АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/789/85/17 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Сарновський В.Я. з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно постанови, ОСОБА_1 15 грудня 2016 року о 01 год. 40 хв. керував транспортним засобом марки Renault Clio Symbol реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Тернополі по вул. Чумацька, 1А, з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в ОСОБА_2 водій відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху та ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що винесена відносно нього постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Просить строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду поновити, а зазначену постанову скасувати у звязку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема зазначає, що він лише відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у присутності двох свідків, а докази, які би підтверджували його перебування у такому стані у матеріалах справи відсутні.

Також вказує, що постанова Тернопільського міськрайонного суду від 03.02 2017 року була винесена за його відсутності, він не міг бути присутнім на судових засіданнях, оскільки знаходився на лікуванні, про що завчасно повідомляв суд з проханням перенести розгляд справи стосовно нього. У звязку з цим він не мав змоги спростувати доводи працівників поліції та пояснити суду всі обставини відносно даної справи про адміністративне правопорушення.

Тому, на думку апелянта, суд значно відступив від принципів повноти та обєктивності судового розгляду, та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14, де зазначено, що необхідно звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який просить задовольнити його апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та закрити провадження у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та закінченням строків накладення адміністративного стягнення, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час оголошення постанови в суді не був присутнім і копія винесеної відносно нього постанови не була вручена у строки, передбачені ч.1 ст.285 КУпАП. Згідно його заяви від 06 березня 2017 року копію вказаної постанови він отримав 9 березня цього ж року і через чотири дні подав апеляційну скаргу.

Враховуючи наведене, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об'єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, судом вірно враховані дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №961363 від 15 грудня 2016 р., згідно якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння.

Даний протокол складений за участю двох свідків і в ньому вказані виявлені працівником поліції у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного спяніння згідно переліку, наведеного в п.4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09 листопада 2015 року №1452/735 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за №1413/27858.

Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги письмові пояснення вказаних у протоколі свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в яких вони підтвердили, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в найближчому медичному закладі (а.с.3,4).

Крім того, така відмова зафіксована записами відеокамер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи і з яких вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного спяніння в найближчому медичному закладі, назвав виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного спяніння і розяснив наслідки відмови від огляду. Незважаючи на це, ОСОБА_1 неодноразово категорично відмовився проходити огляд на стан спяніння в медичному закладі, мотивуючи виключно тим, що не має на це часу.

Більш того, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння від якого він відмовився, оскільки поспішав.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, доведена належним чином дослідженими та оціненими в судовому засіданні доказами.

Доводи апелянта про те, що йому на місці не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів не спростовують наявності в його діях правопорушення, оскільки Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції введена в дію спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року №1452/735 передбачає огляд на стан наркотичного сп'яніння лише у відповідних медичних закладах (п.12).

Не можна визнати обґрунтованими і твердження апелянта, що за вказаних обставин в його діях відсутній склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки відповідальність за таке правопорушення настає також і за факт самої відмови від проходження огляду на стан наркотичного спяніння.

Зокрема, відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп'яніння.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта, що його відсутність під час розгляду справи судом першої інстанції призвела до неповноти судового розгляду в ході апеляційного розгляду не підтвердились. До того ж, право участі його у розгляді справи відновлено шляхом надання можливості дати пояснення під час розгляду його апеляційної скарги.

Однак, вказані пояснення ОСОБА_1 та його доводи не спростовують фактичних обставин, що встановлені судом першої інстанції і викладені в оскарженій постанові, а тому вказані доводи апелянта не є самостійною підставою для скасування постанови місцевого суду за відсутністю складу правопорушення і закриття провадження у справі.

Також, безпідставним є і заявлене в ході апеляційного розгляду клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження за закінченням тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, оскільки станом на день винесення оскарженої постанови такий строк не закінчився.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року відносно нього - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5