Справа № 363/3827/16-п Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 33/780/147/17 Доповідач у 2 інстанції Гриненко
Категорія 147 10.02.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2017 року суддя Апеляційного суду Київської області Гриненко О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- за ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення на підставі ст.36 КУпАП у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік зі стягненням судового збору на користь держави.

Згідно із постановою суду, ОСОБА_1, 28 вересня 2016 року, приблизно о 15 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «Шкода Октавія», державний номер НОМЕР_1, по вул. Визволителів в с. Лютіж, Вишгородського району, Київської області, не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маяків червоного кольору та спеціального сигналу типу «сирена» та зупинився лише внаслідок переслідування на службовому автомобілі інспекторами Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області. Крім того, в той же день та в той самий час ОСОБА_1 на вул. Визволителів в с. Лютіж, Вишгородського району, Київської області, керував автомобілем «Шкода Октавія», державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, при цьому, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків. Зазначеними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.4, 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП. На обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, а всі висунуті проти нього звинувачення виникли в ході конфлікту з працівниками поліції з приводу ніби то невиконання ним їх вимоги про зупинку. Крім того, апелянт зазначає, що про складення відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП він дізнався лише 29 вересня 2016 року, коли прибув до відділу поліції для з'ясування обставин щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП. Апелянт стверджує, що суддя місцевого суду зазначеним обставинам, на яких він наголошував у своєму клопотанні від 01 листопада 2016 року оцінки не дав і прийняв рішення, яке, на його думку, є незаконним. Крім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції були порушені його процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, так як справа була розглянута у його відсутності.

ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи 03 лютого 2017 року підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, надавши пояснення на обґрунтування вимог апеляційної скарги. В судове засідання 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить його власноручна розписка, а відтак, вважаю можливим провести апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1

Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, заслухавши пояснення свідка, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суддя повно, всебічно та об'єктивно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП. Зокрема, суддя місцевого суду, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях,послався на докази, що містяться в матеріалах справи, а саме на фактичні дані, зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення (а.с. 2, 22); письмові пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 15, 16); розписку ОСОБА_4, яка зобов'язалася доставити автомобіль ОСОБА_1 за місцем його проживання, та не допускати його до керування транспортним засобом протягом доби (а.с. 5).

Крім того, суддею місцевого суду в якості свідка був допитаний інспектор Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5, який підтвердив, що 28 вересня 2016 року о 15 годині 15 хвилин ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шкода Октавія» на вул. Визволителів в с. Лютіж, Вишгородського району, Київської області, не виконав вимогу працівників патрульної поліції про зупинку транспортного засобу, та був зупинений в результаті його переслідування. Після зупинки транспортного засобу було встановлено, що водій автомобіля перебуває з явними ознаками алкогольного сп'яніння, внаслідок чого автомобіль під розписку був переданий ОСОБА_4

З метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом було допитано свідка ОСОБА_2, який підтвердив факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 шляхом блокування, так як водій автомобіля не реагував на вимоги працівників поліції про зупинку, а також відмову водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто підтвердив обставини, викладені у його письмових поясненнях від 05 грудня 2016 року (а.с. 15).

Таким чином, наведений вище комплекс доказів, на який обґрунтовано послався суд першої інстанції та досліджені докази в ході апеляційного розгляду справи, повністю підтверджують обґрунтованість висновків, викладених в оскаржуваній постанові, щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності при його відмові від проходження огляду на стан сп'яніння двох свідків спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були присутні на місці події та засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння підписами в протоколі про адміністративне правопорушення серіїї АП2 № 286719.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 щодо розгляду справи у його відсутність, так як з тексту самої апеляційної скарги вбачається, що останній був присутній та реалізовував свої права, передбачені ст.268 КУпАП, під час судового засідання 28 листопада 2016 року, однак в наступне судове засідання - 05 грудня 2016 року, коли суддею місцевого суду було винесено постанову щодо нього - не з'явився.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до загальних правил накладення адміністративних стягнень, передбачених ст.33 КУпАП в межах санкцій ч.1 ст.130, ст. 122-2 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого адміністративного правопорушення та даних про особу правопорушника, а відтак підстави для пом'якшення йому призначеного судом адміністративного стягнення - відсутні.

Отже, з огляду на наведене, вважаю, що місцевий суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, дав їм належну оцінку, і прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому будь-яких правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення на підставі ст.36 КУпАП у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Гриненко