АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно з постановою судді, 29 січня 2017 року о 19 годині 25 хвилин в місті Києві по вулиці Калнишевського, 1, ОСОБА_3 керував автомобілем «Ссанг Йонг», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проведено в присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер». Таким чином ОСОБА_3 порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить указану постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадженні у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки в дійсності він автомобілем не керував і транспортний засіб знаходився на парковці магазину з вимкненим двигуном. Сама ж по собі обставина того, що у протоколі він указав про визнання своєї вини, що було обумовлено його сильним психологічним хвилюванням, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, ОСОБА_3 звертає увагу, що в ході розгляду справи судом першої інстанції не враховано дані про його особу, що він тривалий час не притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, а за керування автомобілем у стані сп'яніння - ніколи, обставину, що пом'якшує його відповідальність, а саме щире каяття, хоча при цьому апелянт заперечує подію правопорушення взагалі.

До початку апеляційного розгляду, 24 травня 2017 року, ОСОБА_3 подав клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 в підтримку апеляційної скарги, який просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та крім цього звертав увагу на закінчення строків накладення на нього адміністративного стягнення, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_3 п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, а саме у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, ґрунтуються на доказах у справі, які були предметом дослідження, перевірки та оцінки судом апеляційної інстанції також.

А саме, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 271608 від 29 січня 2017 року, ОСОБА_3 у цей день о 19 годині 25 хвилин в місті Києві по вулиці Калнишевського, 1, керував автомобілем «Ссанг Йонг», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проведено в установленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків (а. с. 1).

Даний протокол за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений в силу ст. 255 цього Кодексу уповноваженою на те особою.

Зафіксовані протоколом відомості підтверджуються роздруківкою спеціального приладу «Драгер» та актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з якими якої результат проведеного огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння становить 0, 62 ‰ (а. с. 2, 3).

При цьому, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння, ОСОБА_3 фактично засвідчив підписом власну згоду із вчиненим правопорушенням та результатами проведеного огляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що у протоколі він погодився із вчиненням правопорушення виключно внаслідок сильного хвилювання, є непереконливими з огляду на визнання ним своєї вини у скоєному за викладених у протоколі обставин і під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Більше того, про те, що у автомобіля був вимкнутий двигун і ОСОБА_3 ним не керував, останній вказав лише під час апеляційного провадження справи, що з огляду на вищенаведені докази у їх сукупності свідчить про те, що зміна його пояснень обумовлена обрання ним такої правової позиції захисту.

Будь-яких інших обставин, які б залишилися нез'ясованими в суді першої інстанції та могли вплинути на повноту судового розгляду і правильність прийнятого рішення, ОСОБА_3 у своїй апеляційної скарзі не навів. Не встановлено таких і під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, тобто у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, підтверджується сукупністю вищенаведених доказів у справі.

За встановлених обставин, кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильною.

Накладене судом першої інстанції на ОСОБА_3 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про його особу, ступеню вини та в межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 130 цього Кодексу, за яким його визнано винним.

З огляду на те, що під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, то щире каяття, на якому він акцентує увагу у своїй апеляційній скарзі, не може бути визнано обставиною, що пом'якшує його відповідальність.

Що ж стосується доводів клопотання ОСОБА_3 про закінчення строків накладення на нього адміністративного стягнення, то вони не ґрунтуються на вимогах ст. 38 КУпАП.

А саме, згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Як установлено у справі, адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_3 29 січня 2017 року, а стягнення накладене на нього постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, тобто в установлений ч. 2 ст. 38 КУпАП трьох місячний строк. Тому, законних підстав у суду першої інстанції для закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення не було.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування постанови судді, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: № 33/796/1371/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя в першій інстанції: Тітов М.Ю.

Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.