Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1160/17 Головуючий в 1 інст. Яркіна С.В.
Провадження №33/778/488/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

при секретарі Лопух Ю.О.,

за участю ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 з апеляційною скаргою останнього на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, мешкаючого за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Августинівка, вул. Миру, буд. 52.

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, зі стягненням судового збору.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10.04.2017 о 20 год. 32 хв. на 475 км а/д Запоріжжя-Дніпро-Бориспіль (Н-08) керував автомобілем НОМЕР_1 (належність ОСОБА_3В.), з явними ознаками наркотичного спяніння (зінниці очей звужені та не реагують на світло, блідий покрив обличчя, млява мова). Від проходження медичного огляду в медичному закладі для встановлення стану наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищевказану постанову суду першої інстанції скасувати, та закрити провадження по справі у звязку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом порушено ст.ст.251, 252 КУпАП, що свідчить про неповноту та однобічність судового розгляду справи, оскільки судом не перевірено всіх доказів.

Вислухавши ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що 10 квітня 2017 року у вечірній час він забрав з лікарні свою хвору дружину ОСОБА_4 та прямував додому. На посту його зупинили працівник поліції та запропонували пройти огляд на стан спяніння, так як дружина перебувала в хворобливому стані він відмовився їхати до лікарні.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 172988 від 10 квітня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 розяснені його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що він засвідчив своїм особистим підписом, крім того, зазначив, що «керував автомобілем, в лікарню їхати відмовляюсь» (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких вбачається, що останні підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проведення огляду з метою виявлення стану спяніння, (а.с.5).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, і які були долучені під час розгляду справи, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Не підтверджено належними доказами і посилання ОСОБА_2 на те, що його відмова від проходження медичного огляду повязана з хворобою його дружини, так як в медичних документах вказано, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» ЗОС з 30 березня 2017 року по 16 травня 2017 року. Відомостей про те, що 10 квітня 2017 року ОСОБА_4 була виписана чи направлена додому в медичних документах відсутні.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на незаконність дій працівників поліції, однак в матеріалах справи відсутні, та у судовому засіданні не надано даних про те, що ОСОБА_2 були оскаржені в установленому Законом порядку ці дії працівників поліції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, і наклав стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 є необґрунтованими, та вони правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1