П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

за участю особи, яка подала

апеляційну скаргу ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Відповідно до постанови ОСОБА_3 30 березня 2017 року в 20 год. 32 хв., керуючи автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1, рухалася біля будинку № 30/1 по бульвару Дружби Народів в м. Києві та в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не дотрималась безпечного інтервалу руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Мерседес», номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, оскільки в ньому не вказані власники автомобілів «Тойота» та «Мерседес» як потерпілі, відсутня інформація про місце роботи особи, щодо якої складено протокол, а також не вірно зазначена адреса місця проживання останньої.

Крім того, захисник ОСОБА_2 зазначає, що схема місця дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) не відповідає дійсності, оскільки на ній не зазначено координатів розміщення транспортних засобів відносно пішохідного переходу та не зазначено ширину тротуару. Саме це, на думку апелянта, свідчить про порушення поліцейськими вимог законодавства та приховує причинно - наслідковий зв'язок між діями водія автомобіля «Мерседес» та ДТП. Апелянт звертає увагу на те, що водій автомобіля «Мерседес» в порушення п. 15.9 ПДР України припаркувався ближче 10 метрів до пішохідного переходу, чим створив небезпечну ситуацію для водія «Тойота» ОСОБА_3

Захисник зазначає, що в діях ОСОБА_3 не вбачається порушення п. 13.1 ПДР України, відповідно до якого, водій повинен дотримуватись безпечного інтервалу та безпечної дистанції, а відповідно до п. 1.10 ПДР України, безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху. На думку апелянта, під іншими об'єктами можуть розумітись будь - які об'єкти, але не транспортні засоби. З урахуванням цього, він вважає, що приписи п. 13.1 ПДР України не регулюють дорожню ситуацію, що виникла в даній ситуації, а відтак в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_3 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки вона намагалась уникнути зіткнення з автомобілем, що виїжджав з бульвару Дружби Народів і з цією метою здійснила маневр праворуч, зіткнувшись внаслідок цього з припаркованим автомобілем «Мерседес».

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи судове рішення, захисник ОСОБА_2 зазначає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону з тих підстав, що ньому відсутні дані про місце роботи ОСОБА_3 та дані про потерпілих, зокрема його.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, в якому містяться фактичні дані про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Стосовно доводів апелянта про відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про свідків та потерпілих, суд першої інстанції слушно зазначив, що недоліки в протоколі, на які вказує захисник ОСОБА_2, є формальними та не впливають на можливість прийняття рішення у справі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що дані про потерпілих зазначені в схемі місця ДТП, яка додана до протоколу.

В апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 звертає увагу на те, що схема місця ДТП не зовсім відповідає дійсності та обставинам ДТП, оскільки в ній не вказані всі елементи проїзної частини та розміри тротуарів.

В той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що схема ДТП підписана її учасниками і будь - яких зауважень, зокрема від ОСОБА_3 не надходило. Апелянт, вказуючи під час апеляційного розгляду про свою незгоду зі схемою ДТП, оспорював лише викладені в ній заміри, які, на його думку, робили зацікавлені особи, але водночас не заперечував і того, що дії працівників поліції, за цих обставин, він не оскаржував.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення є мотивованим. Суд вказав, які докази винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП він приймає, а тому доводи апелянта про те, що судом не дотримано положень ст. 245 КУпАП є необґрунтованими.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, письмові пояснення учасників ДТП, свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За доводами ОСОБА_2, винуватим у вчиненні ДТП є водій «Мерседес», який припаркував свій автомобіль з порушенням ПДР України, чим створив небезпечну ситуацію водію ОСОБА_3

Апеляційний суд зазначає, що в межах справи, яка переглядається в апеляційному порядку, суд може дати оцінку лише діям ОСОБА_3, а тому доводи апелянта про визнання винуватим іншого учасника ДТП не ґрунтуються на законі.

Крім того, апелянт зазначає, що в діях ОСОБА_3 не вбачається порушення п. 13.1 ПДР України, оскільки рухався лише один автомобіль, а автомобіль «Мерседес» стояв.

На думку апеляційного суду, такі доводи не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Вимога цього пункту передбачає, що під час вибору безпечного інтервалу руху водій зобов'язаний враховувати швидкість руху, траєкторію руху транспортних засобів та інших учасників дорожнього руху, тип транспортного засобу, тощо.

Як вбачається з визначення терміну «безпечний інтервал», яке міститься у п. 1.10 ПДР України - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Посилання апелянта на те, що під іншими об'єктами можуть розумітись будь - які об'єкти, але не транспортні засоби, є хибним.

З урахуванням наявних в матеріалах адміністративної справи пояснень учасників ДТП, даних схеми ДТП, з яких вбачається, що автомобіль «Мерседес» на момент зіткнення перебував у нерухомому стані, з урахуванням характеру та локалізації виявлених пошкоджень на автомобілях, приймаючи до уваги ширину проїзної частини та розташування автомобілів після ДТП, слідує, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зіткнення сталося в результаті недотримання водієм ОСОБА_3 п. 13.1 ПДР України.

При цьому апеляційний суд вважає, що у даному випадку ОСОБА_3 повинна була враховувати не лише смугу для руху свого автомобіля, а й ширину свого автомобіля, що за умови перешкоди у вигляді припаркованих автомобілів на смузі її руху, не дозволяли їй вільний проїзд без заїзду на смугу зустрічного руху, що фактично і сталося, і на це звертає свою увагу захисник ОСОБА_2

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 вимушена була здійснити наїзд на автомобіль «Мерседес», оскільки в зустрічній смузі рухався інший автомобіль, то вони не відповідають матеріалам провалежння.

Більше того, апеляційний суд вважає, що, побачивши перед собою небезпеку, ОСОБА_3 мала діяти відповідно до ПДР України, які передбачають, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Як видно з письмових пояснень ОСОБА_3, виявивши для себе небезпеку, з ціллю запобігання зіткнення транспортних засобів прийняла рішення про виконання маневру вправо, проте будь - яких доказів того, що небезпека була, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є правильним, тому підстав для скасування постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун