АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2

потерпілого (іншого учасника ДТП) - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2017, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права користування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2017 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою його клопотання про виклик свідка. Також в апеляції ОСОБА_2 посилається на те, що він звільняється від сплати судового збору.

Інших самостійних доводів апеляційна скарга не містить.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 13.12.2016 о 06:30 год., керуючи автомобілем ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 в м.Києві на перехресті просп.Лобановського та вул.Деміївської не був уважним під час руху, не надав перевагу автомобілю, що завершує рух через перехрестя і скоїв зіткнення з автомобілем «Део» д.н.з.НОМЕР_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 порушив п.2.3.б), 16.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2, який не підтримав свою апеляційну скаргу в частині направлення справи на новий розгляд і просив суд переглянути судове рішення в частині накладеного на нього адміністративного стягнення, думку потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційних вимог в частині накладеного судом першої інстанції стягнення та заперечив проти направлення справи на новий розгляд, заслухавши пояснення по справі та відповіді на питання суду, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли у суду, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає апеляційні вимоги такими, які не підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Суд переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги. Враховуючи, що ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу лише в частині призначеного місцевим судом заходу адміністративного стягнення, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, учасниками провадження не оспорюються, а тому апеляційною інстанцією відповідно до положень ст.294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду - не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП в постанові зазначив, що врахував характер вчиненого правопорушення, який згідно з матеріалами справи раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, особу порушника, його майновий стан, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність, і як наслідок обрав ОСОБА_2 захід адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується та вважає, що судом обрано ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення без достатніх законних на те підстав, поза як суд підійшов формально до призначення правопорушнику відповідальності, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним обставинам, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що по призвело до застосування необґрунтовано суворого адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2,3 ст.7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КпАП України, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як випливає зі змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Порушені судом першої інстанції і вимоги ч.2 ст.33 КпАП України, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Натомість, місцевий суд формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.33 КпАп України, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

В п.28 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України роз'яснив, що «…Судам необхідно враховувати, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Як випливає зі змісту постанови, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 35 КпАП України, судом встановлено не було. Обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем роботи чи проживання, притягувався раніше до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічно правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України чи вчиняв інші порушення, відповідальність за які передбачено законом, або ж інші фактичні дані чи обставини, що в сукупності надали б суду можливість обґрунтовано дійти висновків про особу порушника і обрання більш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КпАП України, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення - відсутні.

З огляду на наведене, судом першої інстанції не було враховано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КпАП України).

Санкцією ст.124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яка тягне за собою або ж накладання штрафу або ж позбавлення права керування транспортними засобами.

В той час, як випливає з положення ч.2 ст.30 КпАП України, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За таких обставин, судом першої інстанції не було враховано вказаного вище положення закону, оскільки ОСОБА_2, виходячи з обставин скоєння ДТП, не вчинив грубого порушення права керування транспортними засобами, що не дає правових підстав суду застосувати такий вид адміністративного стягнення.

Таким чином, судом першої інстанції у винесеній ним постанові, на підставі якої було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, безпідставно застосував суворіший вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців, що необґрунтовано жодними доказами та фактичними даними, які б надали суду правові підстави застосувати такий вид адміністративного стягнення, а тому в цій частині постанову суду необхідно змінити, застосувавши до порушника більш м'яке та менш суворе адміністративне стягнення за вчинення правопорушення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2017, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права користування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців, − змінити в частині накладення адміністративного стягнення, обравши інший, більш м'який вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у виді 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

В іншій частині постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2017 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/727/2017

Категорія: ст.124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Шкірай М.І.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.