АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/8995/16-п Головуючий суддя І інстанції Юр'єва А. М.
Провадження № 33/790/41/17 Суддя доповідач Чопенко Я.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В. за участю правопорушника ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16листопада 2016 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1, 1972 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Суддею встановлено, що 2 листопада 2016 року о 02.25 год. ОСОБА_1, керував автомобілем «MAZDA», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду за допомогою алкотестеру «Drager» та в медичному закладі у присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16листопада2016 року скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що справа була розглянута без його участі, чим судом були порушені його права. Крім того, вважає, що судом не встановлені вісі обставини по справі в тому числі не допитані свідки по справі.

Разом з тим ОСОБА_1 просить поновити йому строк апеляційного оскарження судової постанови, оскільки в судовому засіданні участі не приймав, а про наявність судового рішення дізнався лише 25 листопада 2016 року.

Твердження апеллянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймав.

До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 сповіщався судом першої інстанції про місце та час розгляду справи щодо нього.

За таких обставин ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява № 16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка протии України», заявник за аналогічних о бставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки Були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, постанова судді суду першої інстанції від 7 грудня 2016 року підлягає безумовному скасуванню.

Доводи захисника щодо того, що в протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення спростовуються протоколом (а.с.4) де чітко зазначено м.Харків, вул..Ньютона,133.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що не допитані в суді першої інстанції свідки, які можуть підтвердити його невинність в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції допитані ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що 2 листопада 2016 року вони були присутні біля того місця, де складався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, однак стверджувати, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп'яніння не можуть. Вони пояснили, що не чули щоб ОСОБА_1 співробітники поліції пропонували пройти огляд щодо стану сп'яніння.

Більш того, матеріали справи не містять взагалі данних про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які є знайомими ОСОБА_1 були свідками скоєння ним адміністративного правопорушення, а тому пояснення про те, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля апеляційний суд сприймає критично і не бере до уваги.

Однак, згідно письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чітко слідує що 2 листопада 2016 року на запит працівників поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу, а також від проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в поясненнях зазначили, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, чого ОСОБА_1 не заперечував.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.

До того ж, 2 листопада 2016 року працівниками поліції був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу ОСОБА_1 - автомобіля «MAZDA», чого сам ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України за що відповідальність передбачена ст. 130 КУпАП.

Частина друга статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першої цієї статті, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння.

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2016 року, яка вступила в законну силу, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 що він не керував автомобілем, що вжив алкоголь вже після зупинки апеляційний суд розцінює як позицію захисту з метою уникнення від відповідальності за скоєне.

Обставин, які б пом'якшували або обтяжували відповідальність ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Тому, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь вини ОСОБА_1, вважаю за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 275, 60 грн.

З урахуванням наведеного, керуючисьч.2 ст. 130, ст. 294 КУпАП., -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16листопада 2016 року по справі № 641/8995/16-п скасувати.

Винести нову постанову, якорю визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області Я.В. Чопенко