Провадження № 33/772/230/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Нешик Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 р. м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Нешик Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2017 року, якою,-

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1;

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та закрито провадження по справі в звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суд визнав провину ОСОБА_2 в тому, що він 02.11.2016 року, о 10 год. 20 хв., в м. Вінниці по вул. Соборна, 69, в порушення вимог п. 2.9 ПДР України, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився в установленому законом порядку в КЗ ВОНД «Соціотерапія» Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння ОСОБА_2 зафіксовано результат 0,6 %о.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати дане судове рішення і закрити провадження по справі, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення викликаних у судове засідання свідків; дослідивши доводи апеляції; перевіривши матеріали адміністративної справи, дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення із наступних підстав.

Враховуючи, що правопорушник отримав копії постанови міського суду від 08.02.2017 року лише 20.02.2017 року, необхідно поновити строк на оскарження даного судового рішення.

Відповідно до п.п.«а» п.2.9 ПДР України водієві забороняється керувати автомобілем в стані алкогольного спяніння.

Саме зазначені норми ПДР України були порушені ОСОБА_2, що стало підставою до притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Правопорушення за цією статтею характеризуються двома критеріями: медичним перебуванням особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного спяніння і юридичним керування особою, що перебуває в стані алкогольного спяніння транспортним засобом.

Допитані безпосередньо в апеляційному суді свідки дружина правопорушника ОСОБА_3 та ОСОБА_4Л стверджували, що за кермом перебувала ОСОБА_3, однак дані свідчення спростовуються відеозаписом відеореєстратора автомобіля поліцейських, з якого чітко видно, що після зупинки, із боку водія вийшов саме ОСОБА_2

Тому пояснення свідків щодо керування автомобілем ОСОБА_3, а не ОСОБА_2 розцінюються судом як намагання допомогти правопорушнику уникнути адміністративної відповідальності і не узгоджуються із іншими доказами наявними в адміністративній справі.

Як вбачається із відеозапису, зупинивши автомобіль та побачивши, що водій вийшов із транспортного засобу, поліцейські підійшли до нього та попросили для огляду водійське посвідчення та документи на машину, які правопорушник не одразу надав.

Запідозривши, що водій знаходиться у стані алкогольного спяніння, відчувши запах алкоголю, запропонували йому на місці пройти тест на стан вживання алкоголю, від чого той відмовився.

Після того, вони запропонували проїхати до медичного закладу для медичного освідування за допомогою лікаря-нарколога, куди вони всі разом направились.

У відділенні «Соціотерапія» лікар зафіксував у організмі ОСОБА_2 наявність алкоголю 0,6%о і ознайомив його із результатом.

Після чого на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та розяснені були його права.

Про обізнаність із правами передбаченими ст.268 КУпАП засвідчує його власноручний підпис в протоколі.

При оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та під час спілкування поліцейських із ОСОБА_2 дружина не заявляла, що вона була за кермом автомобіля.

За таких обставин місцевий суд зробив вірний висновок, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом на момент зупинки автомобіля поліцейськими.

В своїй апеляційній скарзі і в суді ОСОБА_2 не наводив спростувань медичного критерію і не заперечував стан алкогольного спяніння.

Висновки результатів огляду ОСОБА_2, на виявлення у нього алкогольного спяніння засвідчують про наявність в його організмі 0,6%о алкоголю.

Проведення освідування ОСОБА_2 в медичній установі після відмови пройти його на місці зупинки за допомогою технічного пристрою не містить ніяких порушень.

Протокол, складений на ОСОБА_2 відповідає вимогам, викладеним в ІХ розділі Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі зі змінами за 2016 рік, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853.

Не встановлено також порушень при винесенні судом постанови про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, суд 5 разів призначав справу до розгляду і 5 разів ОСОБА_2 не зявлявся в судові засідання.

При тому, що конверти із повістками поверталися до суду за закінченням термінів зберігання, клопотання ОСОБА_2 про перенесення розгляду, які подавались до суду напередодні днів розгляду адміністративної справи, засвідчують про його обізнаність щодо судових слухань.

Незважаючи на повідомлення ОСОБА_2 про черговий призначений судовий розгляд на 17.01.2017 року, лише 17.01.2017 року ОСОБА_2 подав клопотання про перенесення розгляду з метою укладення угоди із захисником, відсутність участі якого в подальшому, засвідчувала лише про затягування розгляду справи. В звязку з чим апеляційний суд, визнає таку поведінку ОСОБА_2 ухиленням від його участі по справі із метою уникнення від відповідальності, а місцевий суд обґрунтовано розглянув протокол у його відсутність.

Крім того, належним чином не завірені копії лікарняних листів ні в якому разі не можуть вважатись достатніми доказами поважності неявки до суду, тим більше, що їх правопорушник надав лише під час апеляційного розгляду, а в суд першої інстанції взагалі не надавались документи, що підтверджують хворобу ОСОБА_2 на час розгляду адміністративної справи.

При тому, що ОСОБА_2 сам не зявився в місцевий суд на розгляд адміністративної справи, його посилання в апеляції на цю обставину, як на неповноту судового слідства, та на недопит свідків, яких він просив викликати, не заслуговують на увагу, оскільки суд не розраховував інформацією, які питання слід було у них зясувати.

В звязку з тим, що аргументи, наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, постанова суду не підлягає зміні чи скасуванню.

Тому, зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2017 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: