Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/230/2017
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в м. Києві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 12 жовтня 2016 року близько 15 год. 35 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Києві по Брест-Литовському шосе, 7Б, з ознаками алкогольного сп'яніння. На вимогу працівника поліції пройти в установленому поряду медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, ОСОБА_2 від проходження такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_2 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування вимог скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржувану постанову було прийнято при неповному з'ясуванні судом обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, як зазначає скаржник той факт, що він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки він перебував в автомобілі не керуючи ним, оскільки автомобіль знаходився в нерухомому стані та був припаркований в пішохідній зоні, яка не відноситься до проїжджої частини дороги.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що в тексті постанови зазначено свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, однак відповідно до протоколу свідками по справі є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що свідчить про відсутність проведення аналізу обставин справи при винесенні оскаржуваної постанови.

Також ОСОБА_2 наголошує на тому, що працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», а одразу прийнято рішення про проведення медичного огляду в закладі охорони здоров'я.

При цьому, всупереч вимогам закону, працівники поліції прийняли рішення про його доставку до медичного закладу, що не є найближчим відносно місця фіксування правопорушення, а знаходиться на відстані 15 км, а тому він відмовився від проходження медичного огляду, оскільки, відповідно до графіку роботи, о 17 годині повинен був прибути на робоче місце.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу на її підтримку; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що останній, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, на вимогу працівника поліції відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зокрема, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов достатніх даних, які б дозволили спростувати достовірність та належність доказів, наведених в оскаржуваній постанові, на підставі яких суддя обґрунтовував свої висновки.

Посилання у скарзі на те, що судом були неповно з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам вчиненого правопорушення, слід визнати безпідставними, оскільки, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, ОСОБА_2 повністю визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому правопорушенні та не повідомляв суд про існування будь-яких обставин, які б могли вплинути на його висновки щодо наявності чи відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Більш того, у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 також фактично не заперечував того факту, що на вимогу працівника поліції, він відмовився від проходження в установленому порядку огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, що само по собі утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність підстав для проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння та порушення порядку його проведення, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки вони спростовуються тими доказами, на які суддя послався у своїй постанові.

Крім того, сам ОСОБА_2 фактично не заперечував того факту, що на момент його адміністративного затримання з метою проходження медичного огляду та складання адміністративних матеріалів, він перебував у стані алкогольного сп'яніння, а тому працівники поліції, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду саме в закладі охорони здоров'я, мали всі підстави для складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення у присутності двох свідків.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2. не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване ним судове рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Дячук С.І.