Номер провадження 3/754/455/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., за участю адвоката Лахтадира О.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

зареєстрованого у АДРЕСА_1,

та

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,

зареєстрованого у АДРЕСА_2,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 01.11.2016 року о 09 годині 18 хвилин, керуючи автомобілем Мітсубісі Ланцер д/н НОМЕР_1 по вул. Братиславській у м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Рено д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст.. 124 КпАП України.

У протоколі від 01.11.2016 року зазначено про те, що ОСОБА_3 01.11.2016 року о 08 годині 26 хвилин, керуючи автомобілем Рено д/н НОМЕР_2 по вул. Братиславській у м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення х автомобілем Мітсубісі Ланцер д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до отримання автомобілями механічних пошкоджень, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

В суді ОСОБА_2 вину свою у скоєному правопорушенні не визнав. Пояснив, що він рухався по вул. Братиславській у м. Києві у крайній правій смузі. Під час руху він почув удар у лівий бік автомобіля. Зіткнення відбулося з автомобілем Рено, який рухався ліворуч і почав перестроюватися праворуч, що і призвело до зіткнення. Вважає, що його вини у скоєній ДТП немає, оскільки він рухався у своїй смузі, а тому вважає, у зіткненні винен водій автомобіля Рено ОСОБА_3

ОСОБА_3 у суді вину свою у скоєному правопорушенні не визнав. Пояснив, що він рухався по вул. Братиславській у м. Києві у крайній правій смузі. Був затор, він мав намір почати перестроювання ліворуч. Поряд з ним проїхала маршрутка, а потім автомобіль Мітсубісі, з яким і відбулося зіткнення. Автомобіль Мітсубісі виїхав у ту саму смугу, в якій рухався він, намагаючись проїхати поряд. Вважає, що у даній ДТП є вина водія ОСОБА_2, а він у зіткненні не винен, у зв"язку з чим просив справу відносно нього закрити.

Вислухавши пояснення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із п. 1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Як встановлено при розгляді справи, автомобіль Рено, перебуваючи у крайній правій смузі, не рухався, при цьому автомобіль Мітсубісі здійснював рух у тій самій смузі руху. Місце зіткнення вказано на схемі ДТП саме у крайній правій смузі.

У схемі ДТП зазначено про те, що автомобіль Мітсубісі отримав пошкодження лакофарбового покриття задніх лівих дверей, крила та заднього бампера, а автомобіль Рено - пошкодження передніх крила та бампера праворуч.

На схемі ДТП, складеній 01.11.2016 року, зазначено, що автомобіль Рено знаходиться на відстані 2, 65-2, 69 м від правого краю проїзної частини дороги у смузі завширшки щонайменше 4, 61 м. Автомобіль Мітсубісі знаходиться у тій самій смузі руху від правого краю проїзної частини дороги, при цьому розташований на відстані 1, 07-1, 15 м, а відстань між передньою частиною автомобіля Рено та задньою частиною автомобіля Мітсубісі становить 2, 16 м.

Вищевказане може свідчити про те, що від місця зіткнення автомобіль Мітсубісі проїхав вперед на відстань більше ніж 3, 5 метри, при цьому автомобіль Мітсубісі знаходився в межах смуги руху, по якій рухався автомобіль Рено.

Водій ОСОБА_3 у суді показав, що під час його руху на проїзній частині виник затор і всі автомобілі попереду рухалися повільно. Оскільки він мав намір з першої смуги перестроїтися у другу смугу (ліворуч), то знаходився і зупинився біля лінії дорожньої розмітки, що розподіляє смуги руху. Під час його руху праворуч від нього проїхав автобус маршрутного таксі, а за ним автомобіль Мітсубісі, який зміщувався ліворуч, оскільки смуга руху, по якій вони рухалися, попереду мала звуження і переходила у другу смугу.

Вказані пояснення підтверджуються такою копією заяви-повідомлення ОСОБА_3 про пошкодження транспортного засобу внаслідок страхового випадку від 02.11.2016 року, фотознімками, зробленими на місці пригоди, а також отриманими з мережі Інтернет довідковими даними з карти, з яких вбачається, що смуга руху, де сталося зіткнення, у напрямку руху автомобілів має звуження.

Зважаючи на викладене вище, можна прийти до наступного висновку.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов"язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. У відповідності до п. 1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Згідно із п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров"ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно із п. 1.3 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п. 1.10 ПДР безпечний інтервал - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об"єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

У відповідно до п. 12.1 ПДР від час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно із п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об"активно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об"їзду перешкоди.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що небезпека для руху - це зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об"єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

Таким чином, у відповідності з показами, наданими ОСОБА_2, дії ОСОБА_3, які, на його думку, виразилися у тому, що він без включення сигналу повороту почав рухатися вправо, створити дня нього саме небезпеку для руху, і він у такому випадку відповідно до вимог п. 1.10, 12.3 ПДР повинен був негайно зупинитися, чого він не зробив.

Розташування автомобіля Мітсубісі та дії водія ОСОБА_2 перед та під час ДТП вказують про те, що він не дотримався вимог п. 1.3-1.5, 1.10, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху.

Враховуючи показання ОСОБА_3 та розташування його автомобіля до та під час та після ДТП, а також додаткові матеріали можна дійти висновку про те, що він не порушив жодних Правил дорожнього руху. Будь-яких доказів, що свідчили б про винність вказаної особи у даній ДТП, під час розгляду справи здобуто не було.

При цьому судом при розгляді справи зібрано достатньо доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у ДТП, що сталася 01.11.2016 року.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі "О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 та його адвокатом доводи на підтвердження відсутності в його діях складу правопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, зокрема, протоколи про адміністративне правопорушення, пояснення вказаних у протоколах осіб, схему місця ДТП, фотокартки з місця ДТП, місце зіткнення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, серії АП2 № 034836 від 01.11.2016 року, не підтверджені у судовому засіданні, а також спростовуються дослідженими судом належними та допустимими доказами.

Згідно із п.1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що факт порушення п.13.1 Правил Дорожнього руху України водієм автомобіля Рено ОСОБА_3 не знайшов підтвердження у судовому засіданні, що зумовлює закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Крім того, стаття 124 КпАП України передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, за що встановлено відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормами ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 034837 від 01.11.2016 року складено правомочною на те посадовою особою, у відповідності до положень ч.1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить обов'язкові дані, передбачені вказаною статтею та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника.

За встановлених фактичних обставин справи судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2, порушуючи вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду справи.

Обставин, що спростовували б дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи відносно ОСОБА_2, з урахуванням наявних у справі доказів, судом не встановлено, в свою чергу, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, правом подати письмові заперечення щодо наявності його вини у скоєній ДТП не скористався.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Що стосується стягнення, що повинно бути накладено на правопорушника, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом"якшують і обтяжують відповідальність.

При розгляді справи судом не було встановлено обставин, що пом"якшують або обтяжують відповідальність правопорушника, але при цьому судом враховується при призначенні покарання невизнання ОСОБА_2 своєї вини у скоєній ДТП, наслідки, до яких призвели дії порушника, а тому суддя приходить до висновку про призначення правопорушнику покарання у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283, 284, 290, 291 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КпАП України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320, 00 грн.

На постанову протягом 10 днів з моменту винесення може бути подана апеляція або протест прокурора.

Суддя: