Справа № 428/4709/17
Провадження №3/428/1073/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не зазначено, місце роботи: тимчасово не працює, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БР № 244776 ОСОБА_1 10.05.2017 року о 03 годині 00 хвилин, в м.Сєвєродонецьк, по пр.Центральний, керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря ОСОБА_3 за адресою м.Сєвєродонецьк, вул.Єгорова, 2-б.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, у звязку з чим згідно ч.2 ст.268 КУпАП суд вважає можливим розглядати адміністративну справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення зобовязаний встановити чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи вина особа у його скоєні, та чи підлягає вона адміністративній відповідальності та ін.

Згідно ст.ст. 251, 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази на свій внутрішній розсуд, котрий ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю, з наступних підстав.

В підтвердження провини ОСОБА_1 суду було надано протокол про адміністративне правопорушення від 10.05.2017 року серії БР № 244776, який, як зазначено в постанові апеляційного суду Луганської області від 05.10.2016 року по справі № 428/6733/16-п, є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи, про що зазначено. В письмових поясненнях в протоколі ОСОБА_1 зазначив, що з викладеним не згоден, їхав до дому, був тверезий.

Також в підтвердження провини ОСОБА_1 суду було надано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складений на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду № 397, складеному о 04-25 год. 10.05.2017 року, з якого слідує, що ОСОБА_1 було направлено на огляд 10.05.2017 року о 03-45 год., а огляд проведено 10.05.2017 о 23-55 год., тобто зі змісту даного висновку слідує, що огляд було проведено майже через двадцять годин після направлення та через девятнадцять годин після складання акту огляду. Відсутні відомості, щодо отримання ОСОБА_1 екземпляру висновку. У звязку з чим, даний висновок не може бути належним та допустимим доказом по справі оскільки, його було складено з порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.

З наданого на запит суду акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №397 заповненому 10.05.2017 року о 04-25 год. слідує, що огляд проводився саме 10.05.2017 року о 03-45 год., що не збігається з часом зазначеним у висновку. Крім того в п.18 акту зазначено, що огляд проводився за допомогою «Алкотеста Драгер», однак не зазначено повної назви спеціального технічного засобу, відсутні номер, дата останньої повірки.

У відповідності до розділу 3 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 «9. Використання в закладах охорони здоровя для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

15. За результатами огляду на стан спяніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

16. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

20. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоровя.

22. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними».

З огляду на наявні недоліки при заповненні акту медичного огляду, його також неможливо вважати належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських, вбачається, що ОСОБА_1 при проведенні огляду на стан спяніння вимагав проведення лабораторного дослідження зразків біологічного середовища, однак йому було відмовлено.

Також з наданого відеозапису вбачається, що при розясненні прав передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП він вимагав допуску його захисника при проведенні огляду та стверджував, що особа, яка перебувала в іншому приміщенні тієї ж будівлі є його адвокатом, що також підтверджувала й особа зафіксована на відеозаписі. Однак працівником поліції безпідставно було відмовлено в допуску цієї особи при проведенні огляду, заповненні акту та складанні висновку і протоколу, не переконавшись в наявності або відсутності повноважень на здійснення представницьких функцій та повноважень зазначеної особи, що є порушенням ст.63 Конституції України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер(Schmautzer)проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив,що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обовязок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, а наданими доказами не спростовані письмові пояснення в протоколі, щодо того, що він їхав до дому, був тверезий, а тому справа про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП.

З протоколу серії БР № 244776 слідує, що у ОСОБА_1 було тимчасово вилучене посвідчення водія АІА № 226096 від 01.11.2000 року, отримання якого підтверджується довідкою з бази даних «НАІС». Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тимчасово вилучені документи підлягають поверненню власнику.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 247, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Тимчасово вилучене посвідчення водія АІА № 226096 на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути останньому.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник