АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/36/17 Головуючий у першій інстанції: Татарчук Л.О.
Категорія: ст. 124, ст. 122-4 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2017 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю: ОСОБА_3 його захисника-адвоката Ластіної Ю.Л.; ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого директором в ПП «ОСОБА_3», який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

закрито провадження за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення серії АП2 № 070856 та АП № 070857 від 03 жовтня 2016 року, 23.09.2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин в м. Дніпро на перехресті вул. Шевченка та вул. С. Стрільців водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «RENAULT» н.з. НОМЕР_1, при зміні напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечно, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «FORD» н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, при цьому завдавши останній матеріальних збитків, чим порушив п. 10.1 ПДР України.(а.с.1) Після цього ОСОБА_3 з місця пригоди зник та поліцію не повідомив про вказаний факт, чим порушив п. 2.10 ПДР України.(а.с.18)

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року відносно ОСОБА_3 закрито провадження за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накласти стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що постанова суду є незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

При цьому апелянт вказує, що дорожньо-транспортну пригоду з її автомобілем, здійснив саме автомобіль «RENAULT» н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який замість того щоб викликати працівників поліції зник з місця пригоди. Вона намагалася наздогнати його та викликала працівників поліції.

Крім того апелянт вказує, що після того як вона наздогнала автомобіль, яким керував ОСОБА_3, останній почав вести себе неадекватно та виражався нецензурною лайкою в її бік. Апелянт також звертає увагу, що дочекавшись працівників поліції вона надала пояснення з приводу ДТП, та в подальшому було складено протокол на ОСОБА_3 та схему місця ДТП.

На думку апелянта судом не було оцінено всі докази, які знаходяться в матеріалах справи, які доводять на її думку вину ОСОБА_3 у інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 підтримала подану нею апеляційну скаргу, підтвердила викладенні в ній доводи та просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 та його адвокат Ластіна Ю.Л. вважали, що постанова суду є законною, тому просили її залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції не були виконані.

Під час перегляду матеріалів справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази, які містяться в матеріалах справи, надав їм неправильну юридичну оцінку, в зв'язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку проте, що у діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Так в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона керувала автомобілем «Ford Mondeo» н.з. НОМЕР_2, 03.10.2016 року приблизно о 18:30 годині в м. Дніпро по вул. Шевченка в бік вул. Артема. На перехресті даних вулиць вона зупинилася в лівому ряду, оскільки на світлофорі горів червоний сигнал. Стоячи, вона помітила, що на зустрічну смугу руху в попутному їй напрямку, перетнувши сплошну лінію розмітки, виїхав автомобіль «Renault Koleos» н.з. НОМЕР_1, як вона дізналась в подальшому, під керуванням водія ОСОБА_3, який наблизився майже в притул до її автомобіля. Вона відкрила вікно автомобіля та звернулася до водія ОСОБА_3 про те, щоб він не наближався до її автомобіля. Коли ввімкнулося зелене світло світлофору, автомобіль «Renault Koleos», під керуванням ОСОБА_3, оскільки йому назустріч також розпочали рух автомобілі, різко почав змінювати рух в її сторону, підрізавши її. В той момент вона почула звук скриготу автомобілів. Зрозумівши, що сталося ДТП, вона почала сигналити водію автомобіля «Renault Koleos», з вимогою зупинитися, але останній її проігнорував. Коли вона все ж таки наздогнала автомобіль правопорушника і автомобілі зупинилися, вона підійшла до водія ОСОБА_3 і почала говорити, що він пошкодив її автомобіль на, що у відповідь почула лише нецензурну лайку. Водій автомобіля «Renault Koleos» пішов у будівлю, після чого вона пішла до свого автомобіля та стала його чекати. Повернувшись, вона побачила, що водій автомобіля «Renault Koleos» сів та поїхав з місця, вона знову почала наздоганяти водія ОСОБА_3. В подальшому коли автомобіль «Renault Koleos» зупинився на перехресті на червоне світло світлофору, вона вийшла зі свого автомобіля, та підійшла до водія автомобіля «Renault Koleos», почала говорити водієві, що необхідно викликали працівників поліції та дочекатись, але останній не відреагував, та поїхав далі. Вона сама, повернувшись на місце ДТП, викликала працівників поліції, які прибувши на виклик, відібрали в неї пояснення та складали матеріал. На наступний день вона рухалася по пр. Дмитра Яворницького та в районі магазину «1000 дрібниць», побачивши автомобіль «Renault Koleos», заблокувала йому рух та знову викликала працівників поліції, які приїхавши на місце допитали ОСОБА_3, та також складали матеріали.

ОСОБА_3 під час перегляду справи стверджував, що дійсно, він керував автомобілем «Renault Koleos» н.з. НОМЕР_1, в той же день, часі та місці, як і зазначила вище ОСОБА_5 Під'їжджаючи до перехрестя вул. Артема та вул. Шевченка по вул. Шевченка, він рухався в лівому ряду. Горіло червоне світло світлофору, він виїхав частково на смугу зустрічного руху, оскільки зустрічного руху не було. Пояснив, що на даній ділянці дорожнього руху деякі водії так роблять. Дійсно з правої сторони в попутному йому русі знаходився автомобіль «Ford Mondeo» н.з. НОМЕР_2, як він дізнався потім, під керуванням ОСОБА_5 Коли загорівся зелений сигнал світлофору він відновив рух, бачив, що водій автомобіля «Ford Mondeo» не могла відновити рух, оскільки їй перекривали дорогу автомобілі, які частково виїхали на перехрестя з вул. Артема. Він, проїхавши перехрестя зупинився біля свого офісу, після чого побачив, що водій автомобіля «Ford Mondeo», під'їхала до нього та почала говорити, що він здійснив зіткнення з її автомобілем. Він оглянув автомобілі, але не виявивши будь-яких пошкоджень на своєму авто, пішов до свого офісу. Вийшовши з офісу він побачив, що водія автомобіля «Ford Mondeo» не має, він сів у свій автомобіль та відновив рух. Рухаючись на своєму автомобілі він знову побачив водія автомобіля «Ford Mondeo», яка на світлофорі, зупинивши авто, підбігла до нього та почала від нього вимагати зупинки, стверджувала, що він скоїв ДТП. Але він продовжив рух, оскільки не вважав себе причетним до цього. На наступний день, в районі магазину «1000 дрібниць», де його автомобіль був припаркований, він знову побачив водія автомобіля «Ford Mondeo» та працівників поліції, надав свої пояснення та було складено матеріали.

Тобто з вище вказаних пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вбачається, що вони дійсно перебували 03.10.2016 року в м. Дніпро на перехресті вул. Шевченка та вул. Артема по вул. Шевченка, стоявши на заборонений сигнал світлофору. Та водій ОСОБА_3 дійсно виїхав на зустрічну смугу вул. Шевченка, та коли загорівся зелений сигнал світлофору автомобіль «Renault Koleos», під керуванням водія ОСОБА_3 відновив рух, та змінив напрямок руху, в подальшому поїхавши далі з даного перехрестя. Отже в цій частині покази обох осіб є узгодженими.

ОСОБА_3 в суді підтвердив, що дійсно в той день та час, зазначений в протоколах він перебував на місці ДТП, бачив потерпілу, оскільки рухався мимо її авто з лівої сторони. Заперечував лише факт зіткнення з автомобілем потерпілої. Пояснити чому саме потерпіла на нього вказує як на учасника ДТП, не зміг.

Судом апеляційної інстанції під час перегляду було встановлено, що автомобілю «Ford Mondeo», н.з. НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_5 було спричинені механічні пошкодження, автомобілем «Renault Koleos» н.з. НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_3

Підтвердженням того є рапорт старшого інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП Управління ПП у м. Дніпро Департаменту ПП ОСОБА_6 та доданими до нього фототаблицями (а.с.8-10)

Крім того ОСОБА_5 під час перегляду пояснила, що після ДТП, на автомобілі «Renault Koleos», яким керував ОСОБА_3 також залишилася чорна полоса від шини її автомобіля.

Судом апеляційної інстанції також було встановлено, що раніше учасники пригоди не були знайомі, тому неприязних стосунків між ними не було і оговорювати водія ОСОБА_3 у водія ОСОБА_5 не має підстав.

Між тим потерпіла безпосередньо після ДТП, в своїх поясненнях інспектору поліції чітко зазначила номер та марку автомобілю, за участю якого сталося ДТП, ретельно описавши при яких обставинах це сталося. В подальшому за номером автомобілю інспекторами поліції була встановлена особа ОСОБА_3

Відповідно до п.п. 10.1 та 2.10 ПДР України водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та в разі ДТП негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Вказаних вимог ПДР України водій ОСОБА_3 не дотримався, чим допустив скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП.

Також вина ОСОБА_3 підтверджується наявними в справі письмовими матеріалами, в їх сукупності, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення (а.с.1,18,), які також є доказом по справі, рапортами працівників поліції (а.с.2,7,); схемою ДТП та доданими до неї фото таблицею (а.с.3,4), поясненнями учасників пригоди (а.с.5,6).

Працівник поліції з відділу розшуку ОСОБА_6 під час збору доказів в рапорті зазначив, що при огляді автомобіля ОСОБА_3 після його розшуку, ним не було виявлено пошкоджень на автомобілі, але при цьому зазначив про наявність підозри що вищевказані пошкодження автомобілю потерпілій були завдані декоративним заднім бризговиком автомобіля ОСОБА_3. (а.с.10). Крім того слід відмітити, що огляд проводився через деякий час і правопорушник розуміючи що ним скоєно правопорушення, мав можливість здійснити дії щодо їх усунення.

Сама поведінка ОСОБА_3 в день подій, свідчить також про намір після скоєння ДТП скрити вказаний факт, на це вказує те, що він не дивлячись на те, що потерпіла декілька разів, повідомивши правопорушника, що він є учасником ДТП, переслідуючи його та намагаючись затримати водія та викликати працівників поліції з метою фіксування правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, ОСОБА_3 все ж таки покинув місце ДТП.

Покази водія ОСОБА_3 про те, що не залишився на вимогу потерпілої, оскільки ДТП не скоював, позбавлені логічного осмислення, оскільки навіть за наявності позиції правопорушника щодо невчинення ДТП, почувши вимоги ОСОБА_5 про те, що він є учасником пригоди, мав дочекатися приїзду працівників поліції та дати пояснення, дати можливість зафіксувати наявність чи відсутність пошкоджень автомобіля безпосередньо в день подій. А в подальшому вже доводити свою невинуватість.

Отже переглядаючи матеріали справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 дійсно порушив п.п. 10.1 та 2.10 ПДР України за, що передбачена адміністративна відповідальність ст.ст. 124 та 122-4 КУпАП, а тому закриваючи провадження по справі суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, в зв'язку з чим постанова суду підлягає безумовному скасуванню з постановленням нової постанови судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції враховує той факт, що з дня вчинення адміністративного правопорушення пройшов трьох місячний строк накладення адміністративного стягнення передбаченого ст. 38 КУпАП, а тому будь-яке стягнення на ОСОБА_3 не може бути накладено.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з винесенням нової постанови, якою ОСОБА_3 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124 та 122-4 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п.7 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року якою відносно ОСОБА_3 закрито провадження за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення - скасувати.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124 та 122-4 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.П. Піскун