АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1599/2016 Суддя у першій інстанції: Колдіна О.О.
Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Фрич Т.В., за участю захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою з ОСОБА_4 стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 320 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_4, 26.03.2017 року о 09 год. 20 хв., по вул. Інженерній, 1 в м. Києві, керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на виявлення стану сп'яніння проводився за згодою водія, у встановленому законом порядку, за допомогою алкотестера «Драгер» в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 02.06.2017 року скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтовування доводів своєї апеляційної скарги вказує, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 одразу відмовився від проведення огляду за допомогою технічних засобів і запропонував пройти огляду у закладі охорони здоров'я, однак працівник поліції на це ніяк не відреагував та не дав змоги останньому зазначити про це в протоколі.

Крім того, апелянт зазначає, що у протоколі вказано про те, що огляд проводився за допомогою приладу «Драгер» «ARAM 2255», однак ні в протоколі ні в акті не вказано, чи є у вказаного приладу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Також апелянт зазначає, що пояснення свідків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки лише один з них був допитаний в судовому засіданні та цей свідок не пояснив, що саме відбувалося у проміжок часу з 03 год. 20 хв. до 04 год. 53 хв., та під час проведення огляду ОСОБА_4 поліцейським, вказаних осіб не було.

Окрім цього, апелянт зазначає, що суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання захисника та самого ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, чим порушив ст. 268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_4, 26.03.2017 року о 09 год. 20 хв., по вул. Інженерній, 1 в м. Києві, керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на виявлення стану сп'яніння проводився за згодою водія у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» в присутності двох свідків.

Так, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР№126754, чеком - тестування, письмовими поясненнями свідків, розпискою ОСОБА_6

Крім того, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними та дослідженими апеляційним судом доказами, зокрема відеозаписом з нагрудної камери інспекторів, на якому зафіксовано, факт керуванням ОСОБА_4 транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, огляд його на стан алкогольного сп'яніння в присутності свідків та складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, щоОСОБА_4 одразу відмовився від проведення огляду за допомогою технічних засобів і запропонував пройти огляд у закладі охорони здоров'я, однак працівник поліції на це ніяк не відреагував та не дав змоги останньому зазначити про це в протоколі, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери інспектора, який був переглянутий в судовому засіданні.

Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що у протоколі вказано, що огляд проводився за допомогою приладу «Драгер» «ARAM 2255», однак ні в протоколі ні в акті не вказано, чи є у вказаного приладу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

То як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4. був ознайомлений зі змістом складеного щодо нього протоколу, результатом проведеного огляду. Жодних зауважень з приводу змісту складеного протоколу та огляду на стан алкогольного сп'яніння він не зазначив, а своїм підписом засвідчив вказаний факт.

За таких обставин доводи апелянта про те, що працівником поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено ряд вимог Інструкції, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів, та підтверджують порушення саме апелянтом вимог п. 2.9а ПДР.

Твердження апелянта про проведення його огляду на стан сп'яніння з порушенням вимог законодавства також не знайшли свого підтвердження.

Щодо тверджень апелянта, що пояснення свідків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки лише один з них був допитаний в судовому засіданні та цей свідок не пояснив, що саме відбувалося у проміжок часу з 03 год. 20 хв. до 04 год. 53 хв., оскільки під час проведення огляду ОСОБА_4 поліцейським, вказаних осіб не було, то вони є голослівними.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання захисника та самого ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, чим порушив ст. 268 КУпАП, то вони не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з'являлися, про дату та час були належним чином повідомлені, надавали на адресу суду клопотання про відкладення справи.

У зв'язку з чим враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції законно розглянув справу у його відсутність.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неодноразову неявку в судові засідання ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 до суду першої інстанції також оцінює як намір уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його вини у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, вважаю, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3., в інтересах ОСОБА_4, на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року, слід залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року, без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич