АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1756/2017 Постанова винесена суддею Луценком О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в

м. Вишгород Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: Київська обл.,

АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 09 травня 2017 року о 00 год. 09 хв., в м. Києві по вул. Богатирській, 30, керував автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», результат якого становить 0,60 %, чим порушив п. 2.9(а) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення судді місцевого суду, просить його скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування свого прохання апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП здійснив розгляд справи не об'єктивно, упереджено та поверхнево, фактично не дослідив обставини справи, не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, бо в ньому відсутні відомості про свідків події (прізвища та адреси), при цьому належним чином не перевірив пояснення ОСОБА_2 щодо дійсних обставин справи, а свідка допитав у відсутність порушника.

Стверджує, що поліцейськими не було дотримано порядку проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, передбаченого положеннями ст. 266 КУпАП, та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за

№ 1413/27858, а саме, огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння проведено у відсутність свідків, отже результати огляду є недійсними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інспектора поліції ОСОБА_7, приходжу до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, та відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

За положеннями ст. 266 КУпАП і Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість

ОСОБА_2 у порушенні п. 2.9(а) ПДР України, суддя місцевого суду формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, результати огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», акт огляду з поясненнями свідків, а також пояснення свідка ОСОБА_6, надані в судовому засіданні.

В той же час, вказуючи у постанові, що ОСОБА_2 вину не визнав, суддя належним чином не перевірив його доводів щодо відсутності свідків під час проведення поліцейським його огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» (а.с. 24), а відтак і не спростував його тверджень щодо недотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, не дивлячись на те, що згідно з положеннями ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За таких обставин вважаю, що суддя місцевого суду при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення допустив неповноту та однобічність з'ясування її обставин, а за результатами апеляційного розгляду слід визнати обґрунтованими доводи скарги захисника про те, що висновки судді в постанові не відповідають фактичним обставинам провадження і не підтверджуються доказами у справі.

Так, безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що він 09 травня 2017 року, керуючи автомобілем НОМЕР_3, по вул. Богатирській, 30 в м. Києві був зупинений працівниками поліції (на стаціонарному посту поліції), які запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер», на що він погодився, оскільки будь-яких алкогольних напоїв не вживав. Після проходження тестування за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», результат якого виявився позитивним - 0,60 %, він з ним не погодився, вказавши про це працівнику поліції, але поліцейський не пропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я та почав складати протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому ОСОБА_2 стверджував про відсутність свідків під час огляду і наполягав на тому, що свідки поліцейським були запрошені для підтвердження результату огляду вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що 09 травня 2017 року по вул. Богатирській, 30 в м. Києві кожний з них був запрошений працівником поліції для засвідчення керування водієм ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Проте, стверджували, що в їх присутності огляд водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» не проводився, їм пред'явили результати тестування після його проведення, що були відображені на приладі з показником 0,60 %, а підписали вони акт огляду особи та інші документи, оскільки на той час водій ОСОБА_2 не оспорював, що показання приладу є результатом саме його огляду.

Інспектор поліції ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції показав, що

09 травня 2017 року по вул. Богатирській, 30 в м. Києві на контрольно-пропускному пункті (стаціонарному посту поліції) було зупинено автомобіль НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2 При цьому особисто він ОСОБА_8 не зупиняв, а прибув на КПП тому, що поліцейський, який зупинив автомобіль, не мав повноважень на проведення огляду водія на стан сп'яніння та складання відповідного протоколу. Під час спілкування з водієм ОСОБА_2 він виявив у нього ознаки алкогольного сп'яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, а тому запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», який і був проведений за погодженням водія.

При цьому свідок наполягав на тому, що ОСОБА_2 результат тесту, який був позитивний, не оспорював і погодився з ним.

Водночас ОСОБА_7 не зміг пояснити на якому етапі були залучені свідки, до початку огляду або після його проведення.

Аналізуючи наведені пояснення і приймаючи до уваги те, що пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які не є зацікавленими у результатах розгляду цієї справи, фактично узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 про відсутність безпосередньо під час проведення його огляду на місці із застосуванням спеціального технічного засобу свідків та їх залучення вже після завершення процедури огляду на стан алкогольного сп'яніння, вважаю, що поліцейськими не були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, а відтак результати огляду слід визнати недійсними.

Отже, письмові докази у провадженні є недопустимими і не можуть враховуватися як докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а твердження ОСОБА_2 про те, що 09 травня 2017 року він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння нічим не спростовані.

Пояснення ж у суді свідка ОСОБА_7 в частині виявлення ним у ОСОБА_2 ознак сп'яніння є виключно припущенням щодо керування транспортним засобом водієм у стані алкогольного сп'яніння, а тому й не є доказом винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України.

Враховуючи, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а матеріали провадження не містять доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу вказаного правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва О.П. Павленко