Справа № 758/8375/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Бородій В. М., за участі прокурорів Київської місцевої прокуратури №7 Павліченко В.О., Капустнікової Ю.А. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки ГУ Національної Поліції у місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого на посаді керівника апарату Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 76 від 21 червня 2017 року, ОСОБА_3, обіймаючи посаду керівника апарату Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, тобто будучи державним службовцем категорії «Б» та суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15 липня 2016 року №958/29088 із змінами, внесеними згідно з рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18 серпня 2016 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 19 серпня 2016 року № 1153/29283, не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, які сталися внаслідок набуття 14 грудня 2016 року права власності на квартиру, вартість якої перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, тобто суму 68 900 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно, будучи суб'єктом декларування, а саме обіймаючи посаду керівника апарату Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, 14 грудня 2016 року придбав у власність квартиру. На той час він знав про обов'язок декларування даного об'єкта протягом 10 днів шляхом заповнення електронної форми декларації через офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, в зв'язку з чим з 14 грудня 2016 року по 24 грудня 2016 року та в подальшому намагався зайти на зазначений сайт НАЗК, однак, цього не міг зробити з технічних причин. Зважаючи на те, що 01 січня 2017 року розпочався етап декларування за 2016 рік, він в січні заповнив та направив декларацію за 2016 рік, де і зазначив придбане майно. Лише 31 січня 2016 року приблизно з 8 чи 10 спроби йому вдалося направити електронну декларацію. Під час розгляду даної справи ОСОБА_3 наполегливо вказував на те, що не мав умислу на приховування інформації стосовно набутого ним майна. Воно придбано за кошти отримані із законних джерел, він майно в подальшому задекларував, мотивів, щоб уникнути декларування не мав.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що працюють разом з ОСОБА_3 в одній установі. В кінці 2016 року вони декілька разів спілкувались з ним. В ході розмови ОСОБА_3 неодноразово висловлював своє занепокоєння стосовно того, що йому не вдається безперешкодно зайти на сайт НАЗК для оформлення та подачі декларації, в якій він мав бажання відобразити новопридбане майно. Свідок ОСОБА_4, який працює начальником відділу інформаційних технологій Подільської РДА, пояснив, що ОСОБА_3 безпосередньо просив його перевірити електронний ключ і справність роботи Інтернету. Він перевірив і переконався, що все працювало, однак, війти на сайт НАЗК він не зміг. Свідок ОСОБА_5 вказала, що після звернення до неї в кінці 2016 року ОСОБА_3, вона намагалась зателефонувати до НАЗК, однак, не змогла цього зробити. Такі ж нарікання чула від колег з інших районів.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вважає, що його вина підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, свідків, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року на рівні 1378 гривень, тобто розмір 50 мінімальних заробітних плат дорівнює 68 900 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 14 грудня 2016 року було придбано у власність квартиру, вартість якої перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня відповідного року, тобто суму 68 900 гривень.

В момент набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру він був суб'єктом декларування, відповідно до положень підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки обіймав посаду керівника апарату Подільської районної у м. Києві державної адміністрації та був державним службовцем категорії «Б».

В порушення визначеного ч. 2 ст. ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденного строку ОСОБА_3 не було повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про зміни в його майновому стані. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та самим ОСОБА_3

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються поясненнями свідків, які підтвердили його бажання задекларувати отриманий дохід та існування технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції в той час, коли ОСОБА_3 входив до нього з метою декларування майна.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Окрім цього, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_3 мотивів на уникнення фінансового контролю отриманого доходу, оскільки квартира була придбана у законний спосіб та з законних джерел, про її придбання ОСОБА_3 правдиво повідомив у декларації за 2016 рік, що також свідчить про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю доходів суб'єкта декларування.

Таким чином, суддею встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_3 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 287, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_3 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена у випадках передбачених ст.287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов»язаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя Бородій В.М.