АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/276/17 Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С.С.
Справа № 186/1510/16-п Доповідач - Калініч Н.І.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року м. Дніпро

Суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Калініч Н.І. за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Грузія, мешканця АДРЕСА_1, у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУаАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу- шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно постанови суду, 29 жовтня 2016 року о 01 годині 50 хвилин в м.Першотравенську Дніпропетровської області по вул.Молодіжна, біля буд.3, ОСОБА_2 керував автомобілем MITSUBISHI-OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного та алкогольного сп'яніння , від проходження медичного огляду на стан наркотичного та алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

В своїй апеляційній скарзі особа яка притягується до адміністративної відповідальності, просить поновити строк на оскарження постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року, постанову скасувати.

Обґрунтовуючи пропущений строк на подачу апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції провів розгляд адміністративної справи без його участі, чим порушив його право на захист, давати пояснення та заперечення, надати докази. Зазначає, що оскаржувану постанову він отримав тільки 13 лютого 2017 року.

Крім того, зазначає, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження підлягає закриттю у зв'язку з закінченням строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки на день подачі апеляційної скарги вже пройшло три місяці з дня вчинення ним адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_2, який просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження по справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження вважаю таким, що не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів адміністративної справи строк оскарження останнім пропущено не було.

Згідно з ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доводи ОСОБА_2 щодо його відсутності в суді першої інстанції при розгляді справи у зв'язку з тим, що його належним чином не було повідомлено про розгляд справи не знайшли своє підтвердження в апеляційній інстанції.

Належне повідомлення ОСОБА_2 про дату та час розгляду справи вбачається з того, що в матеріалах провадження наявна довідка від 28.11.2016 року про доставку смс (а.с. 16) на номер телефону НОМЕР_2, зазначений в його заяві від 25.11.2016 року (а.с. 10).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Таким чином, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен оцінити докази, одним із яких є протокол, та висловити думку з приводу чому спростовує даний доказ і які наводить докази щодо відсутності адміністративного правопорушення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді у справах про адміністративні правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, а саме в них, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви прийняття або відхилення доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення АП2 № 503153 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, поясненнями свідків ОСОБА_3 (а.п. 2) та ОСОБА_4 (а.п.3), згідно з якими водій ОСОБА_2 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного та алкогольного сп'яніння та мав всі ознаки перебування у цьому стані, а саме: не виразна млява мова, хитка хода, різка зміна настрою, постійна рухливість, агресивність, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота.

Факт скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_2 підтверджується також рапортом інспектора ОСОБА_6 де вказано, що 29 жовтня 2016 року об 01 год. 50 хв., під час несення служби нагляду за дорожнім рухом території обслуговування м. Першотравенськ Дніпропетровської області, він рухався на службовому автомобілі ВАЗ - 21093 д.н.з. НОМЕР_3, спільно з ст. інспектором ПП капітаном поліції ОСОБА_5 по головній довозі в м. Першотравенськ по вул. Молодіжна в напрямку вул. Героїв Космосу Дніпропетровської області, в цей час біля буд. № 3, попереду них рухався автомобіль марки Міцубісі Аутлендер н.з. НОМЕР_1, водій якого раптово звернув праворуч по ходу свого руху та одразу здійснив раптовий розворот, не подавши покажчик повороту з перестроюванням ліворуч, чим було порушено п. 9.2. ПДР України.

Зупинивши даний автомобіль, стало зрозуміло, що водій ОСОБА_2 був з явними ознаками наркотичного та алкогольного сп'яніння, а саме: не виразна млява мова, шатка хода, блідість, різка зміна настрою, постійна рухливість, агресивність, не орієнтування на місцевості, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, від пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, відмовився від надання будь-яких пояснень, також відмовився ставити підписи в адміністративних матеріалах відносно нього, ці данні знайшли своє відображення у матеріалах справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення, та факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується письмовими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 503153 від 29.10.2017 року, рапортом інспектора ОСОБА_6, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, присутніми під час відмови його від проходження огляду на визначення стану алкогольного та наркотичного сп'яніння, що мало місце 29.10.2016 року в м. Першотравенськ, вул. Молодіжна, біля буд. №3.

Вказані докази не спростовані а ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційній інстанції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного та алкогольного сп'яніння - різка зміна настрою, постійна рухливість, агресивність, не орієнтування на місцевості, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, виявлені працівниками поліції 29.10.2016 року у ОСОБА_2 в розумінні п.п.2,3,4 розділу 1, п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, в ході розгляду в суді першої інстанції, судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_2 ознак наркотичного та алкогольного сп'яніння в момент його перевірки працівниками поліції 29.10.2016 року, наявність яких є очевидною згідно матеріалів адміністративної справи, тим самим не спростовано правомірності дій інспектора ОСОБА_6 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, та відповідно дійсності допущення водієм порушення п.2.5 ПДР України, яким закріплений обов'язок водія на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Зазначений висновок, узгоджується і з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, де в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на встановлені факти, вважаю що в діях ОСОБА_2, є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме встановленим, що 29.10.2016 року приблизно о 01.50 год. ОСОБА_2 керував автомобілем марки MITSUBISHI-OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Першотравенськ по вул. Молодіжна в напрямку вул. Героїв Космосу Дніпропетровської області біля буд. № 3, з явними ознаками алкогольного сп'яніння та від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху України (обов'язок водія на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння).

За результатами перевірки доводів ОСОБА_2, прихожу до висновку, що апеляційні доводи необґрунтовані та покликані уникнути відповідальності.

Враховуючи конкретні обставини правопорушення, дані про особу ОСОБА_2, який не визнає своєї вини у скоєнні правопорушення, також тяжкість скоєного правопорушення, а саме створення небезпеки для життя та здоров'я інших осіб, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Крім того, посилання ОСОБА_2 стосовно того, що закінчились строки давності притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП, а тому апеляційний суд не вправі з'ясовувати обставини скоєного правопорушення та визнавати особу винною у скоєнні адміністративного правопорушення, і провадження у справі підлягає закриттю, є надуманими та необґрунтованими, і такими, що фактично зводяться до невірного тлумачення норм чинного законодавства.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, подія мала місце 29.10.2016 року, постанова судді першої інстанції була винесена 05.12.2016 року, тобто на момент вчинення адміністративного правопорушення не минув тримісячний строк накладення адміністративного стягнення.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.І. Калініч