Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/3495/16-п Суддя в 1 інстанції Петренко Л.В.
№ провадження 33/778/36/17 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 - адвоката Серова М.І., справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 2 грудня 2016 року, якою його -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у Токмацькому районі Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1,

визнано винуватим в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 визнано винуватим в тому, що він 15 вересня 2016 року о 19.20 год. по вул. Островського в м. Токмак Запорізької області керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що він погоджувався на проходження медичного огляду і складання протоколу у присутності понятих. Співробітники повернули йому водійське посвідчення та дозволили поїхати з міста події. Про те, що відносно нього склали протокол йому стало відомо в судовому засіданні. Стверджує, що до його від'їзду з місця події свідків не було. Також вважає, що суд, розглянувши 2 грудня 2016 року справу за його відсутністю, порушив вимоги ст. 268 КУпАП. У зв'язку з наведеним вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 7 КУпАП, є незаконною. Просить постанову суду скасувати, провадження по справі припинити.

Будучи належним чином повідомленим, в тому числі шляхом телефонування за номером телефону, зазначеним ОСОБА_2 в заявах суду першої інстанції, до судового засідання апеляційного суду не з'явився, причини неявки не повідомив, із заявами про відкладення розгляду його апеляційної скарги ОСОБА_2 не звернувся, з огляду на що, у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Серов М.І. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану ОСОБА_2, апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_2, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 309947 (а.с. 4), зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з роту), від продуття алкотестер Драгер на місці, а також від проходження огляду в медичному закладі в присутності двох свідків. Від пояснень та підпису в протоколі відмовився в присутності свідків. В письмових поясненнях свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 6) підтвердили відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на місті та в закладі охорони здоров'я.

З постанови суду вбачається, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він та ОСОБА_5 були свідками відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці та в медичній установі, капітан поліції ОСОБА_7 склав відповідний протокол, в якому він та інший свідок підписалися.

Зазначеними доказами спростовуються твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння та щодо відсутності свідків на місці складання протоколу.

Таким чином, суд дослідив всі наявні в матеріалах справи про адміністративні правопорушення докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду за участю захисника ОСОБА_2 - адвоката Серова М.І. було переглянуто доданий до протоколу відеозапис події, з якого вбачається, що працівниками поліції було неодноразово запропоновано ОСОБА_2 пройти медичний огляд за допомогою алкотестеру «Драгер» або у медичному закладі, неодноразово було роз'яснено вимоги п. 2.5 ПДР України, наголошено про те, що відмова від проходження медичного огляду тягне адміністративну відповідальність, разом з тим ОСОБА_2 в категоричній формі відмовився від проходження медичного огляду, висуваючи працівникам поліції непередбачену законом вимогу спочатку скласти відносно нього адміністративний протокол «за підозрою в тому, що він перебуває в стані сп'яніння» (а.с. 9).

Апеляційним судом перевірені доводи апелянта про те, що районний суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2, чим порушив право останнього на захист.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 брав участь у судовому засіданні 10 жовтня 2016 року, в якому пояснив, що надавав згоду працівникам поліції на проходження огляду на стан сп'яніння, але тільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення. В тому ж судовому засіданні, за участі ОСОБА_2, був оглянутий відеозапис з якого вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_2 пройти огляд у встановленому законом порядку, який був неодноразово роз'яснений водію, однак ОСОБА_2 зазначав, що огляд пройде лише після того, як поліцейські складуть протокол про адміністративне правопорушення.

Після чого, ОСОБА_2 в суді просив надати час на для реалізації права на юридичну допомогу та укладення договору з адвокатом, задля чого в судовому засіданні було оголошено перерву до 19 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 знов просив надати йому час для реалізації права на юридичну допомогу, оскільки він не змог знайти адвоката. Судове засідання відкладено на 3 листопада 2016 року.

В наступному судовому засіданні ОСОБА_2 просив відкласти розгляд справи у зв'язку з зайнятістю адвоката, у зв'язку з чим судове засідання відкладено на 17 листопада 2016 року.

17 листопада 2016 року, у зв'язку з неявкою свідків, зазначених в протоколі, судове засідання відкладено на 2 грудня 2016 року о 08.30 год.

В судове засідання 2 грудня 2016 року ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ні його захисник не прибули.

На підтвердження поважності неприбуття в судове засідання 2 грудня 2016 року ОСОБА_2 до апеляційної скарги додав довідку, підписану лікарем ОСОБА_8, згідно якої він знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ Токмакська ЦРЛ. Проте дана довідка не може бути визнана допустимим доказом, оскільки в порушення Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України № 455 від 13.11.2001р., не засвідчена підписом завідувача відділення та печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Крім того вказану довідку додано ОСОБА_2 лише до апеляційної скарги і переконливих фактів на підтвердження того, що ані він, ані його захисник не мали можливості своєчасно повідомити суд про його захворювання в апеляційній скарзі не наведено.

В судовому засіданні апеляційного суду захисником ОСОБА_2 було надано фотокопію листка непрацездатності, згідно якого ОСОБА_2 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні з 1 грудня 2016 року по 20 грудня 2016 року.

Разом з тим доказів на підтвердження поважної причини неявки ОСОБА_2 до судового засідання апеляційного суду 2 лютого 2017 року, в якому ОСОБА_2 мав би ті ж самі права, що і в судовому засіданні суду першої інстанції в разі його прибуття, ані захисником, ані самими ОСОБА_2 надано не було.

Таким чином апеляційним судом було поновлено право ОСОБА_2 на участь в судовому засіданні, передбачене ст. 268 КУпАП, яким він не скористався та пояснень або доказів, які могли б поставити під сумнів обґрунтованість висновків суду першої інстанції не надав.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 2 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області В.Я. Рассуждай