Провадження № 3/537/68/2017
Справа № 537/5837/16-п
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2017 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, за участю секретаря Шаповал М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, 16.03.1973 р.н, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який працює майстром ПАТ "КВБЗ", проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

21.11.2016 року о 22 год. 35 хв. по вул. Театральна (Воровського) 46-а в м. Кременчук Полтавської області водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи, шляхом направлення повістки за адресою, вказаною в протоколі. та шляхом направлення телефонограми за номером телефону, вказаним у протоколі. Направлені судом повістки повернулися без вручення за закінченням терміну зберігання, що суд оцінює як фактичну відмову отримувати повістки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Передати телефонограму також не виявилось можливим, за відсутністю зв'язку з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На обізнаність ОСОБА_2 про місце і час розгляду в суді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності вказують його письмові заяви про відкладення розгляду справи, а саме від 27.12.2016 року у зв'язку з відрядженням, від 12.01.2017 року для ознайомлення з матеріалами справи та необхідністю запросити адвоката для захисту, від 08.02.2017 року у зв'язку з хворобою, проте суду не було подано медичної документації на підтвердження наявності його захворювання, що унеможливлює явку в судове засідання, чи перебування його у відрядженні.

Також судове засідання 23.01.2017 року було відкладено за заявою адвоката ОСОБА_3, яка за угодою запрошена представляти інтереси ОСОБА_2, для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи. Судове засідання 03.02.2017 року було відкладено за заявою адвоката ОСОБА_4, який за угодою запрошений представляти інтереси ОСОБА_2, для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Незважаючи на отримання ОСОБА_2 правової допомоги від двох кваліфікованих адвокатів, суду не були подані ані заперечення проти притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, ані пояснення ОСОБА_2 про його невинуватість у вчиненні цього правопорушення.

В ст. 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В ст.38 КУпАП встановлено, що Адміністративне стягнення може бути накладено у справах про адміністративні правопорушення, підвідомчіх суду (судді), не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Відповдіно до ст.247 КУпАП, по закінченню зазначеного строку провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідне закрити.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, особа, яка притягується до адмінстративної відповідальності, не отримує повістки за вказаною нею ж адресою, 5 разів не з'явився в судове засідання. 09.02.2017 року ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання, подавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, проте цей факт не був підтверджений належними доказами. Тому суд оцінює таку процесуальну поведінку ОСОБА_2 як недобросовісну направлену на умисне, безпідставне затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП.

Суд вважає, що наведена поведінка ОСОБА_2 щодо ігнорування судових засідань суперечить загально правовому принципу добросовісності.

Так, принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб'єктів при виконанні своїх юридичних обов'язків і здійсненні своїх суб'єктивних прав. У суб'єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб'єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов'язків.

Категорія «добросовісність» має важливе значення в правовому регулюванні. По-перше, вона є тією загальнолюдською цінністю, без якої право не може ефективно функціонувати. Принцип добросовісності містить вимоги, які допомагають зняти або пом'якшити недоліки абстрактної і формальної природи права, наблизити його до ідеалів справедливості, рівності, свободи й гуманізму. Цей принцип лежить в основі механізмів самозахисту правової системи, які забезпечують повагу до її кінцевих цілей і дозволяють їй коригувати відхилення, що викликані використанням юридичних правил у тих випадках, коли існує порушення духу права при відповідності його букві. Тому добросовісність це також реалізація прав і дотримання обов'язків не лише відповідно до букви права, але й відповідно до його духу.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень, яка втілюється у:

- неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право;

- заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов'язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами. Обхід закону передбачає свідоме створення суб'єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

Посилання на принцип добросовісності було використане Конституційним Судом України при винесенні рішення у справі «про охоронюваний законом інтерес» (від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004), в якому визначено, що добросовісність, як загальноправовий принцип, є одним з критеріїв для визначення того, чи є будь-який інтерес «охоронюваним законом», тобто самостійним об'єктом судового захисту..

В Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп-2004 у справі № 1-33/2004 (справа про призначення судом більш м'якого покарання) зазначено, що "справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Як правило, справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в однаковому юридичному масштабі поведінки і в пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню".

Відповідно до ст.268 КУпАП, Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. При розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, Законом не встановлено обов'язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно суду не надано права у разі ухилення від явки на виклик судді цю особу піддати приводу органом внутрішніх справ (Національною поліцією).

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи, що мало місце з боку учасників процесу нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством. (ст.1 КУпАП).

Так, в ч.1 ст.130 КУпАП встановлено адіміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, що тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за наведених вище обставин, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №412329 від 21.11.2016 року, з його письмовими поясненнями, згідно з якими водій ОСОБА_2 погодився з протоколом про адміністративне правопорушення та визнав що вживав 200 грамм шампанського. Актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, Протоколом тестування на алкоголь приладом "Драгер", згідно з якими в присутності понятих у ОСОБА_2 отримано позитивний результат тестування на алкоголь 0,24 проміле. Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, якими підтверджено, що 21.11.2016 року о 22 год. 45 хв. в м. Кременчук по вул. Воровського 46-а за запрошенням працівників поліції вони були свідками проходження ОСОБА_2 перевірки на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу "ДРАГЕР", результат тестування показав 0,24 проміле. Відеозаписом за камер поліцїї, на яких зафіксовано, що 21.11.2016 року після 22 год. водій ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, був затриманий працівниками поліції, на їх пропозицію в присутності свідків пройшов тестування на алкоголь за допомогою приладу "ДРАГЕР", отримано результат тестування 0,24 проміле, після чого щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому він добровільно, без тиску та фізичного чи психологічного насильства написав письмові пояснення.

З огляду на наведене, суд вважає доведеною вину водія ОСОБА_2 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Тому дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП, при призначенні стягнення суд враховує характер правопорушення, особу правопорушника, який працює, відсутність обставин, що обтяжують та пом'якшують відповідальність.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_2 стягнення в межах санкції, передбаченої Законом за вчинене ним правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, а в раз її оскарження постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника ОСОБА_2 стягується подвійний розмір штрафу в розмірі 20400 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 10 днів з моменту винесення постанови.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1