АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1358/2017 Суддя у першій інстанції: Шестаковська Л.П.
Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його представника - адвоката Конюшко В.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого водієм на автобазі Верховного суду України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір, що на день винесення постанови становить 320 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що справа розглянута у його відсутність 05.04.2017 року, при тому, що він 31.03.2017 року подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з майбутньою операцією в стаціонарних умовах, на підтвердження цих обставин суду було надано відповідні направлення медичних установ. Таким чином, суддя позбавила його права на захист.

Крім того, апелянт вказує, що того дня, 20.02.2017 року він був абсолютно тверезим, а вранці вживав кефір, який можливо за своєю властивістю надав результат 0,37%, а про його права на місці, йому ні хто не роз'яснив.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки отримав її 27.04.2017 року, а у трьохденний термін постанова не була йому направлена.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки строк на апеляційне оскарження ОСОБА_3 пропущено з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, його представника Конюшко В.М., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_3, 20.02.2017 року о 06 год. 55 хв. в м. Вишгороді по вул. М. Грушевського, 11 керував автомобілем марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд водія ОСОБА_3 був проведений у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Драгер» 6820 тест № 280, який видав результат 0,37 проміле.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.9 ПДР України, за що встановлена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, у відповідності до п.2.9 ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог п.2.9 ПДР України, встановлена ст. 130 КУпАП.

Приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння, чек тестування результат якого становить 0,37%, рапорти працівників патрульної поліції та інші матеріали справи у їх сукупності.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що розгляд справи був проведений у його відсутній, то вони не спростовують висновки суду про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 про судове засідання призначене на 05.04.2017 року, повідомлений 20.03.2017 року, тобто завчасно та належним чином.

При цьому, 31.03.2017 року ОСОБА_3 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він буде перебувати на лікуванні. Однак, клопотання та додана медична довідка не містили будь-яких даних, що ОСОБА_3 05.04.2017 року /день розгляду справи про адміністративне правопорушення/ не зможе з'явитися в судове засідання, у зв'язку з чим враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції законно розглянув справу у його відсутність.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції клопотання ОСОБА_3 про відкладення судового розгляду наданого в суді першої інстанції також оцінює як намір уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Більш того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні, мав захисника та можливість заявити клопотання про виклик свідків чи надати суду докази, які б спростовували його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак останній такими правами не скористався.

Доводи апелянта про те, що працівником поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не роз'яснено йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів, та підтверджують порушення саме апелянтом вимог п. 2.9а ПДР.

У зв'язку з викладеним вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2017 року, без змін.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у постанові та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Клопотання ОСОБА_3 про закриття адміністративної справи у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи в Апеляційному суді м. Києва строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП є незаконним та необґрунтованим, оскільки на момент накладення Оболонським районним судом м. Києва, адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, строки встановлені ст. 38 КУпАП не сплинули, а суд апеляційної інстанції тільки перевіряє законність та обґрунтованість прийнятого рішення Оболонським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП та не вправі закривати провадження у справі у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи в апеляційній інстанції строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2017 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Постанова Оболонського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич