Номер провадження: 33/785/252/17
Номер справи місцевого суду: 521/55/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Желєзнов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Желєзнов В.М., за участю: представника Одеської митниці ДФС -ОСОБА_2, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року,-

встановив:

Зазначеною постановою судді районного суду, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого перекладачем на підприємстві «Хаст», який мешкає за адресою: м. Херсон, пр-кт Двісті років ХерсонуАДРЕСА_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700грн., з конфіскацією грошових коштів вилучених згідно протоколу про порушення митних правил. З ОСОБА_4В. стягнуто судовий збір у розмірі 320 гривень.

Мотивуючи прийняте рішення суддя районного суду послався на наступні обставини та докази, дослідженні під час судового розгляду.

З протоколу про порушення митних правил №1430/50003/16 від 17.12.2016 року державним інспектором м/п «Одеса-аеропорт» Одеської митниці ДФС ОСОБА_5 вбачається, що 17.12.2016 року, о 09 год. 40 хв., у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Одеса-аеропорт» Одеської митниці ДФС, проходив митний контроль гр. ОСОБА_3, який прибув з Туреччини до України літаком «А-320» авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом №465 сполученням «Стамбул-Одеса».

Формою проходження митного контролю гр. ОСОБА_3 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обовязковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину гр. ОСОБА_3 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на вимогу інспектора митниці предявити наявні у нього валютні цінності, гр. ОСОБА_3 надав наявну при ньому готівкову іноземну валюту. Після перерахунку валюти було встановлено, що загальна сума складає 12319 доларів США та 2000 Євро.

Згідно «Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», затвердженої постановою НБУ від 27.05.2008 року №148 (зі змінами) фізична особа може ввозити чи вивозити з території України без подання відповідних дозвільних документів готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро. Гр. ОСОБА_3 пропущено суму в 10,419 доларів США, затримано 1900 доларів США та 2000 Євро.

Таким чином, на гр. ОСОБА_3 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через таку зону (коридор) та у неї під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 12319 доларів США та 2000 Євро, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому» коридору.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду Басов А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову змінити в частині призначення адміністративного стягнення, та не застосовувати до нього стягнення у виді конфіскації грошових коштів. При цьому апелянт зазначає, що провину у скоєному визнає повністю, правопорушення було вчинено ним ненавмисно, оскільки кошти у сумі 2000 Євро, перебуваючи за кордоном, йому передав його знайомий для передачі на територію України його дочці для оплати навчання. У звязку з тривалістю подорожі він забув вказати у своїй декларації вказані 2000 Євро, а власні кошти у сумі 12319 доларів США, він, будучи втомленим від подорожі предявив інспектору митниці, забувши зазначити 1900 доларів США, тобто суму яка перевищувала дозволену до ввозу в декларації, не приховуючи їх від митного контролю та не маючи жодних намірів на вчинення адміністративного правопорушення, предявив митникам.

Заслухавши, ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представника Одеської митниці ДФС, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення; вивчивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги; вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно з мотивувальної частини оскаржуваної постанови та матеріалів адміністративної справи, висновок судді про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України - є законним та обґрунтованим, ніким не оспорюється.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо конфіскації грошових коштів, суддя районного суду не в повній мірі врахував конкретних обставин справи та не врахував практику Європейського суду з прав людини, За таких умов постанова в частині призначення стягнення підлягає зміні, на підставі наступного.

Згідно показів ОСОБА_3: грошові кошти в сумі 2000 Євро йому надав його колега, який перебуває за кордоном, для передачі на території України його дочці для оплати навчання. У звязку з тривалою подорожжю ОСОБА_3 про їх існування забув та від митного контролю не приховував. Перебуваючи в зоні митного контролю, на вимогу митника він повідомив про їх існування та надав для огляду. Грошові кошти у сумі 1900 доларів США він також не приховував від митного контролю, оскільки також надав їх інспектору на питання щодо наявності у нього валюти, в загальній масі коштів які були при ньому.

За таких умов, апеляційний суд приходить до висновку, що походження грошових коштів, які були вилучені у ОСОБА_3, свідчить про їх набуття законним шляхом. Однак під час здійснення митного контролю, обравши форму проходження митного контролю «зелений коридор», ОСОБА_3 не дотримався передбаченого порядку митного декларування грошових коштів. Крім того, щодо незаконного походження грошових кошті в суду першої інстанції і апеляційної ніяких даних не надано.

При визначені адміністративного стягнення, якому підлягає ОСОБА_3, суддя районного суду не врахував ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини ОСОБА_3, його ставлення до вчиненого, його майновий стан, а також обставин, які помякшують відповідальність.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, ОСОБА_3 вперше притягується до адміністративної відповідальності, вилучені у нього гроші були отримані законним шляхом, частина з них є його майном, а частина належить іншій особі та призначалася для оплати навчання дитини в навчальному закладі на території України.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невідємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, a також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Вирішуючи питання щодо конфіскації грошових коштів, суддя районного суду не врахував практики Європейського суду з прав людини, зокрема постанови ЕСПЛ від 06.11.2008 року по справі «Ісмаілов проти Російської Федерації», відповідно до якого судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи на повагу власності.

Відповідно до положень ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції «З захисту прав людини», кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, майном ОСОБА_3 - є грошова сума в доларах США та Євро, а конфіскація цього майна - є втручанням в право ОСОБА_3 на повагу власності і, відповідно, має бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції «З захисту прав людини».

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним, а держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Апеляційний суд приходить до висновку, що питання про досягнення справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Крім того, обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Вирішуючи питання про визначення загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, судді районного суду, в даній справі, з урахуванням суми валютних цінностей та обставин скоєння правопорушення та відношення до цього ОСОБА_3, слід було застосувати практику Європейського Суду, відповідно до якої держави мають законний інтерес і в той же час обовязок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, щодо незаконного походження грошей, які були ввезені ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційного суду, представник митниці доказів щодо незаконного походження зазначених коштів, також не надав. При цьому представник митниці не спростував доводів ОСОБА_3 про те, що реальних збитків для державних інтересів в результаті недекларування ОСОБА_3 ввезеної валюти не спричинено, а з урахуванням того, що факт ввезення вказаної валюти зафіксований протоколом про порушення митних правил моніторинг подальшої їх долі може бути компенсований шляхом оподаткування.

Для того, щоб втручання, в розумінні практики Європейського суду, вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення.

В даному конкретному випадку ОСОБА_3 не дотримався передбачених Митним Кодексом України вимог, щодо внесення відомостей до митної декларації при вїзді в Україну, але фактично не вчинив будь-якого іншого правопорушення, повязаного з ухиленням від сплати податків, або відмиванням грошей здобутих злочинним шляхом.

З огляду на зазначене, виходячи з принципів розумності, апеляційний суд приходить до висновку, що сума грошових коштів, яку суд першої інстанції конфіскував у ОСОБА_3, є для нього дуже значною, як і для багатьох громадян України на даний час, а шкода, яку ОСОБА_3 потенційно міг завдати органам влади не можна вважати значною, оскільки він фактично не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди внаслідок невнесення відомостей до митної декларації.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що застосування в даному конкретному випадку стягнення у вигляді конфіскації грошових коштів фактично може негативно відобразиться на матеріальному достатку ОСОБА_3, а тому не буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, що не узгоджується з вимогами ст. 6 «Про право на справедливий суд» Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»(1950 року), ратифіковану ЗУ №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, що свідчать про легальне і правомірне отримання ОСОБА_3 вилучених у нього валютних коштів, та відсутністю в матеріалах адміністративної справи доказів щодо незаконного походження цих грошей, апеляційний суд,враховуючи практику ЄСП, приходить до висновку про те, що суддя районного суду прийняв не справедливе рішення щодо конфіскації зазначених коштів.

Апеляційний суд вважає, що рішення про незастосування до правопорушника стягнення у виді конфіскації валюти, в даному конкретному випадку, буде відповідати положенням ст. 8 Конституції України, відповідно до яких в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а також практиці Європейського суду з прав людини, є розумним та справедливим.

За таких обставин апеляційний суд визнає рішення судді районного суду в частині конфіскації валюти не обґрунтованими у звязку з його надмірною суворістю та не справедливістю, а тому постанова судді районного суду підлягає зміні в частині призначення додаткового стягнення у виді конфіскації грошових коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року, якою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700гривень та конфісковано грошові кошти у сумі 1900 доларів США та 2000 Євро змінити в частині застосування адміністративного стягнення.

Призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі (одна тисяча сімсот) 1700 гривень.

Грошові кошти вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №1430/50003/16 від 17 грудня 2016 року відносно ОСОБА_3, а саме: 1900 (одна тисяча девятсот) доларів США та 2000 (дві тисячі) Євро повернути власнику ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті постанову судді районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6