АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 20 вересня 2016 року об 11.45 год. по вул. Кудряшова, 7, в м. Києві був зупинений інспектором патрульної служби МВС України в м. Києві, який керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим відповідно до п.2.1 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом №1452/735 МВС України та МОЗ України від 09.11.2015р., ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» або в найближчому закладі охорони здоров'я, проте у присутності свідків він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийняв постанову в порушення норм матеріального та процесуального права, а також без всебічного та повного з'ясування обставин справи.

Як зазначає апелянт, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки, апелянт транспортним засобом не керував. В суді першої інстанції не було допитано свідків, що підтверджує неповноту судового розгляду.

Щодо відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_2 звертає увагу на те, що вона не може розцінюватись в порядку ч. 1 ст. 130 КУпАП тому, що в даному випадку він не являється суб'єктом правопорушення.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився з поважних причин, надав письмові пояснення по обставинах справи та письмове клопотання про розгляд справи за його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, як встановлено під час апеляційного розгляду, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляції, апеляційний суд доходить такого висновку.

Так, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 035196, 20 вересня 2016 року об 11.45 год. по вул.. Кудряшова,7, в м. Києві водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Проте, оригінал протоколу, наявний у справі, не відповідає копії протоколу, яка вручена ОСОБА_2, оскільки в оригіналі протоколу зроблені дописки без будь-яких застережень., в т.ч. частина ст.. 130 КУпАП, яка виконана взагалі іншим кольором кулькової ручки, дописи в графі додатків до протоколу, в графі пояснення особи. При цьому, як пояснив захисник під час апеляційного розгляду, пояснення від імені ОСОБА_2 у протоколі про адмінправопорушення зроблені не ОСОБА_2

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути допустимим доказом у справі.

Крім того, з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він не здійснював керування транспортним засобом та не міг ним керувати, оскільки мав перелам кістки лівої ноги, що було помітно, оскільки нога була одягнута в кімнатний тапок. Під час з'ясування обставин він випадково наступив на ногу працівнику поліції із-за чого і виник конфлікт. Після тривалої сварки працівником поліції були надані йому документи на підпис з поясненнями про те, що у зв'язку з тим, що автомобіль не застрахований, треба сплатити штраф. Він (ОСОБА_2) підписав, не читаючи, ці документи, а пізніше, ознайомившись з цим документом, зрозумів, що щодо нього склали протокол зовсім за інше порушення, з яким він не згоден. Вину не визнає, оскільки за кермом не перебував.

Апеляційним судом з метою перевірки доводів апеляційної скарги неодноразово викликалися в судове засідання свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, працівники поліції ОСОБА_6, який складав протокол про адміністративне правопорушення, та ОСОБА_7, який відбирав пояснення у свідків, а також витребовувався відеозапис подій, зафіксований на відеореєстраторі інспекторів патрульної поліції.

Однак, вказані особи до суду апеляційної інстанції не з'явилися, пояснення не дали. Також управлінням поліції апеляційному суду не надані відеозаписи подій, оскільки, як зазначено в листі Управління патрульної поліції в м. Києві за підписом заступника начальника ОСОБА_8, зазначена інформація зберігається 30 днів, а на час отримання запиту пройшло більше 30 днів.

За клопотанням сторони захисту під час апеляційного розгляду допитаний як свідок ОСОБА_3, який пояснив, що він протягом трьох днів до зазначених подій возив ОСОБА_2 на автомобілі останнього, оскільки ОСОБА_2 був в гіпсі і керувати автомобілем не міг. 20 вересня 2016 року він припаркував автомобіль біля будинку за місцем проживання ОСОБА_9 та пішов у справах. Встиг відійти метрів на 100, коли до автомобіля під'їхав автомобіль працівників поліції. Він останнім пояснював, що не ОСОБА_2, а він (ОСОБА_3) перебував за кермом, проте, на його пояснення працівники поліції не реагували.

При з'ясуванні питання, що за особа ОСОБА_10, який, відповідно до розписки, підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу, належного ОСОБА_9, по вул.. Механізаторів, 1, ОСОБА_3 пояснив, що таку особу він не знає, а дані, зазначені в розписці, не відповідають дійсності, оскільки автомобіль залишився біля будинку, ніхто нікуди його не забирав.

Будь-які докази на спростовування пояснень ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду встановлені не були.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_9 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275, 60 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва