АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/146/17 Суддя доповідач Колтунова А.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Колтунова А.І., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2016 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_2 у місті Харкові по вулиці Героїв Праці, в районі будинку №9/10, керував автомобілем «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов висновку, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, в зв'язку з чим підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді від 02 грудня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі, вважаючи що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину.

Апелянт вважає, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП його притягнуто безпідставно ,а справу розглянуто на неповно досліджених доказах; вважає, що протокол складено з порушенням норм ст.256 КУпАП, не зрозуміло, від якого саме освідоцтва (медичного чи за допомогою приладу «Драгер») він відмовився, в зв'язку з чим, на його думку, працівники поліції вийшли за межі своїх повноважень; вважає, що безпідставно визнано, як за доказ його вини пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; вказує, що судом першої інстанції справу розглянуто без додержання вимог ст.ст.250,252, 245, 247 КУпАП, з порушенням вимог ст.268 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року і закрити провадження по справі, вважаючи, що в діях ОСОБА_2 не є доведеним склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому представник ОСОБА_3 зазначив, що працівники поліції незаконно встановили факт керування ним автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та відмову від проходження освідоцтва на стан сп'яніння, оскільки ОСОБА_2 погоджувався проїхати до медичного закладу для перевірки його стану, а відмовлявся лише від продуття прибору «Драгер», оскільки не довіряв результатам приладу. На думку представника ОСОБА_3, працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан сп'яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції за обставин, які слугували причиною до складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 пояснив, що 22 вересня 2016 року приблизно о 22-00 годині, рухаючись в місті Харкові по вулиці Героїв Праці, не порушуючи Правил дорожнього руху України, був зупинений працівниками поліції. Працівники поліції запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, але він відмовився, проте виявив бажання проїхати до спеціального медичного закладу для огляду на стан сп'яніння. Однак працівники поліції спочатку відповіли згодою та він з іншим інспектором поліції проїхав на медичний огляд, але через деякий час, в процесі слідування до медичного закладу, екіпаж розгорнувся назад. Наполягав на тому, що під час руху до закладу охорони здоров'я для проведення медичного огляду працівники поліції, які здійснювали доставку до закладу, отримали інший виклик та вирішили доставити його назад до місця зупинки транспортного засобу. Разом з тим, не заперечував сам факт перебування у стані алкогольного сп'яніння.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та представника ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддею повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, та сумніву не викликає.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Пункт 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, у присутності двох понятих (свідків), або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Іструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

В якості свідків в суді апеляційної інстанції опитані ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

З приводу обставин вчиненого правопорушення свідок ОСОБА_8 пояснив, що перебуває у приятельських стосунках з другом ОСОБА_2, на прізвище ОСОБА_9. Зазначив, що 22 вересня 2016 року приблизно о 22:00-23:00 годинах ОСОБА_9 йому зателефонував з проханням взяти керування автомобілем ОСОБА_2, оскільки він зупинений поліцейськими і на нього складено протокол про адміністративне правопорушення за перебування у стані алкогольного сп'яніння. Уточнив, що в його присутності водій ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження на стан сп'яніння, але йому особисто відомо, що приятель ОСОБА_9 разом з ОСОБА_2 вживали алкогольні напої.

Опитаний в якості свідка інспектор роти №2 батальйону №4 УПП у місті Харкові лейтенант поліції ОСОБА_7, за обставинами адміністративного правопорушення зазначив, що при виконанні своїх професійних обов'язків у складі екіпажу, 22 вересня 2016 року, приблизно о 22-00, при патрулюванні кварталу було помічено, як з розважального центру «Альт-бир», розташованому по вулиці Героїв Праці, 14-в, від'їжджає автомобіль «Toyota», який при виконанні маневру об'їзду огорожі не ввімкнув відповідний поворот, що і слугувало підставою для зупинки водія, з метою винесення постанови за ч.2 ст.122 КУпАП. В ході спілкування екіпажем було виявлено, що водієм автомобілю «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_2, який керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротовою порожнини, нестійка хода. Водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на приладі «Драгер», на що він відмовився. Після чого ОСОБА_2 запропонували проїхати до спеціального медичного закладу, розташованого в місті Харкові по вулиці Шевченка,26. На пропонування проїхати він, спочатку погодився, та разом з іншим екіпажем поїхав до медичного закладу, але через деякий час екіпаж повернувся на місце зупинки. Т.в.о. командира екіпажу ОСОБА_10 було повідомлено, що водій ОСОБА_2 на півдороги відмовився від медичного огляду у лікаря. Після цього були викликані свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_5, в присутності яких запропоновано знов пройти огляд на стан спяніння за допомогою алкотестеру «Драгер», від чого ОСОБА_2 знов відмовився. Зазначене було зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення.

Свідок ОСОБА_7 наполягав, що ОСОБА_2 саме керував своїм автомобілем, та здійснюючи об'їзд огорожі по ходу руху, не ввімкнув відповідного знаку повороту, що і слугувало підставою для складання відносно нього постанови за ст.122 КУпАП, яку йому було вручено інспектором. Зазначив, що, як в постанові про адміністративне правопорушення, так і в самому протоколі, складеному за ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_2 від підписів відмовився у присутності двох понятих, які надали з цього приводу письмові пояснення.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що факт пересування автомобілю під керуванням ОСОБА_2 та подальший його огляд було зафіксовано відеореєстратором автомобілю і нагрудної камери поліцейського. Сумніву відеозапис не викликав, оскільки з нього чітко вбачалося, як автомобіль рухається з явними ознаками порушень вимог Правил дорожнього руху України.

Опитана в якості свідка інспектор роти №7 батальйону №4 УПП у місті Харкові лейтенант поліції ОСОБА_9 з приводу обставин правопорушення надала пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_7 Також уточнила, що при патрулюванні прилеглого до компетенції її екіпажу кварталу, на планшет поступив сигнал, що від розважального центру «Альт-бир», розташованому по вулиці Героїв Праці, 14-в, від'їжджає автомобіль «Toyota», водій якого знаходиться з ознаками алкогольного сп'яніння.

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_9 наполягали на тій обставині, що водій ОСОБА_2 саме керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння. Свідки стверджували, що саме за керування автомобілем з порушенням вимог Правил дорожнього руху України і було зупинено водія, що зафіксовано записом камери з відеореєстратору у встановленому законом порядку. Також свідки зазначили, що порядок проходження огляду на стан сп'яніння було запропоновано пройти у відповідності з вимогами ст.266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Діяли вони у відповідності з Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від огляду на стан сп'яніння, чим порушено вимоги п.2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №474478 від 22 вересня 2016 року складений саме за керування ОСОБА_2 автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, що підтверджується і поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5(а.с.4,5).

Пояснення свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_9 в повному обсязі підтверджуються зібраними по справі доказами, узгоджуються поміж собою та сумніву у суду не викликають, чим підтверджують факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, встановленого в протоколі про адміністративне правопорушення та дослідженого судом першої і апеляційної інстанцій. Доводи ОСОБА_2 про порушення працівниками поліції процедури запропонування пройти медичний огляд у лікаря-нарколога спростовуються здобутими в ході розгляду справи доказами, які сумніву у суду апеляційної інстанції не викликають.

За таких обставин доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП з приводу того, що він не керував автомобілем з порушенням вимог ПДР України і працівники поліції не мали законних підстав для його зупинки, спростовуються здобутими в ході розгляду справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, належними доказами винуватості, і не є безумовною підставою до скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Доводи ОСОБА_2 та представника про те, що ОСОБА_2, дійсно, відмовився від проходження тесту на стан сп'яніння, оскільки не довіряв показанням приладу «Драгер», навпаки, свідчать про доказ факту його відмови. А версія апелянта в частині того, що саме поліцейські спровокували події і повернули автомобіль у зворотному напрямку, не давши змоги пройти освідоцтво в медичному закладі, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки в даному випадку такі обставини мають чіткі наслідки, передбачені законодавством, а саме ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання представника ОСОБА_6 на те, що справу було розглянуто без допиту свідків, та без його участі, як процесуальної особи-представника правопорушника, хоча і заслуговують на увагу, проте не свідчать про наявність самостійної підстави для скасування постанови суду, яка по своїй суті є вірною.

Окрім того, на даний час процесуальні права представника ОСОБА_6 реалізовані в повному обсязі шляхом можливості взяти участь у перегляді справи судом апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_2 з приводу порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП, оскільки, на його думку, він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою про доставку SMS - повідомлення з інформацією про місце, дату і час розгляду справи. (а.с.11)

Виходячи з викладеного, підстав до скасування законної і обґрунтованої постанови суду першої інстанції за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -