Справа № 711/4049/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кучеренко В.Г., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про притягнення ОСОБА_1, 12.01.1992 р.н, працюючої державним реєстратором відділу державної реєстрації управління економіки Черкаської районної державної адміністрації, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.166-23 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 18.05.2017, за результатами розгляду скарги представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 31.03.2017, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було встановлено, що розглянувши заяву про державну реєстрацію права власності від 14.03.2017 № 21366518 державний реєстратор відділу державної реєстрації управління економіки Черкаської районної державної адміністрації ОСОБА_1 в місті Черкаси по вулиці В'ячеслава Чорновола, 157 о 14 год. 06 хв.18 сек. 20.03.2017 безпідставно, необгрунтовано прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34344743, чим порушила вимоги пункту 5 частини першої статті 18, частини четвертої статті 18, частин другої, п'ятої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р.№ 1127, за що передбачено відповідальність ч.1 ст.166-23 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подала заперечення, в якому зазначила, що даний протокол вважає не законним та не вмотивованим. Суду пояснила, що надаючи відмову у даній реєстрації, вона керувалась вимогами та положеннями Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу, Господарського кодексу, Цивільного кодексу та документами, які були подані безпосередньо для державної реєстрації. Відповідно до положень ч. 1 ст. ЗЗ Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. В свою ж чергу, скаржник зазначив, що виходячи з положень пункту «а» частини З статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сільськогосподарського виробництва; сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Разом з цим, скаржник не звернув увагу на положення пункту «б» ч.З вищевказаної статті, який зазначає, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам сільськогосподарським підприємствам - саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частина 1 статті 93 Кодексу вказує, що право оренди земельної ділянки - не засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ведення товарного сільськогосподарського виробництва передбачає здійснення підприємницької діяльності, що має місце лише за умови державної реєстрації такого суб'єкта. Підприємництво - не господарська діяльність, в ч. 1 ст.З Господарського кодексу зазначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Частина 1 статті 58 ГК України визначає, що суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - ОСОБА_3 (скаржник) не є фізичною особою підприємцем. Також, нею при вивченні документів, які були подані для реєстрації прав було виявлено безліч порушень, а саме в частинах договору, котрі стосуються надання орендної плати, справляється пені та інше.

Таким чином, вважає, що рішення про відмову у задоволенні заяви №21366518, прийняте нею 20.03.2017 року, є таким, що відповідає вимогам закону, а протокол, складений Головним територіальним управлінням юстиції про вчинене нею правопорушення нікчемним. Просила звільнити її від адміністративної відповідальності у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник ГТУЮ у Черкаській області, заступник начальника УДР ОСОБА_4 та Секретар Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації ГТУЮ у Черкській області головний спеціаліст відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_5, зазначили, що державний реєстратор відділу державної реєстрації управління економіки Черкаської районної державної адміністрації ОСОБА_1 безпідставно, необгрунтовано прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34344743, чим порушила вимоги пункту 5 частини першої статті 18, частини четвертої статті 18, частин другої, п'ятої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р.№ 1127.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обєктивного їх дослідження, суд вважає, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, провадження по справі закрити.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 18.05.2017, за результатами розгляду скарги представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 31.03.2017, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було встановлено, що розглянувши заяву про державну реєстрацію права власності від 14.03.2017 № 21366518 державний реєстратор відділу державної реєстрації управління економіки Черкаської районної державної адміністрації ОСОБА_1 в місті Черкаси по вулиці В'ячеслава Чорновола, 157 о 14 год. 06 хв.18 сек. 20.03.2017 безпідставно, необгрунтовано прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34344743, чим порушила вимоги пункту 5 частини першої статті 18, частини четвертої статті 18, частин другої, п'ятої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р.№ 1127., за що передбачено відповідальність ч.1 ст.166-23 КУпАП.

Суд вважає, що вказана постанова є незаконною, в звязку з порушенням процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, та в звязку з тим, що постанова не вмотивована і не підтверджена доказами, зібраними відповідно до вимог закону, та які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.166-23 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, при винесені протоколу не були зясовані обставини, які б свідчили, що в діях ОСОБА_1 були ознаки правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

П.1 ст.247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.166-23 КУпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.166-23 КУАП у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області на протязі 10 днів з дня винесення.

Суддя: ОСОБА_6