АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Вотьканича Ф.А., при секретарі Костюк Л.А.., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, запроваджену щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2016 року.

В С Т А Н О В И В :

Зазначеною постановою судді Калинича І.С. визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, за що йому призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В оскарженій постанові судді йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_1 21.11.2016 р. о 14 год. 15 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки Хюндай Соната-Фе з д.н.з. НОМЕР_1 в м. Ужгород по вул. Новака з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки т/з за допомогою алкотестеру та у ЗОНД відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, опитавши працівника поліції, що склав протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи апелянта та його захисника, дослідивши матеріали справи , прийшов до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом оскарженої постанови ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки т/з за допомогою алкотестеру та у ЗОНД відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

Між тим, диспозиція ст.130 КУпАП, за якою судом кваліфіковано дії ОСОБА_1, передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння.

У відповідності з п.2.7 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ( далі - Інструкція ) установлення стану алкогольного сп'яніння проводиться уповноваженими особами Державтоінспекції МВС на підставі огляду з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З матеріалів справи вбачається, що при складанні інспектором поліції адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1, останньому було запропоновано огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів з зазначенням показника проміле алкоголю.

Ці обставини підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції й працівник нацполіції Зейкан В.І., який зазначив у поясненнях про те, що він на місці пропонував ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою алкотестера, однак ОСОБА_1 просив провести аналіз з відібранням біологічних зразків. В наркодиспансері ОСОБА_1 також зажадав проведення аналізу крові на вміст алкоголю.

В поясненнях ОСОБА_1, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено, що він заперечив своє перебування в стані алкогольного сп'яніння та настоював на проведенні такого огляду в сертифікованому медичному закладі шляхом відібрання біологічних зразків, оскільки вважав, що встановлення стану сп'яніння у такий спосіб є більш об'єктивним та достовірним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив вказані обставини та пояснив, що він на місці не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки в стані алкогольного сп'яніння не перебував. Також зазначив, що він, як лікар, має обґрунтовані сумніви щодо достовірності результатів проведення огляду з застосуванням алкотестера, а тому наполягав на проведенні такого огляду саме шляхом відібрання біологічних зразків, що також не суперечить й Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння… В наркодиспансері черговим лікарем йому було знову запропоновано пройти огляд за допомогою алкотестера, однак він і там настоював на проведення огляду шляхом відбору біологічних зразків на вміст в ній алкоголю. Оскільки працівниками поліції його волевиявлення було проігноровано, він з власної ініціативи звернувся до медичного закладу та здав кров на вміст в ній алкоголю. Також пояснив, що при складенні протоколу був присутній лише один понятий, а прізвище іншого понятого, вочевидь, було дописано вже після його складання.

Окрім цього, з протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп'яніння № 1102 від 21 листопада 2016 року слідує, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння не перебуває.

Таким чином, доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про відсутність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

В матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 такої самостійної кваліфікуючої ознаки як відмова від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 21 листопада 2016 року серії АП2 № 092891 , рапорту працівника поліції який його склав, а також пояснень двох понятих щодо відмови ОСОБА_1 про проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та підписані цими особами.

Судом апеляційної інстанції , з метою всебічного, повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи було задоволено клопотання адвоката про виклик свідків, що фіксували відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та про витребування відеозапису правопорушення.

Однак, на неодноразові виклики суду, ні свідки (очевидці) , що вписані у протокол про адміністративне правопорушення, у судове засідання не з'явилися, а відеозапис правопорушення також наданий не був.

Більш того, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1, взагалі відсутній підпис одного з понятих.

Апеляційний суд , з урахуванням засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини , а саме, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи , а також того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення так свідків, які б могли підтвердити чи спростувати наявність у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення , критично оцінює та відхиляє протокол як доказ вини останнього, оскільки викладені у ньому висновки не підтверджені об'єктивними даними.

Так, згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність у діяннях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

На виклики суду свідки у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомляли, відеозапис суду також надано не було. Отже, апеляційний суд вичерпав можливості перевірки доводів апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку , що недотримання інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан сп'яніння та порушення оформлення відмови від його проходження (якщо така відмова мала місце) призвели до визнання отриманих доказів недопустимими .

Таким чином , на підставі досліджених та перевірених доказів та їх оцінки у сукупності , апеляційний суд приймає та враховує доводи апеляційної скарги про те, що у діяннях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою знайшли своє підтвердження , що зумовлює скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КпАП України

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв'язку із відсутністю у його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя :