Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1371/17 Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І.
Провадження №33/778/607/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Михайловській Т.І.,

за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою останнього на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 Федерації, який не працевлаштований, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 квітня 2017 року о 23-40 год. по вул.Кірова в смт.Малокатеринівка Запорізького району керував транспортним засобом Chrysler Cirrus, д/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, невпевнена хода). Від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоровя, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що він зазначеним у протоколі автомобілем не керував, оскільки не міг фізично цього робити, через відсутність у нього верхньої лівої кінцівки руки. Крім того вказує, що суд не допитав всіх свідків, які були зазначені у його клопотанні, та яке було задоволено, не витребував відеозапис вказаної події, тим самим допустив неповноту судового розгляду.

Вислухавши ОСОБА_2, який підтримав свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 надав пояснення аналогічні поясненням наданим у суді першої інстанції. Також зазначив, що у 1992 році він отримав виробничу травму та позбувся кінцівки лівої руки. В Україні він не проходив відповідну лікарську комісію за вказаною травмою та інвалідність йому не встановлювалась. У 2008 році, при отриманні посвідчення водія, він проходив обовязкову лікарську комісію, яка не заборонила йому керувати транспортними засобами.

До пояснень ОСОБА_2, в частині того, що вказане правопорушення він не вчиняв, суд ставиться критично, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам, та вважає, що ці пояснення надані ОСОБА_2 лише з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №173115 від 26 квітня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 розяснені його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України і ст.268 КУпАП, та він у своїх письмових поясненнях викладених власноруч підтвердив факт вживання алкоголю, керування транспортним засобом, та відмови від проходження огляду на стан спяніння (а.с.2); а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоровя (а.с.3).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд допитав ОСОБА_2, вислухав пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6, допитав в якості свідків ОСОБА_7, інспектора поліції ОСОБА_8, дослідив всі наявні у справі докази, в тому числі і ті, які були надані учасниками процесу у судовому засіданні, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також суд критично ставиться до доводів ОСОБА_2 про те, що він зазначеним у протоколі автомобілем не керував, оскільки не міг фізично цього робити, через відсутність у нього верхньої лівої кінцівки руки.

Так, з пояснень допитаного під час розгляду справи у суді першої інстанції свідка ОСОБА_7 вбачається, що у праві власності ОСОБА_2 є автомобіль «Крайслер», яким він вправно керую. Неодноразово ОСОБА_2 підвозив його. Фізичний стан керувати ОСОБА_2 не заважає, оскільки на його автомобілі встановлена автоматична коробка передач (а.с.26-27).

Вказані пояснення повністю спростовують твердження апелянта про те, що він фізично не здатен керувати транспортним засобом.

Крім того, доводи ОСОБА_2 про те, що суд не допитав всіх свідків, і не витребував відеозапис вказаної події, тим самим допустив неповноту судового розгляду, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд вжив всіх можливих заходів для виклику заявлених свідків і витребування відеозапису, проте свідки у судове засідання не зявились, а відеозапис не надано.

Вказане не може свідчити про неповноту судового розгляду, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні повністю підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1