Провадження № 33/795/45/2017
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.

захисника - ОСОБА_1

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 275,60 грн.

Як встановив суд, 29 жовтня 2016 року о 19 год. 47 хв. ОСОБА_2 в м. Чернігів по вул. 1 Травня, 56, керував автомобілем ВАЗ-21099 днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та закрити провадження у справі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом було порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки судовий розгляд було проведено без його участі, хоча він через свого захисника подав клопотання про відкладення розгляду в зв'язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Вважає, що судом не дано оцінки його поясненням під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки його знайомому необхідно було негайно зробити ін'єкцію інсуліну, а тому він був вимушений сісти за кермо автомобіля після вживання алкогольних напоїв.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час розгляду справи, у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП забезпечено всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та наведено у постанові докази, на основі яких, у визначеному законом порядку, встановлено наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення його вина в повному обсязі підтверджується даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2016 року серії АП2 № 147117 згідно яких, 29 жовтня 2016 року о 19 год. 47 хв. ОСОБА_2 в м. Чернігові керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння та в присутності двох свідків пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів - алкотестера «Драгер», відповідно до якого у ОСОБА_2 виявлено 1,52%о. Обставини вказані в протоколі підтверджуються підписами вказаних в ньому свідків та поясненнями самого ОСОБА_2, який в складеному щодо нього протоколі про адміністративне правопорушення не заперечував, що перебуває у стані алкогольного сп'яніння та пояснив, що відвозив друга додому за інсуліном, оскільки той потребував невідкладної допомоги.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він діяв в межах крайньої необхідності, оскільки тільки він міг допомогти товаришу зробити ін'єкцію інсуліну, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зокрема, будучи допитаним в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що він працює інспектором патрульної поліції в м. Чернігові і 29 жовтня 2016 року в темну пору доби на перехресті просп. Перемоги та вул. 1-го Травня був зупинений автомобіль, у якого не були ввімкнені світлові прибори. Після його зупинки в салоні автомобіля спостерігалася метушня і в нього склалося враження, що водій та пасажир намагалися помінятися місцями. Підійшовши до автомобіля, він зафіксував на камеру перебування водія за кермом, як потім з'ясувалося це був ОСОБА_2, інші пасажири вийшли з автомобіля і пішли в невідомому напрямку. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 спочатку пояснював, що віз товариша в лікарню, а потім змінив свої пояснення та вказав, що віз його додому, щоб зробити ін'єкцію інсуліну. На питання, чому не викликали швидку, у нього не було чіткої відповіді. Також, з пасажирів, які вийшли з автомобіля, ніхто не просив ні про яку допомогу.

Крім того, суд не може взяти до уваги свідчення з цього приводу, як ОСОБА_2, так і свідка ОСОБА_4, який в суді апеляційної інстанції стверджував, що наче б то він потребував допомоги з приводу ін'єкції інсуліну, враховуючи, що у свідченнях ОСОБА_2 та вказаного свідка маються протиріччя з приводу їх місця перебування у м. Чернігові, де, за їх твердженнями, стався приступ хвороби.

Зокрема, ОСОБА_2 стверджував, що такий приступ відбувся в одному із закладів харчування в районі Червоної площі м. Чернігова, проте свідок ОСОБА_4 вказував у своїх поясненнях про такий випадок, який мав місце в районі просп.. Перемоги (район П'яти кутів).

З урахуванням отриманих свідчень свідка ОСОБА_3 та аналізу свідчень, як ОСОБА_2, так і ОСОБА_5, суд приходить до переконання, що пояснення цих осіб ( ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ) містять суттєві протиріччя, є непереконливими та спростовують версію про вчинення адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП у зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2, на думку апеляційного суду, є слушними.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначена справа була розглянута у відсутності ОСОБА_2, при цьому він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його захисником, в судовому засіданні суду першої інстанції, було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши справу за даних обставин, суддя допустив порушення, гарантованих ст.268 КУпАП прав ОСОБА_2, що є порушенням вимог закону.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.

Так, право правопорушника бути присутнім під час розгляду справи в суді було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де дала пояснення по суті справи та мала можливість надати докази на підтвердження своїх доводів.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та обґрунтовано обрав стягнення в вигляді штрафу в сумі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що, на думку суду, є достатнім для виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення та попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень.

При призначенні стягнення місцевим судом враховано характер вчиненого правопорушення, ступінь вини правопорушника, його відношення до вчиненого, відсутність обставин, які б обтяжували чи пом'якшували відповідальність.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом першої інстанції не встановлено.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Оседач