Справа № 161/9155/17
Провадження № 3/161/2440/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 13 липня 2017 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Ковальчук В.О., з участю особи яка притягається до відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань названого суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, вищою освітою, директора ПП Візерунок, заміжньої, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, задовільним станом здоровя, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованим місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, не підданої адміністративному стягненню,

на даний час за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В направленому до суду протоколі №04-0090/57 від 28 квітня 2017 року зазначено, що

згідно представленого наказу № 24-2-К від 09.09.2016 року заступника директора ОСОБА_2 звільнено з 09.09.2016 року у звязку з прогулом без поважних причин. ОСОБА_2 нараховано компенсацію за 13 днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 492,96 грн. (до виплати -396,84 грн., розрахунково-платіжна відомість №НЗП 000014 за вересень 2016 року). Згідно представленої відомості на виплату грошей № ВЗП-000019 від 09.09.2016 року розрахункові кошти ОСОБА_2 при звільнені в сумі 396,84 грн. було депоновано. Документів, які б засвідчили виплату розрахункових коштів при звільненні ОСОБА_2 представлено не було, чим порушено вимогу ч.1 ст.116 КЗпП України, якою визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться вдень звільнення.

28.09.2016 року від ПП «Візерунок» ОСОБА_2 було надіслано цінний лист вимогу вих.. №37 від 19.09.2016 року зявитися на робоче місце для отримання компенсації за невикористану відпустку у звязку із звільненням. Лист повернено за закінченням терміну зберігання 28.10.2016 року.

- ч.2 ст.47 КЗпП України.

В порушення вимог ч.2 ст.47 КЗпП України при звільненні ОСОБА_2 директором ОСОБА_1 у день звільнення не видано копію наказу про звільнення з роботи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП не визнала та в письмових поясненнях зазначила, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення став Акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 04-0090/253 від 28.04.2017 року Управління Держпраці у Волинській області, який було складено в результаті проведення 28 квітня 2017 року головним державним інспектором Державної служби України з питань праці ОСОБА_3 позапланової виїзної перевірки.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що на думку управління Держпраці у Волинській області, ними було встановлено такі порушення ним норм діючого законодавства України :

-ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України ;

-ч.3 ст. 47 Кодексу про працю України.

Вищевказані порушення, на думку Держпраці у Волинській області, виявилися в наступному :

1.У день звільнення заступника директора ПП «Візерунок» ОСОБА_2 їй не було здійснено виплати усіх сум, що належать їй від підприємства.

2.В день звільнення ОСОБА_2 не було направлено поштою копію наказу про звільнення її з роботи.

1. Обґрунтування незгоди з підставами, на підставі яких винесено протокол про адміністративне правопорушення.

1.1. Обґрунтування незгоди із тим, що Приватне підприємство «Візерунок» зобовязане було здійснити виплату ОСОБА_2 належних при звільненні коштів у день звільнення.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 працювала за сумісництвом на посаді заступника директора ПП «Візерунок» з 30 квітня 2013 року, однак, за прогули без поважних причин за період з 09.08.2016 року по 09.09.2016 року була звільнена згідно п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України 09.09.2016 року.

ОСОБА_2 понад місяць не виходила на робоче місце, не повідомляла ПП «Візерунок» про причину своєї відсутності ні по телефону ні письмово, не давала відповіді на листи, які надсилалися на її домашню адресу, та у день звільнення була відсутня на робочому місці. При звільненні ОСОБА_2 було нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 13 днів у розмірі 492,96 грн.

У звязку з тим, що заробітна плата на усім працівникам на підприємстві ( в тому числі й ОСОБА_2М.) видавалася готівкою через касу підприємства, то ОСОБА_2 було нараховано усі необхідні при звільненні кошти, сформовано розрахунково-платіжну відомість № НЗП-000014 за вересень 2016 року, та у звязку з тим, що ОСОБА_2 ці кошти не отримала, їх було депоновано згідно відомості на виплату грошей № ВЗП-000019 за вересень 2016 року.

В подальшому ОСОБА_2 було надіслано листа про необхідність зявитися на ПП «Візерунок» з метою отримання компенсації за невикористану відпустку.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 не зявилася на ПП «Візерунок» за належними їй коштами, не повідомила банківські реквізити за якими можна було б перерахувати їй кошти і не предявляла вимоги про розрахунок, ПП «Візерунок» фізично було позбавлене можливості провести із нею розрахунок ні у день звільнення ні після нього.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок».

Оскільки ОСОБА_2 у день звільнення не працювала, то лише після предявлення нею вимоги про розрахунок у ПП «Візерунок» зявиться зобовязання щодо виплати належних їй коштів. Відповідно притягувати її до адміністративної відповідальності за несвоєчасну виплату ОСОБА_2 належних їй при звільненні коштів неправомірно.

Окрім того, ОСОБА_1 в обгрунтування незгоди із обовязком ПП «Візерунок» надсилати ОСОБА_2 копію наказу при звільнення зазначила, що Управління Держпраці у Волинській області вважає, що у випадку відсутності працівника на робочому місці у день звільнення працівника з ініціативи роботодавця, роботодавець зобовязаний надіслати звільненому працівнику на його домашню адресу копію наказу про звільнення. Однак таке твердження не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.47 Кодексу законів про працю України «У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника». У цій статті йде мова лише про видання працівнику копії наказу про звільнення з роботи, а не про надсилання поштою копії наказу на домашню адресу працівника.

Оскільки ОСОБА_2 не була присутня на робочому місці у день її звільнення і не зявлялася на робоче місце після свого звільнення, а також не надсилала будь-яких вимог чи повідомлень на адресу ПП «Візерунок», то у ПП «Візерунок» відсутній обовязок щодо надсилання ОСОБА_2 копії наказу про її звільнення.

Окрім того, ОСОБА_1 обґрунтовуючи пропущені строки для притягнення її до адміністративної відповідальності зазначила, що відповідно до ч.2 ст.38 Кодексу України Про адміністративні правопорушення «Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті».

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначила, що Управління Держпраці у Волинській області вважає, що нею було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП тим, що вона у день звільнення не здійснила дій по виплаті ОСОБА_2 розрахункових коштів та не видала їй копію наказу. Отже, виконання цих дій у будь-який інший день ніж у день звільнення ОСОБА_2 на думку Управління Держпраці у Волинській області було б неправомірним. Відтак, ці правопорушення не є триваючими і стягнення по них можуть бути накладені не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Враховуючи вищевказане, просить відмовити у притягненні її до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.41 КУпАП.

Суд, досліджуючи подані особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення докази встановив наступні обставини.

Згідно наказу №4-к від 3 березня 2015 року ОСОБА_1 прийнято на роботу директором ПП Візерунок (а.с.4).

Згідно заяви від 30 квітня 2013 року ОСОБА_2, наказу №28-1-к від 30 квітня 2013 року директора ПП Візерунок, ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду заступника директора за сумісництвом на умовах неповного робочого дня з 1 травня 2013 року (а.с.11,12).

Згідно наказу №88-1а-к від 13 листопада 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу директором ПП Візерунок (а.с.13).

Згідно табелю обліку робочого часу за серпень та вересень 2016 року, актів відсутності на робочому місці, ОСОБА_2 без поважних причин, в період з 9 серпня по 9 вересня 2016 року, не виходила на роботу (а.с.14,15-26).

Згідно наказу №24-2-к від 9 вересня 2016 року директора ПП Візерунок, заступника директора ОСОБА_2 звільнено з роботи у звязку з прогулом без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпПУ (а.с.13).

Направлені рекомендованим листом ОСОБА_2 заява про звільнення від 9 серпня 2016 року, довідка про працевлаштування її чоловіка ОСОБА_4, листок непрацездатності виданий для звільнення від роботи в ПП Санте Люкс, не містять даних про перебування в день звільнення ОСОБА_2 в ПП Візерунок.

З листа директора ПП Візерунок ОСОБА_1, направленого ОСОБА_2 встановлено, що пропонувалось ОСОБА_2 зявитись в ПП Візерунок з метою отримання компенсації за невикористану відпустку у звязку із звільненням (а.с.34).

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2 не отримала розрахункові кошти при звільненні, оскільки вона тривалий час не перебувала на робочому місці в ПП Візерунок, а тому директор ОСОБА_1 не вчиняла дій щодо невидачі цих коштів, не порушила вимоги ч.1 ст.116 КЗпПУ.

З врахуванням зазначеного, слід прийти до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КУпАП однією з постанов по справі про адміністративне правопорушення є постанова про закриття справи.

Керуючись ст.ст.283,284 ч.1 п.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі №161/9155/17, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити, за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, упродовж десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.О. Ковальчук