Номер провадження: 33/785/897/17
Номер справи місцевого суду: 520/3507/17
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десяти тисяч двісті) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір.

Згідно з постановою суду, 18.03.2017 року о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_2, керував транспортним засобом «Toyota Camry» р/н НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, 140/1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження тесту на стан сп'яніння з застосуванням приладу «Драгер» та в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків.

Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, про те, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 19 травня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що працівники патрульної поліції взагалі не запропонували пройти йому огляд на стан сп'яніння, в той час як сам ОСОБА_2 наполягав на проведенні такого огляду в закладі охорони здоров'я.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 09 червня 2017 року ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 не з'явились, проте захисник ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про відкладення справи, зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 27 червня 2017 року. В зазначений день розгляд справи апеляційним судом не відбувся в зв'язку з неявкою як ОСОБА_2, так і його захисника, у зв'язку з чим апеляційний розгляд справи був відкладений на 14 липня 2017 року, але у судове засідання, призначене на зазначену дату ОСОБА_2 та його захисник також не з'явились.

Статтею 294 ч.4 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до ст. 294 ч.6 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вказані вимоги закону та те, що апеляційний суд обмежений в часі при розгляді апеляційних скарг на постанову судді, вважаю за можливе розгляну апеляційну скаргу ОСОБА_2 за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_2 по суті, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2, який брав участь у розгляді справи, категорично не визнав себе винним та заперечував проти вчинення ним адміністративного правопорушення, при обставинах, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 зазначив, що алкогольних напоїв він взагалі не вживав, а його стан пояснюється тим, що він перебуває в стані депресії в зв'язку з розлученням з дружиною (а.с.3).

При цьому, суд не надавши аналізу наведеним покази ОСОБА_2 в категоричній формі вказав на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Одночасно, з постанови суду вбачається, що вказаний висновок судом був зроблений на підставі фактично трьох доказів, а саме: письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому суд першої інстанції не дотримувався принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантоване Конституцією України право ОСОБА_2 на захист від пред'явленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього, а також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, …. тощо.

При вирішенні питання про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення суд зобов'язаний проводити оцінку доказів у справі про адміністративне правопорушення. Ця оцінка є правовою і може даватися тільки суб'єктами, які уповноважені в цьому.

Стаття 252 КУАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В ході розгляду справи апеляційним судом, на виконання вимог ст.ст. 279, 280 та 293 КУпАП та з метою забезпечення принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом і змагальності, в судове засідання були викликані для допиту у якості свідків інспектори Криницький В.В. та Михайчук Ю.Ю., яки складали протокол стосовно ОСОБА_2 та проводили опитування свідків, проте вказані особи до апеляційного суду для надання пояснень щодо обставин події, яка розглядається, не з`явились.

Також не було надано суду апеляційної інстанції і записи з відео-реєстраторів, встановлених на патрульному автомобілі та у інспекторів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були витребувані апеляційним судом для безпосереднього дослідження у судовому засіданні.

Під час апеляційного розгляду були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2, в ході чого було встановлено, що матеріали містять три документи, а саме:

протокол про адміністративне правопорушення серії БР №245867 (а.с.3), складений 18 березня 2017 року, відповідно до якого 18 березня 2017 року о 06:00 годин на вул. Люстдорфська дорога, 140/1 в м. Одесі водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Toyota Camry», д/з НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 зробив власноручний запис, згідно з яким він не погодився зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення відносно нього, оскільки він алкогольні напої не вживав (а.с.3).

пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що в їхній присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с.4-5).

Оцінюючи зазначені докази апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №245867 (а.с.3), складений 18 березня 2017 року відносно ОСОБА_2, інспектором патрульної поліції ОСОБА_6 в цілому відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

В своїх поясненнях в протоколі ОСОБА_2 заперечував проти того, що він взагалі вживав алкогольні напої.

З метою перевірки фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №245867 від 18 березня 2017 року відносно ОСОБА_2, апеляційний суд направляв запит до УПП в м.Одесі з вимогою забезпечити явку інспекторів патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до апеляційного суду для їх допиту у якості свідків по справі ОСОБА_2, однак в судове засідання апеляційного суду, призначене на 14 липня 2017 зазначені свідки не з'явились.

Також апеляційним судом надавався запит до УПП в м.Одесі з вимогою надати записи з відео-реєстраторів, встановлених на патрульному автомобілі та у інспекторів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою їх дослідження у судовому засіданні, але зазначені відеозаписи апеляційному суду надані не були.

Апеляційний суд вважає таку бездіяльність співробітників поліції щодо виконання вимог суду ухиленням від дачі пояснень у якості свідків, а тому ставить під сумнів достовірність даних викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №245867 від 18 березня 2017 року відносно ОСОБА_2

Враховуючи вимогу ч.4 ст.294 КУпАП щодо скороченого строку розгляду апеляційного перегляду, апеляційний суд вважає, що вичерпав всі можливості для отримання інших доказів по цій справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП , в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко