А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11.07.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Гошовського Г.М. за участі захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_1, прокурора Малицького С.І., розглянув справу № 33/777/354/2017, в якій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканець м. Ужгорода Закарпатської області, вул. Требішовська, буд. 11, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючий завідувачем Ужгородської прикордонної державної контрольно - токсикологічної лабораторії, притягнутий до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що, будучи депутатом Ужгородської міської ради, в інтересах дружини ОСОБА_3 не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на ХХVІІ сесії Ужгородської міської ради VІ скликання (4 пленарне засідання) взяв участь у голосуванні і голосував за рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» пунктом 1.62 якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :19:001:0179) площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Макаренка, 6 «а» та передано її в оренду строком на 3 роки до 09.11.2018.

За ці дії на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення: штраф у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (пять тисяч сто) грн..

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_1 стверджує, що суддя прийняв до провадження протокол про адміністративне правопорушення, складений не на спеціальному бланку, тобто з порушенням припису, визначеного у пункті 3.5 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України № 950 від 04.10.2013; не повідомив ОСОБА_2 належним чином про час і місце розгляду справи, не надав йому можливості дати пояснення з приводу інкримінованих йому правопорушень; не зясував: чи вживав ОСОБА_2 заходи щодо недопущення конфлікту інтересів, коли дізнався або повинен був дізнатися про виникнення конфлікту інтересів, чи вживав заходи щодо врегулювання конфлікту інтересів, чи вчинив дії та чи прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів; не взяв до уваги показань свідка ОСОБА_4, який 09.11.2015 головував на засіданні Ужгородської міської ради, про вжиття ОСОБА_2 належних заходів до повідомлення колегіального органу про конфлікт інтересів; не розглянув клопотань сторони захисту про допит свідків, дослідження запису засідання Ужгородської міської ради, зробленого за допомогою технічного засобу, який є неякісним, але, на думку захисника, містить відомості, які підтверджують пояснення ОСОБА_2. Окрім цього, захисник зауважує, що пояснення ОСОБА_2 отримані від нього у письмовій формі працівником поліції ОСОБА_5 є недопустимим доказом, оскільки останній, на його думку, перевищив при цьому свої службові повноваження. Просить постанову судді скасувати і ухвалити нову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд заслухав пояснення захисника на підтримання апеляційних вимог, заперечення прокурора проти них, провів судові дебати, перевірив матеріали справи і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів ; а частиною другою цієї статті за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів .

Згідно з пунктом першим примітки до статті 172-7 КУпАП субєктом таких правопорушень є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно з пунктом другим цієї ж примітки під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зокрема депутати місцевих рад, зобовязані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли вони дізналися чи повинні були дізнатися про наявність у них реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування на посаді, яка не передбачає наявності у них безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка входить до складу колегіального органу, вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Відповідно до ч.1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат, зокрема міської ради, бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Викладені у постанові судді висновки про те, що ОСОБА_2 будучи депутатом Ужгородської міської ради, на ХХVІІ сесії Ужгородської міської ради VІ скликання (4 пленарне засідання) взяв участь у голосуванні і голосував за рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» пунктом 1.62 якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення його дружині ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :19:001:0179) площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Макаренка, 6 «а» та передано її в оренду строком на 3 роки до 09.11.2018 в апеляційній скарзі не оспорюються.

З обвинуваченням у тому, що він під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив протиправні дії в умовах реального конфлікту інтересів, ОСОБА_2 не погодився і пояснив, що на засіданні ХХVІІ сесії Ужгородської міської ради VІ скликання, перед голосуванням за проект рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» пунктом 1.62 якого було передбачено затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Макаренка, 6 «а» та передачі її в оренду строком на 3 роки його дружині, він в усній формі повідомив про конфлікт інтересів міського голову ОСОБА_4, який головував у засіданні, а взяв участь у голосуванні тому, що в проекті рішення йшлося про затвердження і відмову в затвердженні великої кількості проектів землеустрою, які стосувались інших громадян і юридичних осіб і з якими конфлікту інтересів у нього не було.

Отже ОСОБА_2 у своєму поясненні не заперечив ні своєї обізнаності про наявність конфлікту інтересів, ні порушень ним, як депутатом міської ради, вимог ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», ч.1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме: того, що він самостійно публічно не оголосив про конфлікт інтересів під час засідання ради, на якому розглядався проект рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідне питання», проте взяв участь у прийнятті цього рішення.

З твердженням про те, що усне повідомлення ОСОБА_2 міського голови головуючого у засіданні Ужгородської міської ради під час розгляду проекту рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідне питання» є доказом його повідомлення про наявність у нього конфлікту інтересів, який виключає субєктивну сторону правопорушень, передбачених статтею 172-7 КУпАП Апеляційний суд не погоджується, оскільки, виходячи з диспозицій частин першої і другої цієї статті, субєктивна сторона цих правопорушень може виявлятися як в умисній, так і в необережній формі вини. А ОСОБА_2, виходячи з його пояснень, хоч і вважав достатнім повідомлення міського голови про наявність конфлікту інтересів, повинен був і міг передбачити явної недостатності цього заходу для належного виконання вимог ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» та ч.1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то і вони не складають підстави для задоволення апеляційних вимог.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складений уповноваженою посадовою особою органу внутрішніх справ, у двох екземплярах, один із яких під розписку вручено ОСОБА_2, містить зазначення про дату, місце його складання, відомості про особу, яка його склала, про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, яким передбачає відповідальність за дане правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи, записи про розяснення прав, підписаний особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, що у повній мірі узгоджується з приписами статей 254-256 КУпАП. Вимог про складання протоколу про адміністративне правопорушення винятково на спеціальному бланку закон не містить.

Копію протоколу про адміністративне правопорушення, в якому, окрім іншого, викладено його права, ОСОБА_2 отримав 07.12.2017 (а.с.1-6), договір з адвокатом про надання правової допомоги уклав ще 08.09.2016 (а.с.71-72), вдруге 06.04.2017 (а.с.103-104). 12.04.2017 він та захисник взяли участь у розгляді справи, клопотань про перенесення розгляду не подали (а.с.100-174), мали можливість дати суду будь-які пояснення, які вважали необхідними, в тому числі у письмовій формі, і, зокрема, про те, чи вживав ОСОБА_2 заходи щодо недопущення та врегулювання конфлікту інтересів, коли дізнався або повинен був дізнатися про виникнення конфлікту інтересів, чи вчинив дії та чи прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже твердження про те, що суд обмежив права ОСОБА_2, в тому числі бути належно повідомленим про час і місце розгляду справи та давати пояснення, є безпідставними.

Як убачається зі змісту оскарженої постанови, суд першої інстанції дав критичну оцінку не показанням свідка ОСОБА_4, які в дійсності взяв до уваги, а посиланню на них ОСОБА_2, як на такі, що його виправдовують. Суд зазначив, що заходи до повідомлення колегіального органу про конфлікт інтересів, на які послався ОСОБА_2 і підтвердив свідок ОСОБА_4, не задовольняють вимог Закону «Про запобігання корупції» щодо форми, порядку повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів, вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За таких обставин у задоволенні клопотань сторони захисту про допит свідків, дослідження неякісного запису засідання Ужгородської міської ради, зробленого за допомогою технічного засобу, та інших, направлених на підтвердження пояснення ОСОБА_2 потреби не було і немає.

Апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП - неповідомленні у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, і адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП вчинення дій і прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Частиною третьою статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п.7 ст. 247 КУпАП якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що датою виявлення правопорушення слід вважати дату складання адміністративного протоколу, тобто 07.12.2016.

Між тим, з матеріалів справи, які надійшли до суду першої інстанції 08.12.2016 (а.с.1-59) вбачається, що посадовій особі органу внутрішніх справ, яка склала протокол, про правопорушення стало відомо не пізніше 16.09.2016: саме цього дня, після одержання 14.09.2016 від Ужгородської міської ради усієї інформації і матеріалів (а.с.15-56), від ОСОБА_2 було одержано пояснення щодо обставин його участі у прийнятті рішення № 1882 від 09.11.2015 (а.с.7). З того часу і до складання протоколу інших процесуальних дій та заходів, повязаних із встановленням обставин правопорушення, проведено не було.

За таких обставин датою виявлення правопорушення слід вважати 16.09.2016, а днем закінчення строку накладення адміністративного стягнення за його вчинення, відповідно до ч.3 ст. 38 КУпАП, 16.12.2016.

Отже, на момент розгляду справи судом першої інстанції 12.04.2017 строк, передбачений ч.3 ст. 38 КУпАП закінчився і провадження в ній підлягало закриттю. Накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за межами цього строку є незаконним.

Керуючись п.7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2017 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені частинами 1 і 2 статті 172-7 КУпАП змінити: в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення цю постанову скасувати.

Провадження в справи закрити в звязку з закінченням на момент її розгляду строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гошовський Г.М.