Справа № 339/251/17 204
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м. Болехів Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Поляниця М. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 матеріали, які надійшли з Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя в ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого електриком ПАТ «Полімінерал», громадянин України, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Нарозгляд суду 23 серпня 2017 року з управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, поступили матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.164 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ІІ №0003072від 18 липня 2017 року, складеного старшим інспектором ВДК ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_1 в м. Болехів на автодорозі Н-10 «Стрий - Чернівці» о 13 год.55 хв. здійснює провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на автобусі марки Мерседес номерний знак НОМЕР_1 без державної реєстрації та ліцензії на даний вид діяльності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, пояснивши,наступне. Він не займається господарською діяльністю з перевезенням пасажирів, а 18 липня 2017 року відвозив свою сімю та родичів в Гошівський монастир. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення. Просить провадження у справі закрити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду показали, що вони є двоюрідними братами ОСОБА_1 і 18 липня 2017 року разом з ним та іншими членами родини їхали на Службу Божу у Гошівський монастир. На вїзді в Болехів їх зупинили працівники поліції, які перевірили у ОСОБА_1 посвідчення водія і склали протокол. Пояснень з приводу поїздки у них не відбирали. Жодних грошей за перевезення до Гошівського монастиря вони не палатили ОСОБА_1 оскільки всі хто їхав є родиною.

Вислухавши показання особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх скупності та давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Підставами для такого висновку, служать наступні обставини.

Статтею 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Частиною 3 ст. 62 Основного Закону України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положення ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.І ст.164 КУпАІІ передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно ч.ч.1,2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, при цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями.

Статтею 42 зазначеного Кодексу дано визначення, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензія це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата - суб'єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Постановою суду від 08 серпня 2017 року протокол про адміністративне правопорушення ІІ №0003072від 18 липня 2017 року, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП був направлений на доопрацювання. Підставою для направлення протоколу на доопрацювання були відсутність у матеріалах адміністративної справи пояснень понятих чи очевидців з приводу здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, відсутності інформації про самостійність, регулярність та тривалість господарської діяльності та отримання прибутку від неї. (а.с.7-8).

В статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» дано визначення, що таке послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;

Норми ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачають, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення;

У протоколі та долучених до нього матеріалів відсутні будь-які фактичні докази, які є належними та допустимими, які підтверджують, що ОСОБА_1 займався господарською діяльністю з перевезення пасажирів.

Посилання у своєму листі від 17 серпня 2017 року в.о. начальника управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області ОСОБА_5 на те, що працівники управління не мають права вимагати паспорти а свідки і очевидці не зобовязані давати пояснення, спростовується нормами ст. 251 КУпАП.

Зазначена стаття встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст.. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте у протоколі II №0003072 від 18 липня 2017 року при викладі обставин вчинення правопорушення відображено одиничний факт, що мав місце 18 липня 2017 року, а не систематичну діяльність, яка має здійснюватися протягом певного періоду часу.

Посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області в порушення вимог ст..252,256 КУпАП не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП а саме:

-протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, адже господарська діяльність обовязково має тривалий, а не одноразовий характер);

-всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обовязковими для господарської діяльності;

-інші обставини, які мають істотне значення (покази свідків пасажирів).

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд ще раз наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.І ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дані в судовому засіданні спростовують зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення факт здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезення пасажирів, оскільки жодних коштів пасажири не платили, оскільки є членами родини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і їхали на Службу Божу в Гошівський монастир.

В направлених до суду матеріалах не встановлено жодного факту здійснення ОСОБА_1 провадження господарської діяльності з пасажирських перевезень, таких даних не надано і посадовою особою Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, яка складала проткол про адміністративне правопорушення.

Направлені до суду після належного дооформлення матеріали не містять також рапортів посадових осіб про виявлені факти, інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення, що послугували підставою складення даного протоколу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні не здобуто доказів скоєння ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.1) ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1. є відсутність у його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

На підставі викладеного, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.247 п.1, ст.284 ч.І п.З, ст. 294 КпАП України,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Поляниця М.М.