Номер провадження: 33/784/54/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 3 " лютого 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

захисника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий в АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови суду, 21.10.2016 р., близько 06:30 год., ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Jeely», державний номер НОМЕР_1, та був зупинений працівниками поліції. Маючи явні ознаки алкогольного сп'яніння, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити йому строк на оскарження постанови, скасувати постанову та провадження у справі закрити.

Мотивуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарженні, апелянт зазначає, що лише 04.01.2017 р. в суді він дізнався, що відносно нього розглянута справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, чим позбавлений можливості надати пояснення.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у його присутності не складався, він його не підписував та копію не отримував.

Вказує, що у постанові не зазначено місце вчинення правопорушення та на підставі саме якого протоколу про адміністративне правопорушення його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Посилається на те, що суддею не витребувані додаткові матеріали та не досліджені докази на підтвердження його невинуватості, а висновки суду ґрунтуються на доказах, які не є об'єктивними.

Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на підтримку клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 викликався до суду двічі - на 18.11.2016 р. та 05.12.2016 р., і є відомості про отримання повістки на 18.11.2016 р. за адресою проживання апелянта - по АДРЕСА_1.

Повістка про явку до суду на 05.12.2016 р. йому надсилалася повторно за місцем проживання, але не вручена, оскільки ОСОБА_2 не отримав поштове відправлення, яке повернуто до суду у зв'язку із закінченням строку зберігання.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута 05.12.2016 р. у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, копія оскаржуваної постанови направлена ОСОБА_2 лише 12.01.2017 р., а апеляційна скарга подана 13.01.2017 р.

За наведених обставин, строк на її оскарження порушений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Незважаючи на ту обставину, що справа розглянута у відсутність ОСОБА_2, вищенаведені дані про отримання повістки до суду на 18.11.2016 р. свідчать про те, що він був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Тобто, є безпідставними доводи апелянта в тій частині, що він був позбавлений можливості надати пояснення суду, оскільки ОСОБА_2 був повідомлений про надходження справи до суду, але не скористався правом бути присутнім під час розгляду матеріалів в суді першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 також не з'явився, хоча належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, його інтереси представляв захисник ОСОБА_1

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення захисника в інтересах ОСОБА_2, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає правильними висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог п.2.5 ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Зокрема, в обґрунтування цих висновків суд обгрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якому 21.10.2016 р., близько 06:30, по пр.. Центральному, 122/10 в м. Миколаєві, ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від продуття алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Під час апеляційного розгляду, на запит суду, надійшло повідомлення Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про те, що 05.12.2016 р. сплив строк зберігання запису з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції.

Проте, незважаючи на відсутність на час апеляційного розгляду цього доказу, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення дані підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - інспектори патрульної поліції, які викликані за ініціативою апеляційного суду.

Зокрема, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спростували пояснення захисника про те, що ОСОБА_2 спав в автомобілі, і що викладені в протоколі дані про керування останнім транспортним засобом є невірними. Зазначені свідки підтвердили, що ОСОБА_2 саме керував автомобілем «Jeely», був ними зупинений у зв'язку із порушенням ПДР, та під час спілкування з водієм було виявлено явні ознаки алкогольного сп'яніння.

Проте, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, зачинився в автомобілі, здійснював злісну непокору законним вимогам працівників поліції, та не бажав отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2, маючи явні ознаки алкогольного сп'яніння, відмовився від продуття алкотестеру «Драгер» на місці зупинки та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі.

Таким чином, наведені показання свідків підтверджують дані, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. В той же час, апелянтом ці дані не спростовані.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що 21.10.2016 р. у відношенні ОСОБА_2 також складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП.

З пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 в суді та письмових пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слідує, що ОСОБА_2 відмовлявся виходити з автомобілю та чинив опір працівникам поліції. Також свідок ОСОБА_9 в апеляційному суді пояснив, що 21.10.2016 р. він прийняв від ОСОБА_2 керування його автомобілем, в салоні якого відчувався сльозогінний газ.

Отже, та обставина, що ОСОБА_2, за поясненнями свідків, чинив опір працівникам поліції, та до нього застосовувалися спеціальні засоби, підтверджують ту обставину, що ОСОБА_2 проходити медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу та взагалі відмовлявся виходити з автомобілю.

Не є слушними посилання апелянта про не витребування судом додаткових матеріалів, оскільки апелянт клопотань про це не заявляв, а судом прийнято рішення на підставі наявних доказів, на які містяться посилання у постанові. Окрім того, апелянт взагалі не зазначив, які є докази на спростування даних, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, і таких доказів до суду апеляційної інстанції не надав.

Та обставина, що суд, пославшись на дані протоколу про адміністративне правопорушення, не вказав місце вчинення правопорушення та серії і номеру протоколу, не є підставою для визнання прийнятого рішення незаконним, як вважає апелянт, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення ці відомості зазначені.

До протоколу про адміністративне правопорушення надана належно завірена копія виписки № 3779 від 21.10.2016 р., згідно якій лікарем Миколаївського обласного диспансеру при обстеженні ОСОБА_2 21.10.2016 р. о 09:55 встановлено діагноз: гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, а згідно наданій стороною захисту виписці того ж закладу за № 3781 від 21.10.2016 р., ОСОБА_2 при обстеженні о 12:15 був тверезий.

Однак, надана апелянтом довідка за № 3781 від 21.10.2016 р. не спростовує дані, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки зазначений протокол складений у зв'язку із порушенням водієм вимог п.2.5 ПДР, тобто через відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

За наведених обставин, суд дійшов вірного висновку, визнавши ОСОБА_2 винним у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_2 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 289, 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_2

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: