АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/667/2017 Головуючий у першій інстанції - Дзюба О.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Суддя Апеляційного суду міста Києва Ковальська В.В., за участю захисника Стеців Р.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на накладено штраф в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді 20 листопада 2016 року о 00 год. 16 хв. ОСОБА_3 в м. Києві по вул. Світлицького, 280а, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, невиразна мова. Від прохання огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року та прийняти нове рішення, яким провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підтвердження своїх вимог апелянт вказує на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не викладено суть адміністративного правопорушення ) диспозиція складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП), оскільки в даному випадку суть правопорушення за наявності доказів мала бути вказана із зазначенням того, що була присутня незгода з результатами алкотестеру, а проходження огляду в медичному закладі проведено не було. Відсутність у протоколі суті правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження відповідного огляду в медичному закладі.

До матеріалів справи не додано висновок лікаря щодо результатів медичного огляду або фіксування факту відмови від проходження такого огляду.

Поліцейські не вчиняли дій щодо затримання транспортного засобу та у протоколі про адміністративне правопорушення відсутня відповідна відмітка, що, на думку апелянта, також вказує на відсутність підстав для складання протоколу.

Окрім того, в апеляції вказується на те, що накладене на ОСОБА_3 адміністративне стягнення не відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, рапортом інспектора роти № 7 батальйону № 2 УПП у м. Києві ОСОБА_6 та розпискою ОСОБА_7 про залишення на зберігання транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону є безпідставними, оскільки наявний у справі протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення викладена суть правопорушення, яка полягає у тому, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння засвідчені поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та рапортом інспектора поліції ОСОБА_6, в якого убачається, що ОСОБА_3 перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння поводився неадекватно, відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення, а після оформлення матеріалів його забрав товариш ОСОБА_7

Наведені у рапорті інспектора поліції обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення та розпискою ОСОБА_7 про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу Peugeot Partner д.н.з. НОМЕР_2, тобто транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3

Оскільки у справі доведено ту обставину, що ОСОБА_3 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, то доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі та щодо відсутності висновку лікаря є неспроможними.

Посилання в апеляції на невиконання працівниками поліції вимог закону щодо відсторонення особи від керування транспортним засобом не можуть бути взятими до уваги, оскільки, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення і відсутня відмітка про таке відсторонення, проте з рапорту інспектора поліції убачається, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 забрав додому його товариш ОСОБА_7 В матеріалах справи є розписка ОСОБА_7 про залишення на зберігання автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 Отже, наявними у справі доказами підтверджено, що ОСОБА_3 був відсторонений від керування транспортним засобом.

Вказуючи на невідповідність обраного ОСОБА_3 адміністративного стягнення вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апелянт не навів відповідних доводів на обґрунтування своєї позиції.

Суддя апеляційного суду вважає, що у даному випадку, суддя районного суду при накладенні на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обов'язкового стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, не порушив вимог ст.ст. 27, 30, 33 КУпАП.

Отже, суддя апеляційного суду не вбачає підстав для скасування чи зімни постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_3, а тому постанову слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3- без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва В.В. Ковальська