АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/566/2017 Постанова винесена суддею Колесник О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Суми, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, працюючого водієм в Компанії «Профі-Тент», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2017 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 20 листопада 2016 року о 21 год. 40 хв. по вул. Бориспільська, 9 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Ауді 80», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нечітка мова, нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.п. 2.5, 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження по справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення.

При цьому, зазначає що диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено три різні склади адміністративного правопорушення, тому особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за вчинення дій, що відповідають конкретному складу адміністративного правопорушення, а як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови, судом зроблено висновок про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а в резолютивній частині постанови суд взагалі не конкретизує, за які саме дії його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Проте, такий висновок не підтверджується ані матеріалами справи, ані дослідженими по справі доказами.

Також судом вказано, що він у судовому засіданні визнав свою вину, що зовсім не відповідає дійсності.

Крім того, в матеріалах справи наявні дані тільки про відмову його від відповідного медичного огляду, проте аж ніяк не встановлюють стан сп'яніння особи.

Звертає увагу й на те, що він не рухався на транспортному засобі, а тому й відповідно не керував останнім, як вказано в ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі якої прийнято оскаржувану постанову, а він просто знаходився в ньому з об'єктивних причин (сімейні обставини), а, відповідно до законодавства України, за перебування в автомобілі, навіть у нетверезому стані, відсутня будь-яка відповідальність.

Крім того, вказує про те, що у судовому засіданні не були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яких він не бачив та свідки його також, а тому вони не могли оцінити його стан та дати пояснення стосовно того, чи рухався він на транспортному засобі та чи перебував у ньому в той час, коли до нього підійшли співробітники поліції. Разом з тим, відеозапис із нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції у суді переглянуто не було.

Таким чином, на думку апелянта, його вину матеріалами справи та зібраними по справі доказами не доведено.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, оскільки постанову суду ним було отримано із запізненням та відповідно й малим проміжком часу для підготовки апеляційної скарги, а також з необізнаністю в юридичних питаннях та відсутністю коштів на послуги юриста.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги, а останньої і клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також в поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, рапорті інспектора поліції ОСОБА_7 про наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння та його відмову від проходження огляду на стан сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря нарколога, відеозаписом із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції.

При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, а знаходився в автомобілі та пив пиво, не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції під час його руху на автомобілі «Ауді 80», державний номерний знак НОМЕР_1, в якому він знаходився один, та вочевидь перебував у стані алкогольного сп'яніння.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували факт перебування його у стані алкогольного сп'яніння, а наявні лише дані про відмову від огляду, то вони не спростовують його винуватість у вчиненні порушення п. 2.5 ПДР України, оскільки протокол був складений саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, а відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, всупереч доводам апелянта, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за що й притягнуто до відповідальності ОСОБА_2 постановою судді від 13 січня 2017 року.

При цьому, зі змісту постанови вбачається, що суддя, правильно встановивши порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України, помилково вказав у постанові і про порушення ним ще й п. 2.9 «а» ПДР України, що не відповідає опису обставин, установлених під час розгляду справи. Однак вказана описка не вплинула на правильність прийнятого по суті рішення і не доводить обґрунтованості апеляційних вимог про скасування постанови судді та закриття провадження в справі за відсутністю складу правопорушення.

Що стосується доводів апелянта про те, що в даному випадку суддя повинен був в резолютивній частині постанови вказати про конкретні дії, за які саме його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, а вимоги щодо змісту постанови, визначені у ст. 284 КУпАП, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та винесення постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП судом першої інстанції дотримані.

Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувались свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки письмові пояснення цих свідків, відповідно до ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тим більше, що в матеріалах справи відсутні і будь-які дані про те, що ОСОБА_2 заявляв клопотання про виклик вказаних свідків, а отже його твердження про неповноту дослідження судом обставин справи є надуманими.

Таким чином обставини справи суддею місцевого суду з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне, а винуватість ОСОБА_2 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Що стосується накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, то всупереч доводів апелянта, накладаючи адміністративне стягнення, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахувавши при цьому особу ОСОБА_2, який повністю визнав свою вину, відсутність тяжких наслідків, як пом'якшуючу його відповідальність обставину, а також відсутність і обставин, які її обтяжують, та обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, оскільки воно є необхідним з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, відсутні підстави і для задоволення заявленого під час апеляційного розгляду клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, яке накладено на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в межах строків притягнення до адміністративної відповідальності, встановлених ч. 2 ст. 38 КУпАП, а підстав для скасування цього рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування чи зміни - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року, якоюОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.