АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1301/17Суддя 1 інстанції Нестеренко О. М.
Номер провадження 33/774/61/к/17Суддя- доповідач ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

07 липня 2017 року

м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року, якою щодо

ОСОБА_3, фізична особа підприємець, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

провадження закрите у звязку з відсутністю в його діях, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_4 адвокатів Дніпропетровської області ОСОБА_5 складено протокол серія ДП № 0051 від 21.04.2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 212-3 КУпАП, у відношенні фізичної особи підприємця ОСОБА_3, про те, що останній 03.03.2017 року, перебуваючи за місцем своєї роботи, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 50 Років Жовтня, 34/97, неправомірно відмовив адвокату ОСОБА_2 в наданні інформації щодо проведення розрахунків за надання послуг по договору оренди транспортного засобу № 01-03-02/15 від 01.03.2015, який укладено між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, тобто порушив право на отримання інформації.

Дії ОСОБА_3 посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, як неправомірну відмову в наданні інформації.

В обґрунтування прийнятого рішення про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення суд першої інстанції зазначив, що частиною 5 ст.212-3 КУпАП передбачена відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". За вчинення такого адміністративного правопорушення передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти пяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, ані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ані КУпАП не передбачено ототожнення поняття посадової особи підприємства, установи чи організації з фізичною особою-підприємцем. Суду не було надано доказів того, що вказаний договір було укладено ОСОБА_3 саме як фізичною особою-підприємцем (адже ЦК України не забороняє фізичним особам укладати договори оренди транспортних засобів), тому виник сумнів, що стороною вказаного договору був саме ФОП, а не фізична особа.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_3 не може бути субєктом даного адміністративного правопорушення, що в свою чергу виключає склад даного адміністративного правопорушення в його діях. Таким чином, зважаючи на те, що складом правопорушення є наявність об'єктивних та суб'єктивних ознак, сукупність яких дає підстави вважати діяння адміністративним правопорушенням, а за викладених обставин у цій справі в діях ОСОБА_3 склад правопорушення за ч. 5 ст.212-3 КУпАП відсутній.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк звернення до апеляційного суду та скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.212-3 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначеної постанови, ОСОБА_2 зазначає, що не перебував під час розгляду судом першої інстанції справи з поважних причин, а копія постанови на його адресу не направлялась, тому про результати розгляду справи дізнався 13.06.2017 року, знайшовши постанову в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що постанова місцевого суду підлягає скасуванню, у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує, що не отримував відповідь на Адвокатський запит за вих.. № 21/02-01 від 21.02.2017 року, а направлена ФОП ОСОБА_3 відповідь стосувалась адвокатського запиту, направленого раніше. Також судом не було належним чином досліджене питання можливості віднесення ФОП ОСОБА_3 до субєктів адміністративного правопорушення. На думку ОСОБА_2, він звернувся до ФОП ОСОБА_3 з проханням надати відповідь на питання, яке стосується не приватного життя останнього, а повязано з його підприємницькою діяльністю, тому відмова у наданні інформації виявляється порушенням прав адвоката, закріплених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, висновок про те, що ФОП ОСОБА_3 не є субєктом адміністративного правопорушення на підставі того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що останній виступав стороною Договору оренди в якості фізичної особи підприємця є необґрунтованими та не стосуються предмету розгляду даної адміністративної справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, ст. ст. 289, 294 КУпАП встановлено десятиденний строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, який у разі його пропущення з поважних причин може бути поновлено органом, що розглядає справу.

Вирішуючи по суті клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зважає на те, що згідно матеріалам справи копія постанови суду від 02.06.2017 р. була направлена лише 12.06.2017 р. (а.с. 41, 42) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5, після збігу зазначеного строку, а ОСОБА_2 копію постанови не було надіслано, отже доводи клопотання про поновлення строку, щодо неможливості подання вмотивованої апеляційної скарги з поважної причини належить вважати обґрунтованими, тому апеляційний суд приходить до висновку, що строк апеляційного оскарження зазначеної постанови необхідно поновити.

Аналізуючи оскаржувану постанову з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи, законним та обґрунтованим.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що, всупереч твердженням ОСОБА_2, суд першої інстанції згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу Фізичної особи-підприємця надійшов адвокатський запит № 21/02-01 від 21.02.2017 адвоката ОСОБА_2, з вимогою: «Надати докази розрахунку за надання послуг до Договору оренди транспортного засобу 01-03-02/15 від 01.03.2015».

На даний адвокатський запит Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 була направлена відповідь № 37 від 03.03.2017, про відмову в наданні інформації із обґрунтуванням такої відмови тим, що ОСОБА_3 не входить до кола осіб, які зобовязані давати відповіді на адвокатські запити.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських обєднань, яким направлено адвокатський запит, зобовязані не пізніше пяти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 212-3 КУпАП передбачено відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» .

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, покладеним в основу оскаржуваної постанови, що Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та КУпАП не передбачено ототожнення поняття посадової особи підприємства, установи чи організації з фізичною особою-підприємцем.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 правильність цих висновків не спростовується. Так, посилання апелянта на те, що він не отримував відповідь на Адвокатський запит за вих. № 21/02-01 від 21.02.2017 року, а направлена ФОП ОСОБА_3 відповідь стосувалась адвокатського запиту, направленого раніше, спростовується матеріалами справи і належним чином досліджено судом першої інстанції.

Крім того, суд звертає увагу, що за вказаним Адвокатським запитом № 07/12-02 направленим 07.12.2016 року адвокатом ОСОБА_2 було також складено протокол про адміністративне правопорушення та дане правопорушення відносно ОСОБА_3 розглянуто в іншому провадженні, і ніякого відношення до даного розгляду справи немає.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3Б, виступав стороною Договору оренди в якості фізичної особи-підприємця є необґрунтованими та не стосується предмету розгляду даної адміністративної справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він не наводить розумних підстав для сумнівів у дійсності наданої інформації, обмежуючись загальними міркуваннями з цього приводу.

Крім того, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості у межах своїх повноважень вжити заходи щодо перевірки цих обставин як до, так і після винесення оскаржуваної постанови, втім такою можливістю не скористався.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1