АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю:

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродження, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 21 січня 2017 року о 00.20 год. керував автомобілем марки «Деу», державний номер НОМЕР_1, в м. Києві на бул. Чоколівському 3, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі - Правил дорожнього руху), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 21 січня 2017 року о 00.20 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Деу», державний номер НОМЕР_1, в м. Києві по бул. Чоколівському, 3, здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда», державний номер НОМЕР_2, який стояв на узбіччі, унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.3»б», 13.1, 12.3 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 21 січня 2017 року о 00.20 год. в м. Києві на бул. Чоколівському, 3, керуючи автомобілем «Деу» державний номер НОМЕР_1, та здійснивши зіткнення з автомобілем «Мазда», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, не дочекався поліції та покинув місце події, що призвело до встановлення особи водія та транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п. 2.10 Правил дорожнього руху, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив допитати у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасувати постанову судді місцевого суду, та прийняти нову постанову, якою накласти на нього за адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суддя місцевого суду при винесенні постанови не врахував його пояснення та доводи, викладені у письмовому клопотанні від 02 березня 2017 року.

Зазначав, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки його транспортного засобу, однак наполягав на направленні його до закладу охорони здоров'я для проведення такого огляду, на що йому було відмовлено, у зв'язку з чим, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону, та у порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Крім того, зазначав про упередженість зазначених у протоколі свідків, оскільки вони є потерпілою стороною у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася за його участю. При цьому, суддя місцевого суду розглянув справу без виклику та допиту вказаних свідків.

Апелянт також посилався на невірні дані у постанові судді місцевого суду щодо часу та місця вчинених адміністративних правопорушень.

Зазначав, що автомобіль використовується ним у робочих цілях, і позбавлення права керування транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище, у зв'язку з чим просив заміни адміністративне стягнення на штраф.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скаргапідлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5 Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, не перевіряється, оскільки такий висновок не оспорюється апелянтом та іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуєтьсяданими протоколу по адміністративне правопорушення від 21 січня 2017 року, у відповідності до якого, 21 січня 2017 року, о 00.20 год. ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Деу», державний номер НОМЕР_1, в м. Києві на бул. Чоколівському 3, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків /а.с. 1/;письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 21 січня 2017 року, з яких убачається, що у присутності вказаних осіб 21 січня 2017 року ОСОБА_2, який мав ознаки алкогольного сп'яніння, зокрема сильний запах алкоголю з порожнини рота та неадекватну поведінку, у їх присутності відмовився від проходження медичного огляду за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп'яніння, а також відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та вручення йому тимчасового талону на право керування транспортними засобами /а.с. 5-6/; даними відеозапису нагрудної камери працівника поліції №202000339 mov від 2017/0121, з якого убачається, як після зупинки працівниками поліції транспортного засобу «Деу», водію ОСОБА_2, декілька разів запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, від проходження якого останній відмовлявся /а.с.23/.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_2 у судовому засіданні під час апеляційного розглядувизнав факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суддя місцевого суду неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не врахував його пояснення, є необґрунтованими. Як убачається з оскаржуваної постанови, суддя місцевого суду дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення на підставі аналізу усіх наявних по справі доказів у їх сукупності, та з урахуванням наданих ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснень.

Посилання апелянта на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону, обумовлену тим, що на місці зупинки його транспортного засобу він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», однак наполягав на направленні його до закладу охорони здоров'я для проведення такого огляду, на що йому було відмовлено та складено протокол про адміністративне парвопорушення, є безпідставними, та не грунтуються на вимогах закону.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та положень ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП убачається, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зв'язку з наведеним, доводи апелянта про те, що він наполягав на направленні його до закладу охорони здоров'я для проведення огляду на стан сп'яніння, не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не спростовують висновків судді місцевого суду.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративні правопорушення.

Посилання апелянта на те, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП свідки є потерпілою стороною у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася за його участю, що викликає сумніви у їх неупередженості, ретельно перевірялися під час апеляційного розгляду, але не знайшли свого підтвердження.

Так, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення містяться пояснення ОСОБА_3 про обставини дорожньо-транспортної пригоди 21 січня 2017 року за участю його автомобіля, та автомобіля під керуванням ОСОБА_2./а.с. 7/.

Разом з тим, та обставина, що ОСОБА_3 є учасником дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля ОСОБА_2, не є підставою для визнання пояснень вказаної особи, наданої стосовно факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, неналежним чи недопустимим доказом.

Обгрунтованих доводів про наявність у свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підстав оговорювати апелянта, останній не навів, а тому посилання ОСОБА_2 на неупередженість вказаних свідків вважаю безпідставними.

Доводи апелянта на те, що суддя місцевого суду розглянув справу про адміністративне правопорушення без допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6, не є підставою для скасування постанови судді місцевого суду, оскільки відповідні клопотання ОСОБА_2 про допит свідків у матеріалах справи відсутні.

Крім того, як убачається з постанови судді місцевого суду, ОСОБА_2 був присутнім у суді першої інстанції під час розгляду справи та надавав пояснення, при цьому клопотань про допит вказаних свідків не заявляв.

Судом апеляційної інстанції задоволено заявлене ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду клопотання про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6, та останні викликались до суду апеляційної інстанції шляхом направлення повісток, однак вказані свідки до суду не з'явились.

Доводи апеляційної скарги про невірні дані у постанові судді місцевого суду щодо часу та місця вчинених адміністративних правопорушень, спростовуються матеріалами справи про адміністративні правопорушення.

Доводи ОСОБА_2 про невідповідність накладеного на нього адміністративного стягнення матеріалам та обставинам справи, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суддя місцевого суду дотримався вимог ст. ст. 23, 33, 36 КУпАП.

Разом з тим, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення, а тому наявність у справі обтяжуючих або пом'якшуючих адміністративну відповідальність обставин, та посилання апелянта на використання ним автомобіля у робочих цілях, не впливає на вид накладеного адміністративного стягнення.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП немає.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року відносно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва МельникВ.В.