АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладеного на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно з постановою судді, 7 січня 2017 року о 2 годині 40 хвилин в місті Києві по вулиці Полярній, 12/1, ОСОБА_4 керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_4 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 просить дану постанову судді скасувати та закрити провадження в справі щодо ОСОБА_4

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає про те, що на момент складення відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, який ставиться йому у вину, передбачав обов'язок водія пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння на вимогу працівника міліції, проте з 1 січня 2017 року органи міліції в Україні ліквідовані. До того ж апелянт звертає увагу на те, що обставина керування ОСОБА_4 автомобілем не підтверджена в судовому засідання свідками ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є безпідставними.

Також, у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, поважність причини пропуску якого аргументує тим, що копія даного судового рішення ОСОБА_4 не надсилалась та він отримав її лише 28 квітня 2017 року, звернувшись до суду після того, як дізнався про неї з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вислухавши пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 в підтримку апеляційної скарги, які просити постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, опитавши інспекторів патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8, свідка ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Всупереч наведеним вимогам закону, в матеріалах справи за протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 відсутні відомості про вручення чи направлення йому копії постанови Оболонського районного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року. За твердженням захисника ОСОБА_3 копію постанови суду першої інстанції ОСОБА_4 отримав лише 28 квітня 2017 року, а апеляційна скарга подана 3 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Враховуючи наведене, з огляду відсутність у матеріалах справи даних про виконання судом вимог ч. ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП та вручення чи направлення ОСОБА_4 копії постанови, незначний пропуск строку апеляційного оскарження, слід прийти до висновку про необхідність його поновлення, а відтак - задоволення клопотання захисника ОСОБА_3

Що ж стосується вимог апеляційної скарги захисника про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_4 п. 2.5 Правил дорожнього руху України відповідає фактичним обставинам події, підтверджується наявними в матеріалах справи даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 110384 від 7 січня 2017 року, згідно з яким у цей день о 2 годині 40 хвилин у місті Києві по вулиці Полярній, 12/1, ОСОБА_4 керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, нечітка мова) та від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків (а. с. 1); поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 7 січня 2017 року про те, що кожен із них був запрошений працівниками патрульної поліції як свідок при складенні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_4, який відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння (а. с. 2).

Пояснення ОСОБА_4 під час апеляційного перегляду справи про те, що в ніч з 6 на 7 січня 2017 року він автомобілем не керував, а приїхав на автозаправочну станцію "КЛО", по вулиці Полярній, 12/1, в місті Києві, на прохання своєї матері, яка, залишивши 6 січня 2017 року автомобіль на стоянці, забула в ньому сумку з особистими речами, спростовуються доказами по справі.

Так, опитаний в судовому засіданні апеляційного суду інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві, лейтенант поліції ОСОБА_7 пояснив, що 7 січня 2017 року під час здійснення на службовому автомобілі патрулювання по вулиці Полярній, він помітив автомобіль «Chevrolet Aveo», який рухався у протилежному напрямку та номерні знаки якого неможливо було прочитати внаслідок забруднення. З метою ідентифікації номерного знаку транспортного засобу, ним та його колегою ОСОБА_8 було прийнято рішення про зупинку автомобіля «Chevrolet Aveo», який в цей час заїхав на територію автозаправочної станції «КЛО». В подальшому було встановлено, що за кермом автомобіля «Chevrolet Aveo» знаходився ОСОБА_4, а в салоні автомобіля - компанія його друзів. Під час спілкування з ОСОБА_4 виникли обґрунтовані підозри вважати, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку із чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, від якого останній відмовився у присутності двох свідків.

Аналогічні пояснення надав в апеляційному суді інспектор патрульної поліції ОСОБА_8, який, крім іншого, вказав, що однією із причин прийнятого ними рішення про зупинку транспортного засобу було повідомлення, що в зазначеному автомобілі знаходилась кількість пасажирів, яка перевищувала допустимі норми.

Наведені пояснення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є взаємоузгодженими, логічними, послідовними та об'єктивно підтверджуються відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції (а. с. 25), на якому зафіксовано як значну кількість осіб, які, за їх твердженням, знаходились в салоні автомобіля «Chevrolet Aveo» в якості пасажирів, так і обставини відмови ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Цим же відеозаписом спростовуються пояснення ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції про те, що при знаходженні на автозаправочній станції "КЛО" нікого зі сторонніх осіб не було, в тому числі і свідків, в присутності яких йому пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння.

З огляду на викладене, підстав ставити під сумнів пояснення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_7 і ОСОБА_8 щодо обставин зупинки автомобіля «Chevrolet Aveo», керування ним ОСОБА_4, відмови останнього від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, по справі не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_9, оскільки вони не узгоджуються із вищенаведеними доказами, об'єктивність яких сумнівів не викликає, та у зв'язку із тим, що вона є матір'ю ОСОБА_4, а від так може бути зацікавленою в результатах вирішення справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 про те, що працівники поліції не вправі були посилатися у протоколі на п. 2.5. Правил дорожнього руху України, оскільки відповідно до вказаного пункту Правил (в редакції, чинній на момент складання протоколу) водій лише на вимогу працівника міліції зобов'язаний пройти огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, то слід зазначити наступне.

В пункті 2.5. Правил дорожнього руху України, в редакції, чинній станом на 6 січня 2017 року, в дійсності вказано, що водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння на вимогу працівника міліції.

Проте, питання про проходження особами, які керують транспортними засобами огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, урегульоване в ст. 266 КУпАП, в редакції від 14 липня 2015 року (набрала чинності з 8 серпня 2015 року), якою передбачено, що такий огляд проводиться на вимогу поліцейського.

Крім того, з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» втратив чинність. Виконання завдань щодо регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками покладено саме на працівників поліції (ст. 23 Закону). При цьому, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону чітко визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з викладеного вбачається, що працівники поліції правомірно, в межах своїх повноважень, запропонували ОСОБА_4 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння та, відповідно, правомірно послалися в протоколі на порушення останнім п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно. Вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю. Тому твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_4 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Таким чином, висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Стягнення накладене судом в межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням обставин відповідно до ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру правопорушення, даних про особу ОСОБА_4, відсутності обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Застосований конкретний вид адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим і підстав для скасування постанови не вбачає.

Порушень вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_3 задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладеного на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: № 33/796/1362/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Постанова винесена суддею: Шестаковською Л.П.

Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.