Провадження № 33/792/113/17
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Матущак М. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Матущак М.С., за участю секретаря судового засідання Кашевської-Колос Т.В., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, депутата Розсошанської сільської ради, пенсіонера,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 11 листопада 2016 року о 17 годині 30 хвилин в селі Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області по вулиці Хмельницькій, 98, керував автомобілем «Ауді 80», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив постанову судді скасувати та закрити справу відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Указував, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази у справі, проявив однобічність при її розгляді та не дослідив у повній мірі усіх обставин справи, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності невинуватої особи, наслідком чого стало накладення незаконного грошового стягнення на ОСОБА_1 та позбавлення останнього права керування транспортними засобами.

Посилався на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а перебував в ньому як пасажир. За кермом перебував ОСОБА_3, який в судовому засіданні це підтвердив. Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначав, що на відеозаписі із нагрудних камер спостереження, який досліджувався у судовому засіданні у суді першої інстанції, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, більше того ОСОБА_1 відразу і на місці давав пояснення, що не він керував вказаним вище автомобілем.

Натомість, з незрозумілих причин, оцінюючи докази в сукупності, місцевий суд дійшов абсолютно неправильного та нелогічного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апелянт стверджував, що у працівників патрульної поліції взагалі не було підстав для зупинки транспортного засобу, адже жодних порушень Правил дорожнього руху, ОСОБА_3, перебуваючи за кермом, не вчиняв. Незважаючи на це, працівниками поліції, була здійснена зупинка транспортного засобу в порушення встановленого порядку для зупинки транспортних засобів. Крім того, в автомобілі патрульної поліції не працювали проблискові маячки, а тому вони взагалі не могли зрозуміти, чи це дійсно працівники патрульної поліції.

Місцевий суд безпідставно взяв до уваги показання поліцейського ОСОБА_6, які є упередженими та недопустимими, адже останній зацікавлений у результаті розгляду справи, бо складав протокол про адміністративне правопорушення. Суд не врахував, що в темну пору доби поліцейський, який раніше не знав ОСОБА_1, не міг його впізнати та ідентифікувати. Окрім цього, як пояснив сам поліцейський ОСОБА_6, коли він підбіг до автомобіля, то за кермом уже нікого не було, а з нього вибігло кілька людей. Допитаний як свідок поліцейський ОСОБА_7 повідомив, що не бачив, хто був за кермом, а про те, що це був ОСОБА_1, дізнався від ОСОБА_6

Таким чином, оцінюючи докази в сукупності, суд в основу обвинувачення поклав лише показання ОСОБА_6, при цьому безпідставно відкинув показання трьох свідків та самого ОСОБА_1, не врахував, що факт керування транспортним засобом працівниками поліції не зафіксовано на камерах. Також суд послався на пояснення свідків про відмову від проходження огляду на стан сп'яніння ОСОБА_1, однак дані пояснення одержані при оформленні протоколу, свідки не були очевидцями того хто керував автомобілем, а тому їх показання не могли бути покладені в основу обвинувачення.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, допитавши свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про таке.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов правильного та обґрунтованого висновку про доведеність його вини у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає в разі керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп'яніння, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 № 079546 від 11 листопада 2016 року, письмовими поясненнями двох свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили обставини правопорушення та засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп'яніння, відеозаписами із нагрудної камери №2М0016, №2М0020.

Факт правопорушення в суді також підтвердили працівники патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Вони, зокрема, вказали, що ними був зупинений автомобіль «Ауді 80», за кермом якого знаходився ОСОБА_1, який після зупинки тікав від них, викинувши барсетку з документами та ключі від автомобіля. ОСОБА_1 заперечував, що знаходився за кермом, а дійсний водій залишив місце події. У зв'язку з тим, що у ОСОБА_1 були явні ознаки алкогольного сп'яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, від чого водій відмовився в присутності свідків.

Такі ж показання дали ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в апеляційному суді.

ОСОБА_6 при цьому зауважив, що після зупинки автомобіля ОСОБА_1 штовхав водійські дверцята, намагався втекти, викинути барсетку та ключі від автомобіля. В автомобілі на пасажирських місцях знаходилися: ОСОБА_3 - ззаду та особа старшого віку з паличкою - спереду, яку він опізнав у судовому засіданні як ОСОБА_4

За таких обставин уважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не можуть бути взяті до уваги доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, та оцінюються судом як неправдиві та надані з метою уникнення відповідальності за фактично вчинене.

Показання його товаришів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стосовно керування транспортним засобом саме ОСОБА_3, а не ОСОБА_1 суд не бере до уваги, зважаючи на їх близькі відносини і неприховану зацікавленість у розгляді справи на користь ОСОБА_1

Твердження цих свідків об'єктивно спростовує той факт, що як зафіксовано на відео з нагрудних камер, ОСОБА_1 указував, що водій автомобіля покинув місце зупинки, тоді як ОСОБА_3 знаходився біля ОСОБА_1

З даних письмової розписки від 11 листопада 2016 року, яка є в матеріалах справи, автомобіль «Ауді 80» забирав ОСОБА_10, а не ОСОБА_3, який зі слів ОСОБА_1 був тверезий та керував даним автомобілем до зупинки працівниками поліції.

Крім того, ОСОБА_1 підтверджував, що тікав від працівників поліції, не пояснивши причин такої поведінки.

Водночас апеляційний суд підтримує позицію місцевого суду з приводу того, що згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних засобів чи токсичних речовин.

Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковано місцевим судом за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Адміністративне стягнення на нього накладено з додержанням вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин постанова судді відповідає вимогам закону, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду М.С.Матущак