АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 19.03.2017 року о 04.00 год. у м. Дніпрі по вул. Курсантській 7, керував транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів). В порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків від проходження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 19 червня 2017 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що оскаржувана постанова суду є незаконною і такою, що порушує його права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що згідно вимог ст. 266 КУпАП та інструкції затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, огляд водія на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Якщо водій відмовився від проходження огляду за допомогою технічного засобу на місці, то огляд проводиться в закладі охорони здоров'я, а за відмови від проходження огляду в лікарні, складається відповідний протокол.

Вказує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного або наркотичного сп'яніння, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів.

Крім того, для з'ясування обставин складання протоку щодо нього до суду були викликані свідки та інспектор поліції який склав вказаний протокол, проте ніхто з них в судове засідання не з'явився та суддя не з'ясувавши фактичних обставин справи, винесла незаконне рішення, що вказує на недотримання судом п. 3 Постанови Пленуму ВС України від 11.06.2004 року №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП» щодо всебічного та повного з'ясування всіх обставин справи. Також було порушено вимоги п. 24 Постанови Пленуму ВС України від 23.12.2005 року №14 щодо неприпустимості спрощеного підходу до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності, їх законних представників і захисників.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені правильно та підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення БР №101961, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також не спростовуються поясненнями самого правопорушника.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

При цьому, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Суд звертає увагу на те, що апелянт у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції, підтвердив, що перебував за кермом автомобіля та здійснив тимчасову зупинку, і в цей час до нього підійшли співробітники патрульної поліції та після діалогу з ним запропонували пройти медичне обстеження на предмет виявлення стану наркотичного сп'яніння у медичному закладі, на що він не погодився, оскільки вважав їх вимоги безпідставними. Такі фактичні обставини збігаються і зі змістом письмових пояснень ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об'єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки сп'яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою для вимоги пройти медичний огляд.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що його безпідставно визнали винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він фактично не виявляв будь-яких ознак сп'яніння, а також йому не було запропоновано пройти відповідну перевірку на місці, є неспроможними та не можуть бути взяті судом до уваги.

Так, особиста суб'єктивна думка водія щодо відсутності в нього ознак сп'яніння не є підставою для невиконання ним вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України та відмови працівнику поліції у проходженні медичного огляду на предмет перебування у вказаному стані, а також не звільняє водія від адміністративної відповідальності за таку відмову.

Не можна погодитись і з посиланнями апелянта на те, що на час, коли до нього під'їхали співробітники патрульної поліції, він не керував транспортним засобом, а отже не був водієм у розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки вони спростовуються поясненнями самого правопорушника у тій частині, що у вказані у постанові день та час він, керуючи транспортним засобом, зупинився аби поспілкуватися по телефону, після чого хотів продовжити рух, і під час даної зупинки до автомобіля під його керуванням підійшли співробітники патрульної поліції.

Що стосується порушення порядку направлення апелянта для проходження огляду на стан сп'яніння, що мало місце на думку останнього, то з його доводами у цій частині не можна погодитися, оскільки згідно п. 12 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу безпосередньо до найближчого закладу охорони здоров'я.

Посилання апелянта на неповноту судового розгляду у зв'язку з тим, що не було допитано понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також співробітника патрульної поліції ОСОБА_5, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки письмові пояснення останніх, наявні у матеріалах справи, не суперечать поясненням самого правопорушника.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв'язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги апелянта є неприйнятними.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2017 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області А.А. Мазниця