Провадження № 33/792/100/17
Справа № 671/19/17 Головуючий в 1-й інстанції Павлов А.С.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Вітюк І. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Вітюк І.В., з участю секретарів Крисюк В.С., Бондара О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його захисника - адвоката Свіжого О.В., розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому його апеляційну скаргу на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень, що складає 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 320 грн. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 11.12.2016 о 19 год. 32 хв. в м. Волочиську, по вул. Музейній, всупереч вимогам п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував автомобілем ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з рота, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння з використанням технічного засобу Драгер Алкотест 6810 на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків та, відповідно, порушив ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Свіжий О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги аргументує тим, що постанова винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доводиться зібраними у справі доказами.

ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а стояв припаркований, він двічі проходив тест на стан алкогольного сп'яніння, а потім сам запропонував пройти в ЦРЛ для проходженням медичного огляду на стан сп'яніння, однак це все не зафіксовано в адмінпротоколі, в зв'язку з чим ОСОБА_1 відмовився його підписати.

Стверджує захисник і про те, що в лікарні була присутня лише медсестра - ОСОБА_3, а лікаря ОСОБА_4 там не було.

Провівши апеляційний розгляд справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю її такою, яка підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Однак, місцевим судом, в порушення вищезазначених вимог закону, не вжито належних заходів, спрямованих на встановлення всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Так, із змісту постанови та матеріалів адміністративної справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичній установі, на підставі даних, занесених до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №405669 від 06 січня 2017 року, висновку Волочиської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння №331 від 11 грудня 2016 року, пояснень в судовому засіданні лікаря, який склав даний висновок та письмових пояснень свідка ОСОБА_3

Однак, дослідженням наведених доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції, встановлено, що вони не можуть свідчити про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Місцевим судом не враховано того, що проведення огляду водія на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я можливе тільки в тому разі, якщо водій відмовився від проходження такого огляду безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами (ст.266 КУпАП).

Матеріали ж провадження взагалі не містять об'єктивних даних про те, що ОСОБА_1 на місці зупинки його транспортного засобу пропонувалось пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, участь яких у даній дії є обов'язковою. Відсутні і відомості, які б підтверджували відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду безпосередньо на місці зупинки його автомобіля.

Апеляційний суд враховує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, який в даному випадку працівниками поліції дотриманий не був, як і не був дотриманий лікарем, який проводив огляд ОСОБА_1 у Волочиській ЦРЛ.

Зокрема, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачається відповідальність саме за відмову від проходження огляду, а не за відмову від експертизи, як це зазначено в висновку лікаря. Такий висновок складається лікарем виключно за результатами огляду водія з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, який в даному випадку не відбувся, (як про це зазначено в адмінпротоколі та самому висновку лікаря), а тому посилання суду на такий висновок є безпідставним, адже такий процесуальний документ не може підтверджувати факт відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння.

Хоча огляд водія лікарем проведений і не був, однак останній у своєму висновку зазначає про виявлені ознаки алкогольного сп'яніння у ОСОБА_1, що також викликає обґрунтовані сумніви у об'єктивності такого документу.

Стосовно письмових пояснень свідка ОСОБА_3, наявних в матеріалах провадження, то вони не можуть бути покладені в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки вказаний свідок на місці зупинки транспортного засобу присутній не був і відповідно підтвердити факт відмови водія пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу об'єктивно не може.

Оскільки будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів того, що працівниками поліції виконано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 при проведенні огляду ОСОБА_1 на встановлення факту перебування його в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом, суду не надано, а тому в такому випадку (через порушення процедури проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння) відсутнє порушення останнім вимог п. 2.5 ПДР України.

Більше того, в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій свідок ОСОБА_5 (працівник поліції) пояснив, що на місці зупинки автомобіля пройти такий огляд ОСОБА_1 не зміг, так як працівники поліції не мали при собі відповідного технічного пристрою. Тоді як в медичній установі, на вимогу працівників поліції, ОСОБА_1 двічі продув прилад «Драгер», однак технічний засіб алкогольного сп'яніння у нього не виявив.

Вказані обставини взагалі викликають питання щодо правомірності складання адмінпротоколу відносно ОСОБА_1

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу і на інші істотні порушення допущені місцевим судом при розгляді даної справи.

За змістом ст.ст.7, 254, 279, КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки така норма закону як ст.130 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1, є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з'ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм як в протоколі про адміністративне правопорушення так і в постанові судді.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №405669 від 06 січня 2017 року, ОСОБА_1 інкримінувалося порушення вимог пункту 2.5 ПДР, суть якого полягає у тому, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, що, відповідно до змісту адмінпротоколу, водієм виконано не було, у зв'язку із його відмовою пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу та в медичній установі.

В той же час, суд першої інстанції, розглянувши адміністративне провадження, дослідивши докази по справі, в тому числі і протокол про адміністративне правопорушення, фактично прийшов до висновку про порушення ОСОБА_1 пункту 2.9 а) ПДР, який передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Такий висновок випливає із мотивувальної частини судового рішення, яким обґрунтовується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, визнавши ОСОБА_1 винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто, в порушенні Правил дорожнього руху України, які останньому не інкримінувалися, що є недопустимим.

Крім того, описова частина оскарженого судового рішення містить виклад обставин, які ставляться в вину ОСОБА_1, однак не містить викладу фактичних обставин, які були встановлені судом і які визнані ним доведеними.

Сукупність зазначених недоліків, допущена неповнота та однобічність судового розгляду справи, дозволяють зробити висновок про відсутність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає безумовному скасуванню із закриттям провадження у справі.

У зв'язку з тим, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, судовий збір, відповідно до ст.40-1 КУпАП, при умові його сплати, підлягає поверненню останньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 266, 283, 284, п.2 ч.8 ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області І.В. Вітюк