АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Марчука О.П., за участю представника особи , щодо якої складено протокол - адвоката Голобу В.К., розглянув у відкритому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 13.02.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Н. Давидково, мешканця АДРЕСА_1 тимчасово непрацюючого, одруженого.

Даною постановою ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 27.11.2016 року в с. Ботфалва по вул. Молодіжній керував автомобілем марки "ВАЗ-2105", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох понятих, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постановлено накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. ( десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік та стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 275,60 грн. ( двісті сімдесят п'ять гривень 60 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду від 13.02.2017 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. На думку апелянта судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 280 КпАП України та не з'ясовано всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення справи, не задоволено клопотання про допит свідків , записаних як очевидців події , на спростування складеного протоколу, оскільки він дійсно був зупинений працівниками поліції , однак від проходження огляду не відмовлявся.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, доводи апелянта, прийшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства дотримався не в повному обсязі.

Так, представник особи , щодо якої складено протокол - адвокат Голуб В.К. звернувся до суду першої інстанції з письмовим клопотанням про виклик свідків для перевірки обставин , відображених у протоколі про адміністративне правопорушення та надання відеозапису з відображенням вчиненого правопорушення.

Суд першої інстанції , вказане письмове клопотання не розглянув, жодного рішення про задоволення клопотання чи про відмову у його задоволенні не прийняв. У подальшому , прийняв рішення на підставі письмових доказів.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі "Інстркція"), затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року огляд на стан сп'яніння проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

-лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п.7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

Судом апеляційної інстанції , з метою всебічного, повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи було задоволено клопотання адвоката про виклик свідків, виклик працівників поліції , що виявили та фіксували адміністративне правопорушення та про витребування відеозапису правопорушення.

Однак, на неодноразові виклики суду, ні свідки (очевидці) , що вписані у протокол про адміністративне правопорушення , ні працівники поліції , що виявили і фіксували адміністративне правопорушення у судове засідання не з'явилися.

Апеляційним судом постановлено рішення про розгляд матеріалів справи на підставі поданих письмових доказів.

З установлених у судовому засіданні обставин вбачається, що ОСОБА_2 27.11.2016 року в с. Ботфалва по вул. Молодіжній керував автомобілем марки "ВАЗ-2105", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. Останній був зупинений працівниками поліції .

З протоколу , складеного працівником поліції Куртаничем Т.С. , вбачається, що водій жодних пояснень з приводу зупинки його працівниками міліції не надавав, про те, чи йому пропонувалося пройти огляд для визначення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водієм не зазначено. До протоколу не додано і окремого пояснення водія. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено свідків правопорушення, однак, до матеріалів справи не додано пояснення цих осіб .

Таким чином , суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 27.11.2016 року серії АП2 № 504378 та рапорту працівника поліції який його склав.

Апеляційний суд , з урахуванням засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини , а саме, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи , а також того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять пояснень як особи, що до якої складений протокол так свідків, які б могли підтвердити чи спростувати наявність у діяннях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення , критично оцінює та відхиляє протокол як доказ вини останнього, оскільки викладені у ньому висновки не підтверджені об'єктивними даними.

Так, згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність у діяннях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

На виклики суду ні працівники поліції, ні вказані ними очевидці правопорушення у судове засідання не з'явилися , про причини неявки не повідомляли. Отже, апеляційний суд вичерпав можливості перевірки доводів апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку , що недотримання інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан сп'яніння та порушення оформлення відмови від його проходження (якщо така відмова мала місце) призвели до визнання отриманих доказів недопустимими .

Таким чином , на підставі досліджених та перевірених доказів та їх оцінки у сукупності , апеляційний суд приймає та враховує доводи апеляційної скарги про те, що у діяннях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою знайшли своє підтвердження , що зумовлює скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- зодовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2017 року щодо ОСОБА_2 - скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв'язку із відсутністю у його діяннях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя :