П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 17 березня 2017 року приблизно в 13 год. 10 хв. год., керуючи транспортним засобом «Мітсубісі», номерний знак НОМЕР_1, в порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), на перехресті рівнозначних доріг вул. Стуса та вул. Семашка в м. Києві, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю «Опель», номерний знак FOS 512, що рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження зазначених автомобілів та автомобілів «БАЗ», номерний знак НОМЕР_2, «Део», номерний знак НОМЕР_3.

В апеляційній скарзі та в доповненнях ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що 17 березня 2017 року в 13 год. 10 хв. він під'їхав до перехрестя вул. В.Стуса - вул. Семашка, зупинився для оцінки дорожньої обстановки, оскільки ліворуч від нього були припарковані автобуси, які заважали огляду перехрестя. Переконавшись, що на достатній відстані по головній дорозі автомобілів не було, він на невеликій швидкості під'їхав до середини перехрестя та зупинився, щоб пропустити автомобіль праворуч. Не встигнувши розпочати рух, відчув з лівого боку удар від зіткнення з автомобілем «Опель», після чого його автомобіль розвернуло на 360 градусів та відкинуло назад, що спричинило пошкодження інших транспортних засобів.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що зіткнення автомобілів відбулося за серединою перехрестя, що свідчить про те, що автомобіль «Опель» здійснював виїзд на перехрестя зустрічною смугою.

Крім того, апелянт зазначає, що для встановлення дійсного механізму дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) за його зверненням було проведено автотехнічне дослідження, відповідно до якого в діях водія автомобіля «Опель» вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.1, 12.3 та 12.4 ПДР України, що перебуває у причинно - наслідковому зв'язку із виникненням ДТП. Проте судом першої інстанції не надано жодної оцінки вищевказаному висновку.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд також не надав належної оцінці поясненням водія автомобіля «Опель», які між собою не узгоджуються. Апелянт зазначає, що в письмових поясненнях ОСОБА_5 вказав, що не бачив його автомобіля взагалі, а в суді першої інстанції він пояснив, що бачив, як автомобіль «Мітсубісі» виїхав та зупинився.

З урахуванням вищевказаного, апелянт вважає, що суд формально підійшов до вирішення даної справи, а тому постанова суду повинна бути скасована.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що суд, розглядаючи справу фактично вийшов за межі своїх повноважень, оскільки в мотивувальній частині постанови зазначено про порушення ним п. 16.11 ПДР України, а не п. 10.1 ПДР України, як це вказано в протоколі.

Апелянт вважає, що судом помилково вказано, що автомобілі «БАЗ» та «Део» отримали механічні пошкодження саме від його, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення цього не вказано.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КК України.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчинені адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд, дослідивши всі обставини справи, надавши оцінку всім доказам, прийняв мотивовану постанову.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи фактично були предметом обговорення під час розгляду справи судом першої інстанції і знайшли своє відображення у судовому рішенні.

Так, судом обґрунтовано було відхилене клопотання про повернення матеріалів справи на оформлення, оскільки внесення будь - яких уточнень в протокол про адміністративне правопорушення неможливо.

Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_2 зазначено, що таке клопотання було заявлено виключно з ціллю можливості притягнути до адміністративної відповідальності іншого учасника ДТП шляхом складання поліцейськими щодо нього протоколу.

На обґрунтування свого рішення суд вірно послався на схему місця ДТП, яку учасники дорожньої пригоди, зокрема ОСОБА_2 підписали без жодних зауважень.

В суді апеляційної інстанції апелянт не міг пояснити, чому під час складання схеми не заявив про те, що місце зіткнення його автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_5 зазначено не вірно.

Судом обґрунтовано не прийнято, як доказ невинуватості ОСОБА_2, висновок експертного авто технічного дослідження № 99 - 03/17 від 12 червня 2017 року з тих підстав, що експерт не попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від проведення експертизи. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку (а.с. 39), експертом направлялось ОСОБА_2 клопотання про надання матеріалів та додаткових вихідних даних, проте, ним надані лише дані про швидкість автомобіля «Опель» зі слів водія ОСОБА_5, на інші питання дати відповідь відмовився. Отже, експертом зроблений висновок без врахування тих даних, які він вважав за необхідне дослідити.

Відповідно до матеріалів провадження, клопотань про призначення експерта, як це передбачено ст. 273 КУпАП, учасниками провадження не заявлялось.

З огляду на викладене, судом правильно зазначено, що визначення причинно - наслідкового зв'язку між порушенням водієм ПДР України та наслідками ДТП відноситься до виключної компетенції суду.

В той же час, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду, що він самостійно може визначити, який пункт ПДР України водієм порушений, незалежно від того, який пункт вказаний в протоколі, зважаючи на правильну вказівку суті правопорушення, оскільки він не виходить за межі правопорушення, що ставиться йому в провину.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_2, на перехресті вул. В.Стуса - вул. Семашка в м. Києві, керуючи автомобілем «Мітсубісі», виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконався, що це буде безпечно, був неуважним, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем «Опель». При ДТП отримали механічні пошкодження автомобілі «БАЗ» та «Део».

З огляду на викладене в протоколі формулювання правопорушення та встановлені судом обставини, суд міг би дійти висновку про порушення ОСОБА_2 п. 16.11 ПДР України, за умови зазначення цього пункту в протоколі. Проте у вказаному документі уповноваженою на складання протоколу особою вказано порушення п. 2.3 (б) та п. 10.1 ПДР України.

Як зазначено в письмових поясненнях ОСОБА_2, так і неодноразово він це підтвердив під час розгляду справи в апеляційному суді, під'їхавши до перехрестя, він зупинився, оскільки ліворуч йому закривали огляд припарковані близько до перехрестя транспортні засоби. Після чого він розпочав рух та в цей момент відбулося зіткнення з автомобілями «Опель», який на великій швидкості рухався ліворуч від нього.

Отже, в такому випадку, апеляційний суд вважає за можливе застосування п. 10.1 ПДР України, оскільки ОСОБА_2, розпочинаючи рух після зупинки перед перехрестям, не переконався, що це буде безпечним.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду, констатувавши порушення ОСОБА_2 п. 10.1 ПДР України, яке перебуває у причинно - наслідковому зв'язку з отриманням автомобілями «Опель», «БАЗ» та «Део» механічних пошкоджень.

Стосовно п. 2.3 (б) ПДР України, апеляційний суд звертає увагу на те, що порушення вказаного пункту ПДР України не вказано в постанові суду, будь - яких вимог в цій частині апеляційна скарга не містить, тому апеляційний суд не може додатково вказати про порушення того пункту ПДР України, який не зазначений в постанові. За наявності приводу, таке рішення може бути ухвалене шляхом скасування постанови та ухвалення нової.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови суду вказівку про порушення ОСОБА_2 п. 16.11 ПДР України, та вважати в його діях порушення п. 10.1 ПДР України.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун