Провадження № 3/761/4956/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року

суддя Шевченківського районного суду м. Києва Бугіль Володимир Вячеславович, за участю прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 Дяченко В.П., правопорушника ОСОБА_2, при секретарі Сімонова І.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з управління захисту економіки у м. Києві департаменту захисту економіки НП України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_1 виданий Заводським РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

За ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Судом встановлено, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу представництва інтересів у судових органах Юридичного департаменту Міністерства інфраструктури України, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 №958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, 01.02.2017 будучи звільненим із займаної посади, несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того ОСОБА_2, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу представництва інтересів у судових органах Юридичного департаменту Міністерства інфраструктури України, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог пункту 2 частини 1 статті 25, статті 36 вказаного Закону входив до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку та не вжив заходів щодо передачі в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-4 КУпАП «Порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності».

В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що у нього було підприємство, та він був попереджений про адміністративну відповідальність, він хотів передати підприємство батьку, але не вийшло. Також зазначив, що коли він працював, йому ніхто нічого не казав про подачу декларації.

Прокурор у судовому засіданні просив ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, оскільки вина останнього у вчиненні правопорушень доведена повністю у судовому засіданні та підтверджується документами які долучені до протоколів про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали адміністративних справ, а саме: Протоколи про адміністративні правопорушення від 15.06.2017 року; Пояснення ОСОБА_2; Рапорти з додатками; запит до Міністерства інфраструктури України від 24.04.2017 року; Супровідний лист від 07.07.2015 року «Про призначення ОСОБА_2»; Статут ТОВ «Правомаксімус»; Наказ ДЗЕ НП України; Положення про УЗЕ у м. Києві ДЗЕ НП України; Копію запиту до НАЗК; Копію супровідного листа від НАЗК» приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Оцінивши у сукупності докази, та враховуючи положення ст. 68 Конституції України, відповідно до якої «Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності», суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2, у вчиненні правопорушень передбачених ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Призначаючи ОСОБА_2 вид та міру адміністративного стягнення, судом враховується відсутність обставин, які обтяжують чи пом'якшують відповідальність, особу порушника, його майновий стан, відношення ОСОБА_2 до скоєного.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Наведені в матеріалах обставини свідчать про достатність підстав вважати, що застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу, з урахуванням особи правопорушника, буде визнано достатнім, а тому суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 40-1, ч. 2 ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, 268 КУпАП, п. 5 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п'ять тисяч сто) гривень.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне стягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п'ять тисяч сто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави, судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Бугіль