Номер провадження: 33/785/1088/17
Номер справи місцевого суду: 496/837/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 02 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір в розмірі 320 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, ОСОБА_2 04 березня 2017 року о 01:05 год., рухаючись по вул. Пастера в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, в порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Згідно тесту приладу «Drager» рівень алкоголю в крові становив 0, 99 проміле.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в звязку з відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд допустив неповноту судового розгляду та не дав належної оцінки обставинам, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими була допущена низка грубих порушень вимог законодавства України, а саме, автомобіль ОСОБА_2 був безпідставно зупинений поліцейськими, до проходження тесту на зміст алкоголю за допомогою приладу «Драгер» поліцейськими у якості свідка була залучена особа, проти участі якої заперечував ОСОБА_2, акт огляду на стан спяніння не був залучений поліцейськими до матеріалів справи, та такій акт взагалі ними не складався.

Крім того, захисник зазначив, що сам по собі позитивний результат, проведений за допомогою приладу «Драгер» не може свідчити про перебування у стані спяніння, оскільки такий результат може бути внаслідок різних захворювань людини.

Заслухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, …. тощо.

При вирішенні питання про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення суд зобовязаний проводити оцінку доказів у справі про адміністративне правопорушення. Ця оцінка є правовою і може даватися тільки суб'єктами, які уповноважені в цьому.

Стаття 252 КУАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглядаючи дану справу по суті апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення повязані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП фактично лише на підставі дослідження чотирьох доказів, які наявні у справі про адміністративне правопорушення, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, результатом тесту приладу «Драгер», письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та пояснень інспектора патрульної поліції, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції.

При цьому, ОСОБА_2 в своїх письмових поясненнях до суду заперечував свою вину та зазначив, що його огляд за допомогою тестеру «Драгер» був проведений з порушеннями порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема, ОСОБА_2 зазначив, що попри його активні заперечення, інспектором поліції до огляду на стан спяніння у якості свідка була долучений ОСОБА_4, який, як стверджує ОСОБА_2 є упередженою особою, оскільки раніше мав з ОСОБА_6 конфлікт (а.с.20-24).

Зазначені твердження у судовому засіданні підтримав і захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3, який до того зазначив, що у відповідності до вимог розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Між тим, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 245, 252, 280 КУпАП, не допитав ОСОБА_4 з метою зясування дійсності обставин, на які посилався ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3

Таким чином, суд першої інстанції не дотримувався принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України право ОСОБА_2 на захист від предявленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього. А також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги свого захисника ОСОБА_3 та пояснив, що 04 березня 2017 року приблизно о 24 годині він приїхав до магазину «24 години» у с. Нерубайське на автомобілі результатом тесту приладу «Драгер», перебувало декілька цивільних громадян та працівники поліції, один з яких за допомогою жезлу зупинив автомобіль ОСОБА_2 Після зупинки працівник поліції запропонував ОСОБА_2 пройти тест на виявлення стану алкогольного спяніння за допомогою тестеру «Драгер» у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Погодившись в цілому на проходження тесту, ОСОБА_2 попросив замість ОСОБА_4 залучити іншого свідка, повідомивши поліцейському, що з ОСОБА_4 у нього були конфліктні відносини, тому він може бути упередженим, проте поліцейські відмовили йому у цьому. Після складення протоколу про адміністративні правопорушення, у якому містилась інформацію про результати тесту, ОСОБА_2 відмовився від його підписання, так як висловив свою незгоду з результатами тестування

Зазначені пояснення були підтримані захисником ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Під час апеляційного розгляду були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2, в результаті чого було встановлено, що матеріали містять три документи, а саме:

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 428513, складений 04 березня 2017 року, відповідно до якого 04 березня 2017 року о 01:30 годин в с.Нерубайське Біляївського району Одеської області по вул. Пастера,1, водій ОСОБА_2, в порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху, керував автомобілем НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується результатом огляду, проведеного за допомогою приладу «Драгер», відповідно до якого склад алкоголю у видихуваному повітрі, склав 0,99 проміле (а.с.3).

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення показники огляду на стан алкогольного спяніння, встановлені за допомогою приладу «Драгер», а також пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.2,5-6).

Оцінюючи зазначені докази апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 428513, складений 04 березня 2017 року відносно ОСОБА_2 інспектором патрульної поліції ОСОБА_8, в цілому відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

При цьому, згідно до п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерства Охорони здоровя України № 1452/735 від 09.11.2015 року, результати огляду на стан спяніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другій залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану спяніння.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що вони не містять у собі акту огляду на стан спяніння, обовязкове складення якого передбаченого п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлено, що, якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення результат огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного спяніння, який, відповідно до протоколу, роздрукований на принтері №5105, фактично не має друкованого тексту, а містить рукописний текст, виконаний кульковою ручкою (а.с.2).

За таких обставин, зазначений результат огляду не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки викликає обєктивні сумніви щодо належності цього результату водію ОСОБА_2

Апеляційним судом також встановлено, що допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції інспектор УВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8, який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, пояснив, що ОСОБА_2 не погодився з результатами тесту, отриманими за допомогою приладу «Драгер» та відмовився від підписання протоколу і від проходження медичного огляду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Частиною 5 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, вважається недійсним.

Таким чином, оскільки медичний огляд водію ОСОБА_2 у відповідному медичному закладі проведений не був, результати огляду, проведеного ОСОБА_2 за допомогою приладу «Драгер», на підставі ч.5 ст. 266 КУпАП, є недійсними.

Одночасно, матеріали справи не містять у собі будь-яких інших обєктивних доказів того, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного спяніння.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя апеляційного суду Одеської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника правопорушника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 02 червня 2017 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП , в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9