Провадження № 3/761/5601/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хардіна О.П.,

за участі:ОСОБА_1, прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 - Дяченка В.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Звенигородка Черкаської області, громадянина України, працює директором департаменту ПАТ «Аграрний фонд», проживає: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12.07.2017, складеного старшим оперативним уповноваженим в особливо важливих справах відділу протидії корупції управління оперативних розробок Департаменту захисту економіки Національної поліції України, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді заступника директора Департаменту стратегії та економічного розвитку - начальника відділу моніторингу, економічного аналізу та аграрної статистики Міністерства аграрної політики та продовольства України, будучи, згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VI1), суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в установлений законом термін, в порушення ч. 1 ст. 45 Закону № 1700-VII, несвоєчасно подав без поважних причин, тобто після встановленого періоду першого етапу декларування (з 01.09.2016 по 30.10.2016), а саме 21.12.2016 на офіційний веб - сайт Національного агентства з питань запобігання корупції ( далі - Національне агентство) щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Також зазначено, що згідно підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим.

Відповідно до абзацу 2 п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ до категорії «Б» віднесено посади - і керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників.

Отже, ОСОБА_1 є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією, та, відповідно, службовою особою державного органу, на яку поширюється дія Закону № 1700-VII, у тому числі обмеження та зобов'язання, передбачені цим законом.

Згідно примітки до статті 50 Закону № 1700Л/ТІ під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, особи посади яких належать до посад державної служби категорії «А» або «Б».

Таким чином, ОСОБА_1, будучи заступником директора Департаменту стратегії та економічного розвитку - начальником відділу моніторингу, економічного аналізу та аграрної статистики Міністерства аграрної політики та продовольства України, займав відповідальне становище.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення вказали місце роботи ОСОБА_1- Міністерство аграрної політики та продовольства України, яке розташоване у місті Києві, вул. Хрещатик, 24. Датою вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, вказали дату подання декларації за 2015 рік ОСОБА_1 - 21.12.2016.

В суді ОСОБА_1 заперечував вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Показав, що 25.10.2016 року він звільнявся з посади заступника директора Департаменту - начальника відділу Міністерства аграрної політики та продовольства. У відділі кадрів під час свого звільнення він з*ясував, що він повинен лише подати декларацію у паперовому вигляді, вважав, що всі дії вчинив, не знав, що повинен був подавати електронну декларацію за 2015 рік у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції» строком до 30.10.2016. В грудні 2016 року його викликали в НАЗК і роз*яснили, що він повинен був подати таку декларацію за 2015 рік, тому цю декларацію він подав 21.12.2016 з попуском строку. Також повідомив, що в цей час він перебував у відпустках, у нього тяжко хворів батько, про якого він піклувався. Одночасно зазначив, що він обіймав посаду начальника відділу в структурі Департаменту Міністерства, підпорядковувався директору Департаменту.

Під час судового розгляду справи прокурор вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Вивчивши надані суду докази, показання в суді ОСОБА_1, думку прокурора, суддя дійшов висновку, що дані в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не підтверджують тих обставини, що він відповідає критеріям спеціального суб'єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Так, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 2 пункту 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є зокрема: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Абзацами 2, 3 пункту 2 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону декларацій приймається рішення Національного агентства.

У 2016 році службові особи, які на день початку роботи зазначеної системи займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобов'язані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи.

Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088, зі змінами, визначено два етапи початку роботи системи.

Перший етап роботи системи розпочався з 00.00 год. 01.09.2016 року, зокрема для щорічних декларацій за 2015 рік службових осіб, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище; декларацій, передбачених абзацом першим частини другої статті 45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01.09.2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, 30.10.2016 року є кінцевою датою для подання щорічної декларації за 2015 рік службовими особами, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Приміткою до статті 50 Закону визначено, що до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, належать, зокрема, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «Б».

Підпунктом 2 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» передбачено, що до посад державної служби категорії «Б» належать керівники структурних підрозділів державних органів.

Приміткою до статті 50 вказаного Закону визначено перелік осіб, які як займають відповідальне та особливо відповідальне становище, серед яких розуміються особи, в тому числі посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б".

Статтею 6 Закону України «Про державну службу» встановлено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.

Встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія "А" , 2) категорія "Б", серед яких посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, 3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Наказом № 434-к від 20 квітня 2015 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора Департаменту - начальника відділу моніторингу, економічного аналізу та аграрної статистики Департаменту стратегії та економічного розвитку Міністерства аграрної політики та продовольства, присвоєно 6 ранг державного службовця, який може бути присвоєний державним службовцям, які займають посади, які віднесені як до категорії «В», так і до категорії «В» відповідно до Закону «Про державну службу».

Відповідно до Наказу від 10.10.2016 № 416-К ОСОБА_1 звільнено з вказаної посади за власним бажанням .

Згідно Положення про відділ моніторингу, економічного аналізу та аграрної статистики Департаменту стратегії та економічного розвитку, відділ є структурним підрозділом Департаменту, спрямовується та координується директором Департаменту.

Одночасно фактичні дані про те, що посада ОСОБА_1 як начальника відділу станом на 01.09.2016 року за порядком призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності віднесена беззаперечно до посад службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, категорії»Б» - в матеріалах справи відсутні.

Обов*язок ОСОБА_1 подавати щорічну декларацію за 2015 рік в певний етап декларування строком до 30 жовтня 2017 року відповідно до Закону пов*язується в протоколі з тим, що він займає відповідальне становище як заступник структурного підрозділу міністерства, віднесений по посад категорії «Б».

Однак суду не надано відомості про те, що відповідно до організаційної структури Міністерства відділ, який очолював ОСОБА_1, є структурним підрозділом Міністерства, такі твердження є припущеннями, є оціночними і не визначені в справі чіткими критеріями, не підтверджуються відповідними документами. Такі обставини не доведені в суді прокурором.

Наряду з цим одночасно в протоколі зазначається, що ОСОБА_1 необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за іншим критерієм - як службову особу Міністерства аграрної політики, яка віднесена відповідно до підпункту «и» пункту1 частини 1 статті 3 Закону «Про запобігання корупції» до осіб, на яких поширюється дія закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту «и» пункту1 частини 1 статті 3 Закону «Про запобігання корупції» суб*єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі - посадові та службові особи інших державних органів, органів Автономної Республіки Крим. Проте за таким критерієм особи не віднесені до таких, що зобов*язані подавати декларацію в електронному вигляді за 2015 рік в перший етап декларування у відповідності до Рішення Національного агентства від 10.06.2016 № 2

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою чітко не визначено, за якими саме критеріями ОСОБА_1 віднесено до спеціальних суб*єктів, які несуть адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Проте лише з обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, може виходити суд при вирішенні справи про адміністративне правопорушення.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому не спростовані в суді доводи ОСОБА_5 про відсутність його вини в порушенні строку подання щорічної декларації у відповідності до Закону. Фактичні дані, які містяться в повідомленні Генерального директора ДП «Українські спеціальні системи» щодо технічної можливості Реєстру у зазначені періоди, обмеження чи відсутність доступу користувачів до Реєстру в певний час, свідчать про відсутність у осіб безперешкодної можливість цілодобового входу до Реєстру та відсутність обмежень доступу в зазначений період.

Будь - яких доказів тому, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки в суді не доведено обставини, що ОСОБА_1 є спеціальним суб'єктом адміністративного правопорушення у розумінні диспозиції ч.1 статті 172-6 КУпАП, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 вини, такі обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна