№ 415/2628/17
№ 3/415/720/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.17 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Березін А.Г., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, пенсіонера, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії БР №265872 від 23.04.2017 року, вбачається, що 23 квітня 2017 року о 03 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом автомобілем Mersedes-Benz ML 350, номерний знак НОМЕР_1, який належить йому, по проспекту Ювілейному 32/186 міста Харкова, з ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не визнав та пояснив, що він має у власності автомобіль Mersedes-Benz ML 350, номерний знак НОМЕР_1. 23 квітня 2017 року приблизно о 03 годині він знаходився у вищезазначеному автомобілі, в якості пасажира, за кермом знаходився його друг ОСОБА_2, вони рухались в напрямку Южного вокзалу міста Харкова. На перехресті пр.ОСОБА_3 та пр.Ювілейного міста Харкова він почув з гучномовця автомобіля патрульної поліції вимогу зупинитися. Водій ОСОБА_2 зупинився, вони вийшли з автомобіля, після чого інспектор поліції ОСОБА_4 звинуватив їх в проїзді світлофору на червоний сигнал, запитав хто є власником автомобіля, запросив документи, і чомусь почав предявляти претензії саме до нього, а водію ОСОБА_2 сказав, що вимог до нього не має і він вільний. ОСОБА_2 поїхав на залізничний вокзал на таксі, а він залишився з поліцейськими. Після чого поліцейські склали постанову на нього, як на власника автомобіля, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, потім інспектор поліції ОСОБА_5 запропонував йому пройти обстеження на предмет вживання алкогольних напоїв, але він підкреслив, що не керував автомобілем, однак його висловлювання проігнорували. Його повезли до медичного закладу, але обстеження він так і не пройшов, після його вивели з приміщення лікарні на вулицю, підїхав ще один екіпаж, з якого вийшов інспектор та дві цивільні особи, яким було запропоновано в якості свідків підтвердити своїми підписами в протоколі його відмову від медичного обстеження. Вину не визнає, оскільки вважає, що в його діях не має складу адміністративного правопорушення, оскільки транспортним засобом він не керував.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 23.04.2017 року приблизно о 03 годині він керував автомобілем Mersedes-Benz ML 350, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 В якості пасажира в автомобілі знаходився його друг ОСОБА_1, вони рухались по м.Харків в напрямку залізничного вокзалу, тому що йому необхідно було їхати в м.Київ. Правил дорожнього руху він не порушував, на червоне світло світлофора перехрестя не проїзджав, однак він почув з гучномовця автомобіля патрульної поліції сзаду вимоги зупинитися. Він зупинився, разом з ОСОБА_1 вийшли з автомобіля. Інспектор поліції звинуватив їх в проїзді світлофору на червоний сигнал, запитав хто є власником, запросив документи та почав предявляти претензії ОСОБА_1, а йому наголосив, що до нього претензій не має й його не затримують. Він поїхав на залізничний вокзал на таксі, тому що міг запізнитися на потяг, а ОСОБА_1 залишився з поліцейськими.

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно дост. 251 КУпАП- доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З постанови Лисичанського міського суду від 02.06.2017 року, вбачається, що дії інспектора роти 5 батальйону 2 УПП у м.Харкові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності визнані протиправними, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП, так як доказів керування останнім транспортним засобом під час складання постанови відсутні.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не доведений, тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 36, 130 ч.1, 221, 247, 284, 285, 289, 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд.

Суддя А.Г.Березін