Справа № 219/7011/17
Провадження № 3/219/1687/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Баканової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 24 червня 2017 року о 01 годині 40 хвилин в місті Бахмут по вулиці Ювілейна навпроти будинку № 67 водій керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з рота, нестійка хода). Від огляду за допомогою алкотестера та медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином, згідно вищевказаного протоколу, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорта громадянина України серії ВК 456547, виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 16 січня 2008 року, йому розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що винним себе у скоєнні інкримінованого йому правопорушенні не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Так, 24 червня 2017 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, він разом зі своїми знайомими: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходились по вулиці Ювілейна в місті Бахмут Донецької області, де біля точки продажу продуктів швидкого харчування «Четверги» вживали алкогольні напої. Під час вживання спиртних напоїв до них підїхав автомобіль поліції, з якого вийшли поліцейські та зажадали в нього надати документи, які посвідчують його особу. Оскільки в нього не було при собі паспорта, поліцейські повезли ОСОБА_1 до відділу поліції, щоб встановити його особу. Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння був складений у відділі поліції, куди працівниками поліції були також викликані таксисти в якості понятих, однак автомобілем ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_1, він не керував, оскільки в нього навіть немає посвідчення водія категорії «В», вказаним автомобілем керував його товариш. З приводу відмови від продуття алкотестера та проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння зазначив, що відмовився від проведення зазначених дій, оскільки їх проведення було недоцільним через неправомірне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та через те, що ним і не заперечувався факт перебування у стані алкогольного спяніння. З огляду на викладене ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у звязку з відсутністю у діях останнього складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В підтвердження винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, органом, який склав адміністративний протокол, надано протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 274557 від 24 червня 2017 року, згідно якого в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, в свою чергу, вказаний протокол складено в порушення статті 256 КУпАП, оскільки в графі «Суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» зазначено наступне: «24 червня 2017 року о 01 годині 40 хвилин в місті Бахмут по вулиці Ювілейна навпроти будинку № 67 водій керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з рота, нестійка хода). Від огляду за допомогою алкотестера та медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків», з чого можна зробити висновок про те, що особою, якою було складено зазначений протокол, не встановлено суті адміністративного правопорушення, як і диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, а саме факту того, яким транспортним засобом керував ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння. Також до протоколу про адміністративне правопорушення додано CD-носій з наявними на ньому відеозаписами, які суд також не приймає як належні та допустимі докази підтвердження вини ОСОБА_1, оскільки вказані відеозаписи є не послідовними, не чіткими і не відображають в повному обсязі суті скоєння адміністративного правопорушення, тому що на них не відображено навіть факту керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом та зупинення транспортного засобу працівниками поліції з підстав, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1, 3, 8, 9 Конституції України Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тобто в даному випадку через невідповідність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових доказів вимогам статті 256 КУпАП, суд позбавлений можливості достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зіставивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи, зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення, достатніх доказів, які б підтверджували наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інших обставин в матеріалах справи не відображено, у звязку з чим відсутні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про які вказано в протоколі.

При цьому, статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 неможливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді не здобуто, а докази, надані особою, якою складався протокол про адміністративне правопорушення, в якості підтвердження вчинення правопорушення суд не приймає до уваги з наведених вище обставин.

Відповідно до статті 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких першим пунктом визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. С.Конопленко