П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю прокурора Малицького С.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, судді у відставці, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4,-

С Т А Н О В И В:

З протоколу № 26 від 27.04.2017 року про порушення передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1, який обіймаючи з 30.03.2006 по 22.12.2016 року посаду судді апеляційного суду Закарпатської області, будучи відповідно до п.п. «г» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб»єктом відповідальності за правопорушення пов»язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме про нарахування йому за період з 01.12.2016 року по 21.12.2016 року заробітної плати в розмірі 98672 грн., вихідної допомоги в розмірі 95040 грн. на загальну суму 140938 грн., отримавши яку 28.12.2016 року на особистий банківський рахунок не повідомив у десятиденний термін, шляхом заповнення відповідної е-декларації на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані, чим вчинив дії передбачені ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор підтримав обставини викладені у протоколі просив суд визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП не визнав, зазначив, що в його діях відсутній склад даного правопорушення, оскільки діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки з умислом, однак ні у протоколі, ні прокурором в судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб»єктивної сторони даного правопорушення, тобто не встановлені його вина у формі умислу, мотив та мета інкримінованого йому правопорушення, а також час та місце його вчинення.

Також зазначив, що у витягу з електронної декларації, який він надав суду, у графі 11 «доходи, у т.ч. подарунки» вказано заробітну плату за основним місцем роботи, в яку включено одноразове отримання заробітної плати в розмірі 98672 грн. та вихідна допомога в розмірі 95040 грн., що свідчить про повідомлення ним НАЗК про отримання наведених у протоколі 140938 грн. шляхом зазначення їх у електронній декларації , поданої після звільнення.

Повідомлення в порядку ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст. 52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб»єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу у вчиненні зазначених дій, а відтак і наявності суб»єктивної сторони інкримінованого йому правопорушення.

А тому просив суд винести постанову про закриття справи у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши думку прокурора, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст.247 і 280 КпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань:

чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності;

чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КпАП;

чи є особа винною у його вчиненні;

чи належить вона до субєктів цього правопорушення;

чи не містить правопорушення ознак злочину;

чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 КпАП;

чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, згідно рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у відставку від 19.12.2016 року № 3244/0/15-16, ОСОБА_1 звільнений з посади апеляційного суду Закарпатської області у зв»язку з поданням заяви про відставку ( а. с. 30).

Згідно наказу в.о. голови апеляційного суду Закарпатської області «Про звільнення і відрахування ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у відставку» від 21.12.2016 року № 6.3.1-376, відповідно до ст. 126 Конституції України, ст. 112, 116, 135, 143 КЗпП України, на підставі Рішення Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у відставку» від 19.12.2016 року № 3244/0/15-16 та заяви ОСОБА_1, з 22.12.2016 року ОСОБА_1 відраховано зі штату апеляційного суду Закарпатської області (а. с. 34).

Згідно листа апеляційного суду Закарпатської області від 08.02.2017 року № 2647/ЗІ/17 та інформаційної довідки доданої до нього «Про суми заробітної плати судді у відставці апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за період з 01.12.2016 року по 21.12.2016 року» від 14.03.2017 року № 5176/5/17 ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 98672 грн.; вихідну допомогу в розмірі 95040 грн.

Таким чином, на підставі вищевказаного нарахування 28.12.2016 року ОСОБА_1 проведено повний розрахунок при звільненні згідно відомості на виплату грошей № 311 в загальній сумі 140938 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції закону № 1022-VIII від 05.10.2016) встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані, визначаються Національним агентством.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 затверджено Форму повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.07.2016р. за №961/29091, відповідно до якої під суттєвою зміною у майновому стані суб'єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 мінімальних заробітних плат, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно. Дохід, який був нарахований, але не сплачений (не отриманий), не повідомляється. Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування подається ним особисто шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб'єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, повинна бути також відображена в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яку такий суб'єкт декларування подає відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст. 9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом об»єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне повідомлення.

Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В суді встановлено, що ОСОБА_1 перед звільненням подано декларацію за період з 01.01.2016 року по 22.12.2016 року та декларацію після звільнення за 2016 рік в якій у розділі 11 «Доходи в т.ч. подарунки» зазначена заробітна плата отримана за основним місцем роботи, в сумі 520326 грн., яка, за твердженням ОСОБА_1, включає в себе отриману ним суму заробітної плати в розмірі 98672 грн., вихідної допомоги в розмірі 95040 грн. на загальну суму 140938 грн.

Прокурором в судовому засіданні не наведено заперечень щодо того, що отримана ОСОБА_1 сума заробітної плати в розмірі 98672 грн., вихідної допомоги в розмірі 95040 грн. на загальну суму 140938 грн. відображена ним у поданих деклараціях.

Суд звертає увагу, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення , ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб»єктивної сторони даного правопорушення . Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу , мотив (корисливий , особиста зацікавленість , неправильно зрозумілі інтереси служби , тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення , а також час та місце його вчинення.

Зокрема, повідомлення в порядку ст.. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст.. 52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб»єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу в учиненні зазначених дій , а, відтак і наявності суб»єктивної сторони даного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Крім того, при прийнятті рішення суд звертає увагу на те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 22 травня 2017 року №223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» роз»яснює, що, системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст. 83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112-118) та «припинення» (статті 119-125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст. 126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст. 149-1 Конституції України).

Так, у ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти пяти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VІІІ підстав».

Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст. 125 Закону № 1402, є саме припинення повноважень судді (статті 119125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Іншими словами, беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Наведене стосується й інших правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч. 2 цієї статті), наприклад, внаслідок отримання суддею вихідної допомоги у звязку з відставкою до досягнення ним шістдесяти пяти років, адже субєкт їх вчинення однаковий.

Як встановлено ОСОБА_1 звільнений з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у зв»язку з поданням заяви про відставку, тобто з підстав, передбачених п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України, що вбачається з рішення Вищої ради юстиції № 3244/0/15-16 від 19.12.2016 року. (а. с. 30).

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП .

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 10, 11, 247, 283- 285, 287 КУпАП України, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.А. Придачук