Справа № 462/5879/16-п Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 33/783/199/17 Доповідач: Михалюк В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області у складі :

Головуючого судді Михалюка В.О.,

з участю правопорушника гр. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2,

на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 30 жовтня 2016 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_1 у м. Львові на вул. Суботівська, 2 керував автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння.

На дану постанову судді правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції розглянув дану справу із грубими порушеннями адміністративно - процесуального права, які суттєво вплинули на об`єктивне вирішення справи. Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що в той день дійсно вживав спиртні напої, однак за кермом автомобіля перебував його товариш. А тому він не скоював даного правопорушення.

Просить дану постанову суду першої інстанції скасувати та скерувати справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши пояснення гр. ОСОБА_1, який просив задоволити апеляційну скаргу, розглянувши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обгрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1, керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, тобто в його діях наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії АП2 № 089448 від 31 жовтня 2016 року, висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 жовтня 2016 року, згідно якого гр. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили факт вчинення правопорушення та іншими матеріалами справи.

Твердження апелянта про те, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з'ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Також суд не приймає до уваги та відхиляє пояснення ОСОБА_1 про те що за кермом автомобіля був не він, а його товариш, оскільки такі спростовуються дослідженими матеріалами справи, зокрема показами свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім цього, на місці події останній стверджував про те, що він не вживав алкоголю, та не заявляв про те, що за кермом був не він. Та він же був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що в цей же час він здійснив зупинку згаданого транспортного засобу в м. Львові по вул. Суботівській, 2 ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України. Даного рішення ОСОБА_1 не оскаржував та сплатив штраф, накладений за це на нього, чим сам підтвердив той факт, що за кермом автомобіля був саме він.

Що ж стосується накладеного на ОСОБА_1 стягнення, то апеляційний суд вважає, що стягнення у вигляді адміністративного штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне відмовити гр. ОСОБА_1 в задоволенні його апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно останнього залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу гр. ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року, якою ОСОБА_1притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий : В.Михалюк