Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/779/2017
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Тимчишин Л.М. та іншого учасника ДТП ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на шість місяців.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн.

Як встановлено постановою судді, 27 січня 2017 року, о 07 годині 10 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Мітсубісі (державний номер НОМЕР_1) на 25 км. а/д Київ-Чоп, всупереч п. 10.3, п. 10.1 ПДР України, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю Део (державний номер НОМЕР_2), що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав його винним у вчиненні ДТП та наклав адміністративне стягнення, оскільки з матеріалів справи, дійсних обставин, що виникли при вчиненні ДТП вбачається, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вважає скаржник, він не порушував правил дорожнього руху, а їх порушив водій ОСОБА_4, що вбачаться з пояснень обох учасників пригоди, схеми місця ДТП, фотокарток наданих сторонами та пояснень свідка.

Крім того, скаржник акцентує увагу на тому, що під час винесення постанови про визнання його винним, судом першої інстанції навіть не було встановлено, який саме пункт Правил дорожнього був ним порушений під час ДТП.

Крім того, вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено свідків дорожньо-транспортної пригоди, а також всупереч вимогам ст. ст. 245, 280 КУпАП суд однобічно і неповно з'ясував обставини справи, що призвело до передчасного висновку про його винність у ДТП, оскільки, приймаючи рішення, суд виходив лише з поверхових і суперечливих пояснень водія ОСОБА_4, яким дав однобічну оцінку та продублював протокол про адміністративне правопорушення і не звернув уваги на те, що при складанні протоколу він себе винним не визнав.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення іншого учасника ДТП, який заперечував проти скарги та просив залишити постанову судді без змін; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків судді як щодо встановлених обставин вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і щодо його вини у вчиненні цього правопорушення.

Зокрема, враховуючи дані, які відображені в протоколі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2017 року, складеному щодо ОСОБА_2, на схемі місця ДТП, а також письмових поясненнях обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, суддя, який розглядала цю справу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки його вина повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Посилання скаржника на те, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27 січня 2017 року на 25 км. а/д Київ-Чоп, винен інший її учасник, а саме водій автомобіля Део (державний номер НОМЕР_2) ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки, крім пояснень самого ОСОБА_2, вони об'єктивно нічим не підтверджені.

Більш того, незважаючи на доводи апеляційної скарги, оцінка зібраних по справі доказів у їх сукупності, дозволяє зробити беззаперечний висновок про те, що саме через порушення водієм автомобіля Мітсубісі (державний номер НОМЕР_1) ОСОБА_2 п. 10.1, п. 10.3 ПДР України, про що прямо зазначено в оскаржуваній постанові, відбулася дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, що свідчить про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суддя, всупереч вимогам ст. ст. 245, 280 КУпАП, однобічно та неповно з'ясував обставини справи, що призвело до передчасного висновку про його, ОСОБА_2, винність у ДТП, а також про те, що судом першої інстанції не було встановлено, який саме пункт Правил дорожнього був ним порушений під час ДТП, оскільки ці доводи не ґрунтуються на наявних у справі та перевірених під час її розгляду доказах та спростовуються змістом самої постанови, яку оскаржує особа притягнута до адміністративної відповідальності.

Накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинене ним правопорушення, суд, як зазначено в постанові, врахував його характер та наслідки, особу порушника, його відношення до скоєного та майновий стан останнього.

При цьому суд визнав, що менш суворий вид стягнення аніж позбавлення права керування транспортним засобом, не забезпечить досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП,оскільки незважаючи на очевидний характер відповідних обставин ДТП, які не викликають будь-яких сумнівів щодо однозначної правової оцінки відповідних дій ОСОБА_2, останній наполягав на своїй невинуватості у вчиненому і така поведінка, на думку суду, свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинене, переклавши вину на іншого учасника пригоди, а отже про відсутність сприйняття виховного впливу через судовий розгляд даної справи, що в кінцевому випадку вказує на схильність останнього до повторних можливих протиправних проявів на дорозі як водія транспортного засобу.

Наведені вище мотиви застосування передбаченого ст. 124 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не може бути визнане достатньо обґрунтованим, оскільки саме по собі невизнання вини не може свідчити про намагання особи уникнути відповідальності, а ця обставина не є такою, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення.

До того ж висновок суду про схильність ОСОБА_2 до повторних можливих протиправних проявів на дорозі як водія транспортного засобу є нічим іншим, як припущенням, яке об'єктивно нічим не підтверджено, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, однак жодних висновків для себе не зробив.

Крім цього, суд залишив поза увагою вимоги, передбачені ч. 2 ст. 30 КУпАП про те, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Між тим, незважаючи на те, що ст. 124 КУпАП містить альтернативне стягнення у виді штрафу, в оскаржуваній постанові, при обґрунтуванні застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не зазначено а ні про грубе, а ні про повторне порушення ОСОБА_2 порядку користування вказаним правом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також характер та конкретні обставини адміністративного правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2, особу порушника та ступінь його вини, інші обставини, на які останній посилається у своїй апеляційній скарзі, а саме: на те, що він є законослухняним громадянином, має постійне місце роботи, де характеризується виключно позитивно і є добропорядним платником податків, свідомим батьком трьох неповнолітніх дітей; відсутність даних про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає, що мета адміністративного стягнення може бути досягнута без застосування до порушника такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає за можливе змінити постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, замість позбавлення права керування транспортними засобамистроком на шість місяців, тим самим частково задовольнивши подану ним апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

В решті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Слободянюк П.Л.