алкогольного сп'яніння лише в медичному закладі, чим порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (надалі - Інструкція), апеляційний суд вважає наступне.

Відповідно до ч.1 п. 6 Інструкції огляд на стан сп'яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Частиною 2 зазначеної Інструкції визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським і оформлення його результатів, а саме відповідно до ч.2 п. 6, 7 огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров'я).

Аналізуючи зазначенні положення Інструкції, апеляційний суд вважає, що поліцейські, при огляді ОСОБА_2на стан сп'яніння керувались положеннями даної інструкції. При цьому, суд враховує, що на місці зупинки, а також, в подальшому, від ОСОБА_2скарг та зауважень на дії працівників поліції не поступало, його незгода з даними результату алко-тесту та невизнання вини у вчиненні правопорушення є намаганням уникнути відповідальності за його вчинення.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що незважаючи на те, що ОСОБА_2не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді 1-ої інстанції, однак обставини вчинення ним правопорушення судом 1-ої інстанції встановлені об'єктивно та перевірені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння....

Таким чином, одним із способів вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, тому для кваліфікації дій за вказаною частиною статті достатньою находження особи в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується переліченими вище доказами.

При цьому, апеляційний суд також враховує те, що умисні дії ОСОБА_2 були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, тому вважає, що суд 1-ої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність накладення на нього стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінивши викладені вище обставини в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції докази досліджені належним чином та їм надана вірна оцінка, тому не має підстав для скасування або зміни постанови суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Клопотання ОСОБА_2 - задовольнити та поновити йому строк на оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року про накладення стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца