АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 626/835/17 Головуючий першої інстанції:Константінов Д.С.
Провадження №33/790/931/17 Головуючий апеляційної інстанції:Курило О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Авдєєві А.О, з участю правопорушника ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, з участю прокурора Радіонова С.А., без участі потерпілого ОСОБА_4, від якого найшла заява про розгляд справи без нього, розглянувши у відкритому судовому зсіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора та керівника ГО «Правозахисна громадська рада» ОСОБА_4 на постанову Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2017 року провадження у справі відносно -

ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Як зазначив у своїй постанові суд, згідно протоколів про адміністративне правопорушення № 127, № 129 за ч.1 ст.172-7 КУпАП, відповідно до яких ОСОБА_2, перебуваючи на посаді Красноградського міського голови, виніс розпорядження № 4-к від 25 січня 2016 року та № 15-к від 23 лютого 2016 року про преміювання працівників ради, яким призначив собі премію 75%, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП. Також згідно з протоколами № 128 та №130 за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, відповідно до яких ОСОБА_2, перебуваючи на посаді Красноградського міського голови і будучи посадовою особою місцевого самоврядування, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 25 січня 2016 року виніс розпорядження № 4-к та 23.02.2016 року виніс розпорядження №15-к про преміювання працівників ради, а також за відсутності рішення сесії ради, в порушення вимог п.13 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», п.п. «г» п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 24.10.1996 року №1295 «Про умови оплати праці працівників органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів», Положення про преміювання працівників Красноградської міської ради у 2016 році, затвердженого розпорядженням винесеним Красноградським міським головою ОСОБА_2 №187-к від 31.12.2015 року щодо преміювання себе у розмірі 75%, що становить суму 3435,46 грн. згідно з бухгалтерською довідкою від 31.05.2017 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі керівник ГО «Правозахисна громадська рада» ОСОБА_4 в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати постанову Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2017 року відносно ОСОБА_2, та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, накласти адміністративне стягнення в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що даним правопорушенням завдані збитки місцевій громаді, мешканцям м. Красноград, захист прав яких є головною метою організації, а тому просить визнати його потерпілим у даній справі.

Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови, оскільки про прийняте рішення йому стало відомо під час моніторингу рішень Єдиного державного реєстру судових рішень.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст.268 КУпАП поновляє керівнику ГО «Правозахисна громадська рада» ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови судді як пропущений з поважних причин, визнавши його потерпілим по справі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив про задоволення апеляційної скарги, думку ОСОБА_2 та його захисника, які просили про повернення апеляційної скарги прокурора та керівника ГО «Правозахисна громадська рада», дослідивши докази у справі та перевіривши доводи апеляційних скарг, вважаю, що апеляційну скаргу прокурора належить повернути автору, а апеляційна скарга керівника ГО «Правозахисна громадська рада» ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Такий порядок визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП (в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014), яка є спеціальною нормою і згідно з якою постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним.

Прокурора як суб'єкта оскарження було виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін до ч. 2ст.294 КУпАП Законом України №1697-VII від 14.10.2014 (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), який набрав чинності 26 жовтня 2014 року.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ч. 1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП та ч.2 ст.294 КУпАП.

Посилання прокурора на листи Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 12.05.2016 № 9-1301/0/4-16 та від 17.02.2017 року №9-307/0/4-17 суд не бере до уваги.

Відповідно до Ухвали Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону».

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття до розгляду не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права, апеляційну скаргу подано особою, яка не входить до кола суб'єктів оскарження, а тому, апеляційна скарга прокурора підлягає поверненню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 наполягав на тому, що отримання заробітної плати, до складу якої входять і премії за виконання своїх посадових обов'язків, не є особистим приватним інтересом, який полягає, як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, в бажанні поліпшити своє матеріальне становище шляхом збільшення кінцевого розміру отриманого доходу, а є гарантованим Конституцією України правом на працю та отримання за неї заробітної плати.

Зазначив, що реалізація ним своїх конституційних прав не могла заподіяти та нікому не заподіяла ніяких збитків.

Згідно диспозиції ч.1 ст. 172-7 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає у випадку неповідомлення особою, у встановлених законом випадках та порядку, про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

В даному випадку приватний інтерес ОСОБА_2 полягав в отриманні матеріальної вигоди у вигляді премії.

Цей приватний матеріальний інтерес ОСОБА_2 був заздалегідь відомий усім депутатам сесії міської ради і вони свідомо приймали рішення з цього питання.

Таким чином, на думку суду, формальне не повідомлення міським головою ОСОБА_2 про конфлікт інтересів не складає складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 -7 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції про закриття провадження за ч.1 ст. 172-7 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення законним і обґрунтованим.

Статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено перелік осіб, які є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення.

Отже, міський голова Красноградської міської ради ОСОБА_2- є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та відповідно суб'єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції».

Корупцією визнається використання особою, зазначеною у ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки / пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка / пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в ст.3 Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що міський голова Красноградської міської ради ОСОБА_2 повинен був повідомити міську раду про конфлікт інтересів з метою його усунення та не мав права вчиняти вищевказані дії з винесення розпорядження про своє преміювання до врегулювання конфлікту інтересів з міською радою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, у зв'язку з чим постанова судді районного суду підлягає скасуванню.

Разом з тим, враховуючи особу правопорушника, беручи до уваги характер правопорушення та його малозначність, суд апеляційної інстанції вважає за можливе звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора повернути апелянту.

Поновити апелянту - керівнику ГО «Правозахисна громадська рада» ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження, визнавши його потерпілим по справі.

Постанову Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2017 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, в частині закриття справи за ч. 2 ст. 172 КУпАП - скасувати.

Апеляційну скаргу керівника ГО «Правозахисна громадська рада» ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, винним за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

На підставі ст.22 КУпАП, враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, яке оголосити йому в даному судовому засіданні.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку ст.294 КУпАП оскарження даної постанови не передбачено.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області О.М.Курило