Справа № 489/1947/17 04.08.2017 04.08.2017 04.08.2017
Номер провадження: 33/784/324/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"4" серпня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Грабовецької О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Жосан В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно постанови судді, 17.04.2017 р. близько 10 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Москвич М 2140», д/н НОМЕР_1, по пр. Героїв України - вул. Оберегова в м. Миколаєві, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці ока мляво реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження. Апелянт зазначає, що він не відмовлявся пройти огляд на стан сп'яніння в Миколаївському обласному наркологічному диспансері, однак не зміг здати аналіз (сечу) в силу фізіологічних особливостей. Він пояснював інспектору, що не може запізнюватися на роботу та просив надати йому довідку, що він затримується з поважних причин. Оскільки він не зміг здати аналіз, а інспектор поліції відмовився надати довідку, він поїхав з медичного закладу до роботи.

Стверджує, що інспектор не роз'яснив йому наслідки відмови від проходження медогляду. При проведенні медогляду свідків не було, а свідки написали свої пояснення та підписали протокол, знаходячись біля медичного закладу, та не були очевидцями подій, які відбувалися у приміщенні медичного закладу.

Розглянувши справу у його відсутність, суддя порушив його право на захист. Крім того, не встановив обставини події, не допитав свідків, не переглянув відеоматеріали з натільних камер працівників поліції, тобто в супереч вимогам ст. 252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності.

Заслухавши ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши додаткові докази, які витребувані апеляційним судом (відеозапис з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського та акт медичного огляду № 547 від 17.04.2017 р.), апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, є правильними.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі.

Як слідує зі змісту зазначеного протоколу, ОСОБА_1 пояснення не надав при його складанні, але ж і не висловив заперечень з приводу обставин, зазначених у протоколі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, на момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 він перебував з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці ока мляво реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

З пояснень ОСОБА_1 слідує, що на пропозицію працівника поліції він погодився пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі.

Відповідно до вимог п. 12 розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх

справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Тобто, дії працівника поліції, який направив ОСОБА_1 до медичного закладу, відповідали вимогам п. 12 зазначеної Інструкції.

Як слідує зі змісту акта медичного огляду № 547, складеному лікарем Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, який витребуваний апеляційним судом, ОСОБА_1 17.04.2017 р. о 11 год буд доставлений інспектором поліції до медичного закладу.

Лікар-нарколог оглянув ОСОБА_1 та зазначив у акті, що ОСОБА_1 мав напружену поведінку, свідомість не була порушена, мовна здатність не порушена, рухова сфера не порушена, мова млява. Лікарю повідомив, що алкоголь не вживає, але раніше вживав канабісу. Був перевірений артеріальний тиск. Крім того, ОСОБА_1 пройшов тестування та показники алкотестеру «Драгер» встановили відсутність алкоголю в крові. Отже, за висновком лікаря, ознак алкогольного сп'яніння у ОСОБА_1 не виявлено.

Разом з тим, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, оскільки відмовився надати для огляду зіниці, а також перевірити ністагм при погляді вбік, зробити тестування ходи на хиткість та розкидування ніг під час ходи, ходи зі швидкими поворотами, на точність руху, а також перевірити ходу та тремтіння повік, язика та пальців рук. Лабораторні тести не проведені у зв'язку із відмовою ОСОБА_1 надати на дослідження біологічне середовище, а саме: сечу, слину, кров, змиви поверхні губ, шкіри обличчя та рук.

Згідно висновку № 547 від 17.04.2017 р. та акту до нього, ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду у повному обсязі.

Ознаки алкогольного сп'яніння у ОСОБА_1 не виявлені, але ж на медичний огляд у наркологічний диспансер він був направлений поліцейським у зв'язку із наявністю підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває саме у стані наркотичного сп'яніння.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він погодився на проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я є голослівними, оскільки встановлено, що він хоча і прибув до медичного закладу, але фактично відмовився від проходження огляду в повному обсязі, що вбачається як зі змісту акта, так і з наданих ним пояснень під час апеляційного розгляду та наведених в апеляційній скарзі доводів про те, що він нібито в силу фізіологічних особливостей не зміг здати відповідні аналізи.

Як слідує з акта, проходження медичного огляду передбачає комплекс заходів, направлених на з'ясування, чи перебуває особа у стані сп'яніння. Але ж, як слідує з даних акта, ОСОБА_1 фактично відмовився у медичному закладі від проходження огляду, оскільки відмовився від проведення обов'язкових тестувань та від здачі біологічного середовища для проведення відповідних лабораторних досліджень.

ОСОБА_1 стверджував, що не міг здати сечу, що йому пропонувалося, тобто підтвердив, що відмовився здавати відповідний аналіз. Посилання на те, що він поспішав на роботу та не міг чекати, не є слушними, оскільки саме в його інтересах було пройти відповідний медичний огляд.

На запит апеляційного суду від 18.07.2017 р. відеозапис проходження медичного огляду на стан сп'яніння ОСОБА_1 не надано у зв'язку з закінчення терміну його зберігання. Але ж, ця обставина ніяким чином не ставить під сумнів висновки лікаря-нарколога, оскільки апеляційним судом не встановлено підстав вважати цей висновок невірним та про зацікавленість лікаря.

З дослідженого апеляційним судом відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського вбачається, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були запрошені, але свої пояснення надали не в самому медичному закладі, а на вулиці біля приміщення обласного наркологічного диспансеру. Хоча ці свідки і не опитані в медичному закладі, що є певним порушенням, але згідно їх поясненням, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, що узгоджується з висновком лікаря.

Окрім того, пояснення свідків підтверджуються даними відеозапису, з якого слідує, що ці пояснення відбиралися саме в присутності ОСОБА_1, який вже вийшов з лікарні і перебував поряд, але будь-яких заперечень взагалі не висловлював, в тому числі про те, що він поспішає на роботу, про що він вказав в апеляційній скарзі.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 стверджував, що не вживав наркотичних засобів та був тверезий, але ці доводи не обговорюються, оскільки протокол складений у зв'язку із порушенням водієм вимог п. 2.5 ПДР, відповідно яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Доводи апелянта про те, що він не перебував у стані сп'яніння, що підтверджено результатами алкотестеру, не є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки за результатами цього тестування виключено лише перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння.

Разом з тим, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Хоча апелянт оспорює правомірність дій працівника поліції, але ж під час апеляційного розгляду встановлено, що дії працівника поліції відповідали вимогам Інструкції.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отже, стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2017 року у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: