Провадження № 33/782/51/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк Луганська область

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 при секретарів Онищенка К.В. та Подрябінкина Я.Г. за участю правопорушника ОСОБА_2 та його захисників адвоката ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, розглянула апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_3 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 березня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ст. 185 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 березня 2017 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в УЗЕ в Луганській області, начальником відділу, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення відповідно до вимог ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.. Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі протоколу серії АП 1 № 145969 від 07 грудня 2016 року, закрито відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 07 грудня 2016 року ОСОБА_2 у період часу з 02-50 год. до 03-10 год. в м. Сєвєродонецьку по пр. Хіміків, керуючи транспортним засобом легковим автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку. Після чого, автомобіль НОМЕР_1, було блоковано на перехресті вул. Півоварова та пр. Хіміків службовим транспортним засобом легковим автомобілем «Toyota Prius», д/н 1311722.

Після зупинення транспортного засобу легкового автомобіля НОМЕР_1, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2016 року, було встановлено, що його водій ОСОБА_2 має ознаки алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, порушену координацію рухів, порушення мови. У звязку з чим ОСОБА_2 було запропоновано пройти тест на стан алкогольного спяніння на місці зупинення транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», або у медичному закладі. Однак, ОСОБА_2 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння у присутності свідків.

При цьому, під час оформлення адміністративних матеріалів водій транспортного засобу легкового автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_2, не реагував на вимоги працівника поліції залишатися на місці складення адміністративного протоколу, висловлюючись грубою нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову Сєвєродонецького міського суду від 07.03.2017 року скасувати в частині визнання його винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 185 КУпАП, прийняти нову постанову, згідно якою провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вважають, що постанова суду від 07.03.2017 року в частині визнання винним ОСОБА_2 не відповідає вимогам законодавства і фактичним обставинам справи, та суд, при розгляді справи, допустив істотні порушення процесуальних прав ОСОБА_2. Зазначають, що у справі відсутні будь які докази скоєння ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, а протоколи є такими, що не відповідають приписам діючого законодавства. Докази, на підставі яких суд визнав ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, не відповідають дійсним обставинам справи та не є підтвердженням вини. Відповідно до діючого законодавства України, всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 мали тлумачитися на його користь. У справі не здобуто жодних обєктивних даних, які б ставили під сумнів показання ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7, крім того, є очевидним висновок, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто судом першої інстанції не всебічно, не повно, не обєктивно зясовані обставини справи, твердження, щодо вини ОСОБА_2 ґрунтуються на припущеннях, судом оцінено докази без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, його захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, свідків ОСОБА_8 С,С., ОСОБА_7, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, у тому числі переглянувши відеозаписи з нагрудних камер патрульних, якими користувалися працівники поліції при затриманні та оформленні протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2, провівши судові дебати, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право :

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні , чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимогам ст. 252 КУпАП , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 185 КУпАП, суд першої інстанції прийняв за основу лише пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8, які є співробітниками поліції, та які складали протоколи про адміністративні правопорушення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції з недотриманням вищезазначених вимог закону, належним чином не з'ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2,ст. 185 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційному суду пояснив, що 09.12.2016 року його звільнили з роботи, з органів МВС без проведення службового розслідування, не дочекавшись судового рішення, лише за фактом складення щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення. З змістом протоколів про адміністративні правопорушення, які склали щодо нього патрульні поліцейські, він не згоден повністю. Він є полковником поліції, більше 20 років пропрацював у системі правоохоронних органів, ІНФОРМАЦІЯ_3, має сімю, трьох малолітніх дітей, автомобіль це єдине майно його сімї, яке вони вивезли з м. Луганську під час відомих для всіх подій. Він має статус внутрішньо перемішеної особи. Його притягнули до адміністративної відповідальності нібито за невиконання вимог про зупинку та через злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника поліції, що не відповідає дійсності. Він дійсно 07.12.2016 року приблизно о 02.50 год. знаходився на проспекті Хіміків м.Сєвєродонецька, але він не керував автомобілем, а знаходився на задньому пасажирському сидінні. З ним також рядом був ОСОБА_9, який мешкає в м. Дніпро. За кермом знаходився ОСОБА_7, який мешкає у с.Тошківка, Луганської області. Він сів у даній автомобіль приблизно о 02.30 годин та погано себе відчував через загострення цукрового діабету. Він попросив, щоб ОСОБА_7 сів за кермо. Коли вони рухались містом, він заснув. Прокинувся він від того, що його штовхав ОСОБА_7 та сказав, що у нього якась проблема, він зараз зупинить автомобіль та вискочить з нього, що йому потрібно кудись бігти. Йому він казав, щоб він також виходив з автомобілю, та шов далі пішки. З просоння він не зрозумів, що трапилося, але вирішив поступити так, як йому запропонував ОСОБА_7Потім розібратися в ситуації, так як у його роботі було багато провокацій з боку правоохоронних органів та злочинців. Коли ОСОБА_7 зупинив автомобіль, вони різко з нього вийшли, відкривши двері одночасно. ОСОБА_7 забіг за автомобіль спереду, і він пішов в сторону прохідної заводу « Азот». Коли він пройшов приблизно 50 метрів, до нього підбігли двоє чоловіків у формі патрульної поліції. Вони не представлялися йому, а почали в різкій формі питати про його анкетні данні, розповідати, що нібито він керував автомобілем Лексус, повинен показати їм водійське посвідчення та поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів. Він відповів їм, що ніяким автомобілем він не керував. Його особа була встановлена через те, що у нього був паспорт. В цей час до поліцейського підходив ОСОБА_9 та намагався пояснити ситуацію. Пояснень від нього не відібрали , він не був запрошений до управління патрульної поліції. Про цього свідка він неодноразово повідомляв у суді першої інстанції, але його не викликали. До нього у співробітників патрульної поліції був неабиякий інтерес. Вони пропонували сісти до їхнього службового автомобілю для складання адміністративних протоколів. Він вважав, що сідати до службового автомобілю в ситуації, яка склалася, не обовязково, тому наполегливо відмовлявся. Через що співробітники поліції до нього незаконно застосували спецзасіб-кайданки та доставили його до приміщення Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області. Йому стало там погано, він попросив про медичну допомогу. В той же час на нього з незрозумілих для нього причин були складені протоколи про адміністративні правопорушення. Все ці факти патрульні поліцейські повинні були фіксувати на відеокамеру. Він категорично не був згоден з тим, що відносно нього були складені протоколи, але ж його доводи ніхто не приймав та не слухав.

ОСОБА_2 з поясненнями, які викладені у постанові суду першої інстанції, погодився. Дійсно, вони зупинили автомобіль на вул. ОСОБА_11. Саме на цей вулиці його зупинили працівники поліції, коли він вийшов з задньої пасажирської двері автомобіля та пішов по дорозі. Працівники поліції вимагали сісти до їх службового авто, але він не погоджувався, так як за кермом автомобіля не був. У нього погіршився стан здоровя через сахарний діабет, у звязку з чим він намагався викликати такси, також просив їх викликати швидку. Коли приїхало такси, його рух заблокували, застосували наручники та відвезли до відділу поліції в м. Сєвєродонецьку, а потім його доставили до лікарні. Там він у присутності працівників поліції здав кров для проведення дослідження, його оглянули і встановили тілесні ушкодження. Наступного дня він звернувся в поліклініку МВС, де був госпіталізований у лікарню. Всі задні габаритні ліхтарі у нього на автомобілі були у порядку, працювали, як завжди, все це добре можливо побачити на відео зйомки з камер поліцейських.

З пояснень свідка ОСОБА_8, яки він надав суду першої інстанції та у суді апеляційної інстанції, слідує, що 07.12.2016 року саме він складав протоколи про адміністративне правопорушення за ст.185, 130 ч.1 КУпАП щодо ОСОБА_2 Протокол про адміністративне правопорушення за ст..122-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 складав його напарник ОСОБА_10 Він згоден з тими поясненнями, яки викладені у постанові суду першої інстанції. Він бачив, як з автомобіля Лексус вибігли два чоловіка. До цього цей автомобіль вони бачили біля бару «Асторія», але не бачили, хто сідав за кермо цього автомобіля, а хто був пасажиром. Коли ОСОБА_2 впав біля автомобілю, у нього випав паспорт з куртки. Було дуже слизько. На його думку, з того моменту коли ОСОБА_2 відмовився іти з ним на контакт, та говорив, що він гуляє, збив його камеру, виражався нецензурною лайкою, ОСОБА_2 вчинив злісну непокору його законної вимозі залишатися на місці при складення протоколу. ОСОБА_2 намагався піти, відмовився від проходження на алкотест « Драгер», говорив, що він не керував автомобілем. Він згоден з тим, що якщо особа не керувала автомобілем, то вона не повинна проходити обстеження на стан алкогольного спяніння. Погода була холодна, шов сніг ,ОСОБА_2 був без шапки у короткої дублянки. Вони спілкувались з ним десь 30 хвилин, можливо більше. На місце події приїхало 3 екіпажу патрульної поліції, всього 6 чоловік. У нього були причини для зупинки автомобілю ОСОБА_2, а саме: у нього не працював правий задній габаритний ліхтар, що є порушенням п.314.3. ПДР, також його автомобіль був припаркований з порушенням ПДР, дорожнього знаку 3.34 « Стоянка заборонена».ОСОБА_2 відмовився предявити документи, находився у стані алкогольного спяніння, чинив непокору. У нього, патрульного поліцейського, завдання було забито на планшеті, він керувався наказами МВС. Вони затримали ОСОБА_2 тому ,що він уходив від них під час, коли треба було скласти щодо нього протоколи про адміністративне правопорушення. Протоколи складалися на вул. Партизанська, 16, закінчено було оформлення протоколів на вул. Єгорова, 2б в санпропускнику у лікарні, так як ОСОБА_2 стало зле, він скаржився на стан здоровя. В лікарні він був звільнений після складення щодо нього всіх протоколів. При цьому він керувався також положеннями ст.268 КУпАП, де зазначено, що розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст.185 КУпАП відбувається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Пасажира він відпустив, переконавшись, що за кермом був ОСОБА_2 Наділи наручники на ОСОБА_2 для фіксації правопорушення.

З пояснень свідка ОСОБА_7, яки він дав апеляційному суду та у суді першої інстанції слідує, що 06.12.2016 року він знаходився у с. Тошківка за 45 км від м. Сєвєродонецьку, коли йому подзвонив ОСОБА_2 та попросив про допомогу. 06.12.2016 року він приїхав до пивоварні « Шале» на таксі, де пересів за кермо автомобіля ОСОБА_6 на прохання останнього. Рухаючись в бік Центрального ринка в м.Сєвєродонецьку, він побачив проблискові маячки автомобіля працівників поліції, які їх переслідували та вимагали зупинитися. Так як у нього не було документів на автомобіль, він хотів втекти. Поїздивши по місту, згодом зупинився біля « Азоту» та розбудив ОСОБА_2, який спав на задньому сидінні та сказав йому, що необхідно йти. Вони вийшли з автомобілю і пішли в різні боки. З ними в автомобілі був ще один чоловік ОСОБА_9, прізвище якого він на знає, який також вийшов з авто і пішов. До дому він поїхав на такси, взяв документи, і за кермом свого авто повернувся на місце зупинки. Там вже нікого не було.

З пояснень свідка ОСОБА_9, яки він надав апеляційному суду, вбачається, що 06.12.2016 року він був разом з ОСОБА_2 у ресторані «Шале» у м.Сєвєродонецьку. До них приїхав пізніше за запрошенням ОСОБА_7, прізвище якого він не памятає. До кафе «Асторія» автомобілем керував він, який припарковали на території, яка прилягає до кафе. Знаку про заборону стоянки він не бачив. Від кафе за кермо автомобіля сів ОСОБА_7, а коли вони вже рухалися по центру міста, побачили проблискові маячки автомобіля працівників, які їх переслідували та вимагали зупинитись. Ігор сказав, що він забув права на керування автомобілем, і тому не міг зупинитися, хотів втекти. ОСОБА_2 находився на задньому сидінні. Патрульні поліцейські зупинили автомобіль, з якого вони вибігли в різні сторони. ОСОБА_2 впав, так як було слизько. Він падав неодноразово. Один поліцейський затримав його, та став питати його, що він був кермом автомобіля. Він відповів, що не керував автомобілем, показав свій паспорт. Поліцейські хватали його за руки, поводилися з ним некоректно. Після того, як встановили його особу, вони його відпустили, пояснень ніяких не відбирали. Він бачив, як ОСОБА_2 поліцейські намагалися силою затягнути до свого автомобілю, хоча у нього був паспорт. Хто був за кермом автомобіля, його ніхто не запитував.

Як вбачається з пояснень самого ОСОБА_2 та пояснень свідка ОСОБА_7, які суд першої інстанції не взяв до уваги, ОСОБА_12 не чинив опір працівникам поліції, за кермом автомобіля не знаходився.

Ці покази підтвердив в апеляційному суді свідок ОСОБА_9, про якого суд першої інстанції знав, про якого просили викликати ОСОБА_2, та його захисник ОСОБА_3, але клопотання залишилося поза уваги суду, що є порушенням принципів змагальності та всебічності розгляду справ у суді.

Відповідно до вимог ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності громадян перед законом.

З матеріалів справи вбачається, що під час зупинки автомобіля ОСОБА_2 працівниками поліції безпосередньо на місці події поняті не залучалися.

У звязку з чим, апеляційний суд не погоджується з оцінкою пояснень свідка ОСОБА_7 про те, що він є зацікавленою особою у результатах розгляду справи, та що його свідчення щодо перебування його за кермом легкового автомобіля "Lexus Rx 350", д/н ВВ 0888AI входять в протиріччя з іншими доказами даної адміністративної справи, оскільки пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 також можливо розцінити як таки, що вони зацікавлені у результатах розгляду справи, так як свідок ОСОБА_8 складав щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП (а.с.1), свідок ОСОБА_10 складав щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП, саме ОСОБА_10 складав протокол КИ № 025299 про адміністративне затримання ОСОБА_2 за ст.122-2 КУпАП (а.с.2).

Інших достовірних та належним чином встановлених доказів про те, що особа, яка керувала автомобілем Lexus Rx 350», д/н ВВ 0888AI, ідентифікована як ОСОБА_2, у матеріалах адміністративної справи не має.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_2 за ст.122-2, ст..185 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що з наданих на запит суду відеозаписів вбачається, що транспортний засіб-легковий автомобіль "Lexus Rx 350", д/н ВВ 0888AI, не виконав вимог поліцейських про зупинку, намагався втекти від переслідування працівників поліції, і зупинився тільки після блокування проїжджої частини дороги службовим автомобілем працівників поліції.

Однак посилання суду першої інстанції на те, що після того особа, яка керувала заманеним транспортним засобом, яку ідентифіковане як ОСОБА_2, вчинила злісну непокору законом вимогам працівників поліції, а саме перешкоджав роботі підрозділу, залишаючи місці вчинення адміністративного правопорушення, а також не реагував на вимоги працівників поліції, намагався піти та висловлювався на адресу працівників поліції грубою нецензурною лайкою, є некоректним, та таким, яка не відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд не може погодитися з цим, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем "Lexus Rx 350", д/н ВВ 0888AI, не виконав вимог поліцейських про зупинку, намагався втекти від переслідування працівників поліції, і зупинився тільки після блокування проїжджої частини дороги службовим автомобілем працівників поліції.

Цей висновок суду спростовується показами свідка ОСОБА_7, який в установленому порядку був допитаний у суді як свідок, та під присягою говорити суду тільки правду і лише правду 30.01.2017 року пояснив, що саме він 06.12.2016 року був за кермом автомобіля ОСОБА_2, та що він бачив проліскові маячки автомобіля працівників поліції, який переслідував їх та вимагав зупинитися. У нього не було документів на автомобіль, він хотів втекти, поїздивши по місту, згодом зупинився біля «Азоту» та розбудив ОСОБА_2, якій спав на задньому сидінні. З ними в автомобілі був іще один чоловік, який також вийшов з авто і пішов.(а.с.28).

Ці пояснення свідка підтверджують пояснення ОСОБА_2 про те, що він не знаходився за кермом автомобіля "Lexus Rx 350", д/н ВВ 0888AI в той період часу, коли працівники поліції намагалися зупинити вищезазначений автомобіль.

Зі свідчень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8, яких 20.02.2017 року у суді першої інстанції попередили про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, крім іншого, вбачається, що вони 07.12.2016 року знаходилися на патрулювання м.Сєвєродонецька, та приблизно о 02-40 годин ними був виявлений автомобіль "Lexus Rx 350" біля бару "Асторія", який був припаркований з порушенням ПДР, а саме під заборонений знак. Вони підїхали до даного транспортного засобу, але водія не було і вони продовжили патрулювання. Згодом в районі перехрестя вул. Танкістів та проспекту Хіміків вони побачили автомобіль «Lexus», який вже рухався. Вони прийняли рішення зупинити його, у них були ввімкнені проблискові маячки, за допомогою спеціального звукового пристрою закликали водія зупинитися, рухались за ним. Але водій автомобілю «Lexus» ігнорував їх вимоги, намагався відірватись від патруля. Під час переслідування цього автомобілю вони звязалися з іншими екіпажами патрульних, заблокували дороги. Через деякий час «Lexus» було блоковано на перехресті вул. Пивоварова та проспекту Хіміків. Після зупинки з авто вийшли два чоловіка і побігли в різні боки. Їх службовий автомобіль зупинився на відстані 30 м від «Lexus». ОСОБА_2 казав працівникам поліції, що не керував автомобілем, а гуляв на вулиці. Понятих в міськвідділ привіз інший екіпаж поліції.

Крім того, суд апеляційної інстанції вбачає, що під час, коли автомобіль « Lexus» рухався, та намагався відірватися від патруля, працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не знали хто був за кермом даного автомобілю. Після того, як автомобіль зупинився, та з нього вибігли два чоловіка, Цівківський побіг за ОСОБА_2, а ОСОБА_8 за іншим чоловіком, як він зазначив, за пасажиром.

Однак, чомусь дані про пасажира, ніхто з даних свідків в суді не навів, не зважаючи на те, що, як поясняв свідок ОСОБА_8 у суді, ОСОБА_2 казав ним, що він не керував автомобілем.(а.с.32).

Даний пасажир ОСОБА_9 був викликаний до апеляційного суду, та підтвердив, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, оскільки знаходився на задньому пасажирському сидінні. Про те, що він був на місці зупинки автомобіля свідчать дані з відеозаписів камер поліцейських патрульних.

У звязку з чим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 про те, що відповідно до змісту постанови суду першої інстанції обставини керування автомобілем саме ОСОБА_2 підтверджені виключно поясненнями свідків поліцейських, а також їх рапортами та рапортом інспектора поліції ОСОБА_13 від 07.12.2016 року.

Даний висновок суду суперечить практики Європейського суду з прав людини, зокрема наведену у рішенні від 23.04.1997 року у справі «ОСОБА_14 та інші проти Нідерландів» (Case of Van Mechelen and Others v.the Netherlands) правову позицію про те, що не можна вважати, що поліцейські не можуть бути свідками, проте важливим в такій ситуації є те, аби стороні захисту була відома особа такого свідка та надана можливість продемонструвати упереджене, необєктивне ставлення цього свідка чи неправдивість його показань, та аби показання такого свідка не були єдиним доказом винуватості особи.

Дійсно з матеріалів справи вбачається, що пояснення вищеназваних свідків поліцейських, а також посилання суду на рапорт поліцейського ОСОБА_13 є єдиним доказом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2,ст.185 КУпАП.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, та положень ст.2,ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає це неприпустимим.

Більш того, у суду апеляційної інстанції є сумніви у їх обєктивності та неупередженості цих свідків, так як виходячи з змісту їх пояснень, спочатку вони звернули увагу на цей автомобіль, який був неправильно, під заборонений знак, припаркований у районі біля бару «Асторія», але не називають державний номерний знак цього автомобілю, кому він належав, хоча з даних відеозапису з відеокамер цих поліцейських було встановлено, що вони мали можливість виявити власника цього автомобілю іще біля бару «Асторія» та скласти щодо нього протокол про адміністративне правопорушення на місці неправильної парковки. Цього зроблено не було патрульними поліцейськими, у звязку з чим є сумніви у достовірності їх показів та законності їх дій у подальшому.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст..185 КУпАП, ґрунтується на суперечливих доказах, які не можуть бути покладені в основу судового рішення, як докази його вини.

У зв'язку із зазначеним, не можна однозначно стверджувати, що в діях останнього є склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст.185 КУпАП, а відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи об'єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 185 КУпАП, та відсутність в його діянні складу даних адміністративних правопорушень, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_3В і ОСОБА_4 про те, що вимога поліцейського залишатися на місці розгляду адміністративного провадження, або справи була незаконна, оскільки були порушені права ОСОБА_2 на захист при його затриманні, а також для складення протоколу про адміністративне правопорушення достатньо було встановити особу за паспортом, викликати понятих, свідків, та скласти протокол, не намагаючись затягнути ОСОБА_2 силою, за допомогою наручників до службового автомобілю.

Таке поводження з людиною суперечить принципу верховенства права, яке є універсальним, загальним принципом, складовою основи справжньої демократії.

З п. 15 Контрольного переліку питань для оцінці дотримання верховенства права, який був прийнятий Венеціанською комісією 11-12.03.2016 року, та схвалений на ОСОБА_15 Європи 06-07.09.2016 року, Конгресі місцевих регіональних влад ОСОБА_15 Європи 19-21.10.2016 року вбачається, що «Управління силою закону» або «Управління за допомогою закону», або «Правосуддя за законом» - все це є викривленням поняття верховенства права.

Також у п.70 цього Переліку зазначено, що «у законодавстві повинно бути дотримання принципу рівності: воно повинно забезпечити рівний підхід в однакових ситуаціях, різних підхід в різних ситуаціях, а також гарантувати рівність при наявності будь-яких підстав для потенційної дискримінації».

Апеляційний суд встановив у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 порушення принципу рівності, що є неприпустимим з боку патрульних поліцейських, які виконують функції держави.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідним постанову суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_2 скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях події і складу даних адміністративних правопорушень.

В частині закриття провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП постанова суду першої інстанції є обґрунтована, а тому скасуванню не підлягає, залишається без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КупАП, п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_3 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 березня 2017 року задовольнити частково.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.03.2017 року щодо ОСОБА_2, в частині визнання винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 185 КУпАП та застосування адміністративного стягнення відповідно до вимог ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 ( десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. - скасувати, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2, події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 185 КУпАП.

В частині закриття провадження у відношенні ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Луганської області ОСОБА_1