АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/725/2017 Постанова винесена суддею Колдіною О.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Миронівське м. Дебальцеве Донецької області, громадянки України, аспіранта НАДУ при Президентові, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 23 листопада 2016 року об 11 год. 35 хв. по вул. К. Малевича, 89 в м. Києві ОСОБА_2., керуючи автомобілем «Suzuki SWIFT», державний номерний знак НОМЕР_1, була неуважною, під час перестроювання не виконала вимогу розмітки 1.1 д. 2, не переконалася у відсутності небезпеки для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п. 2.3 (б), 10.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що притягнення її до адміністративної відповідальності є безпідставним та несправедливим, оскільки порушень правил дорожнього руху вона не допускала, адміністративного правопорушення, у якому її звинувачено, не вчиняла і її вини у зіткненні транспортних засобів немає.

Також вказує на те, що зазначені у постанові висновки суду є необґрунтованими, а при розгляді справи та винесенні постанови суд припустився необ'єктивності та неповного з'ясування обставин. Зокрема, судом не надано будь-якої оцінки її поясненням та наданим нею документам, її доводи судом належним чином не з'ясовані та не перевірені, мотивів їх відхилення у постанові не наведено. При цьому зазначає, що вона рухалася у другій полосі та, бажаючи перестроїтися у першу полосу, щоб припаркуватися за автомобілем «Toyota», який стояв, увімкнула правий сигнал повороту, при цьому була уважною та переконалася у безпечності свого маневру, і, коли вона вже його завершувала, проїхала і майже вже об'їхала автомобіль «Toyota», останній різко почав рух, виїжджаючи вліво, і вдарив її автомобіль у бік, пошкодивши передні пасажирські двері та задню частину арки правого переднього колеса.

Таким чином вона не могла зіткнутися з автомобілем «Toyota», оскільки автомобіль боком не їде, а вона вже проїхала автомобіль «Toyota», водій якого мала і повинна була її бачити, і саме водій автомобіля «Toyota», а не вона, була неуважною і допустила зіткнення, вдаривши її автомобіль у бік. А те, що автомобіль «Toyota» стояв і, коли вона вже його майже проїхала, почав рух ліворуч, підтверджується складеною інспектором поліції схемою місця ДТП, де видно, що відстань від автомобіля «Toyota» після зіткнення до краю проїзної частини складає лише 0,5 м (при ширині смуги руху 3,2 м і загальній ширині проїзної частини 6,9 м), і автомобіль «Toyota» розташований на смузі не рівно, а повернутий ліворуч.

Щодо порушення нею вимог розмітки, то ні з протоколу, ні зі схеми місця ДТП, а ні з пояснень її або іншого водія, не вбачається і для неї є незрозумілим, на підставі чого інспектор патрульної поліції дійшла такого висновку, оскільки ці обставини взагалі не з'ясовувалися, з цього приводу надати або написати пояснення не пропонувалося, про такий висновок вона дізналася вже зі змісту протоколу. Зокрема вказала, що маневр вона почала здійснювати до початку суцільної лінії і її не перетинала, а висновки інспектора про порушення нею вимог розмітки, про її вину у зіткненні автомобілів нічим не доведені і ґрунтуються лише на припущеннях.

Окрім цього, у протоколі не вказано та не обґрунтовано, і судом також не встановлено, у чому ж полягає причинний зв'язок між порушенням правил розмітки (якого не було) і пошкодженням транспортних засобів.

Також суд у постанові зазначає, що її вина підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП та поясненнями учасників ДТП, при цьому не наведено яким же чином і що саме стосовно її вини підтверджує схема місця ДТП, оскільки, як раз навпаки, вона підтверджує саме її доводи. Це саме стосується і пояснень учасників ДТП, оскільки вони є різними, а судом у постанові оцінки цим поясненням та наявним у них розбіжностям не надано і не вказано конкретно, яким чином ці пояснення доводять її вину.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, то він складений лише на припущеннях інспектора і будь-якими іншими доказами викладені в ньому обставини не підтверджуються.

Таким чином, на думку апелянта, адміністративного правопорушення, у вчиненні якого її звинувачено, вона не допускала, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в її діях немає, положення п.п. 2.3 (б) та 10.1 Правил дорожнього руху нею дотримані, оскільки вона була уважною, стежила за дорожньою обстановкою і реагувала на її зміни наскільки це було можливим, її рух був небезпечним, як для неї, так і для інших учасників дорожнього руху, а наявні у справі докази цього не спростовують, її вина не доведена.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_3 проти апеляційної скарги, допитавши експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про незабезпечення нею безпеки здійснюваного маневру - виконання перестроювання по вул. К. Малевича, 89 в м. Києві під час керування 23 листопада 2016 року об 11 год. 35 хв. автомобілем «SuzukiSWIFT», державний номерний знак НОМЕР_1, та з порушенням вимог розмітки 1.1 д. 2, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПта підписаний ОСОБА_2 без будь-яких зауважень; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху по вул. К. Малевича, 89 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів та їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо обставин події, та у фотознімках пошкоджень автомобіля «Suzuki» після зіткнення.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, наданих нею як одразу після дорожньо-транспортної пригоди, так і апеляційної інстанції, вона рухалася по вул. Малевича повільно у другій полосі та бажаючи перестроїтися у першу полосу, щоб припаркуватися за автомобілем «Toyota», який стояв з включеним двигуном, увімкнула правий сигнал повороту, при цьому була уважною та переконалася у безпечності свого маневру, і, коли вона вже його завершувала, тобто проїхала і майже вже об'їхала на третину автомобіль «Toyota», останній різко почав рух з місця парковки, виїжджаючи вліво, при цьому не включивши поворот, і вдарив її автомобіль у бік, пошкодивши передні пасажирські двері та задню частину арки правого переднього колеса.

Також вказала, що вона розмітку на дорозі бачила, але свій маневр перестроювання почала ще до розмітки, та, що можливо вона і наїхала лівим колесом на цю розмітку, але це не причина ДТП, тому вважає, що водій автомобіля «Тойота», яку вона майже проїхала на третину, повинна була її бачити, і саме водій автомобіля «Toyota», а не вона, була неуважною і допустила зіткнення, вдаривши її автомобіль у бік, а тому вважаючи себе не винною, поїхала з місця зіткнення, перестроївшись перед автомобілем «Тойота».

Тобто самою ОСОБА_2 не оспорюється те, що вона здійснювала перестроювання з другої смуги у першу смугу для того, щоб припаркуватися, а отже, в даному випадку вона повинна була керуватися п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій в будь-якому випадку повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чого ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації, як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, дотримано не було.

При цьому твердження ОСОБА_2 про винуватість в даній дорожньо-транспортній пригоді виключно другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, яка, будучи припаркованою, бачила її автомобіль, але, без включеного сигналу повороту, різко почала рух вліво, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Так, з пояснень другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, наданих нею одразу після дорожньо-транспортної пригоди та під час апеляційного розгляду, вбачається, що по вул. Малевича вона, припаркувавшись у бордюра, зупинилася в крайній правій смузі, за 10-12 метрів від світлофора та пішохідного переходу на червоний сигнал світлофору, і очікувала зеленого сигналу, двигун автомобіля був ввімкнений. Коли загорівся зелений сигнал світлофора, вона вивернула вліво та почала рух прямо, не виїжджаючи за межі білої смуги, а в цей час водій автомобіля «Сузукі», яка їхала в лівій смузі, вирішивши припаркуватись перед її автомобілем, почала перестроюватись перед нею та зачепила її автомобіль, в результаті чого пошкодила їй передній бампер з лівої сторони, на якому є вм'ятина, сколота краска, подряпини, та він спав із замків.

Також вказала, що автомобіль «Сузукі» вона побачила, коли він почав перестроюватися вправо, вона почала йому сигналити та гальмувати, але водій її проігнорувала та, об'їхавши її, припаркувалася перед нею так, як і планувала.

Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами, відповідно до яких в результаті зіткнення автомобіль «Сузукі» отримав пошкодження правої передньої частини автомобіля, а саме пошкоджено: праве переднє крило, праві передні двері, покажчик повороту, а автомобіль «Тойота» - передньої лівої частини, а саме: переднього бамперу.

Що об'єктивно підтверджується і наявними в матеріалах справи фотографіями пошкоджень автомобіля «Сузукі» після зіткнення.

Ці обставини підтверджуються схемою дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів та їх розташування після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди, які в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що зіткнення сталося в крайній правій смузі, внаслідок того, що водій автомобіля «Сузукі», змінюючи напрямок руху (перестроюючись з крайньої лівої смуги в крайню праву смугу руху для парковки), порушуючи при цьому вимогу розмітки 1.1 д. 2 ПДР України, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у недотриманні п.п. 2.3 (б), 10.1 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.

При цьому та обставина, що водій ОСОБА_2, перестроюючись з другої смуги руху в крайню праву смугу, бачила автомобіль «Тойота», який стояв в крайній правій смузі з ввімкненим двигуном, саме і доводить те, що вона, в порушення п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху, при перестроюванні не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та була неуважною і в недостатній мірі стежила за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не перетинала суцільну лінію, а почала свій маневр здійснювати ще до її початку, і висновки інспектора про порушення нею вимог розмітки нічим не доведені та ґрунтуються лише на припущеннях, то вони є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких за вказаних нею обставин є неможливим як рух її транспортного засобу у крайній правій смузі, де вже знаходився автомобіль «Тойота», так і те розташування транспортних засобів після зіткнення, ті їх пошкодження та місце зіткнення, що зафіксоване на схемі ДТП. Більш того, сама ОСОБА_2 в своїх поясненнях під час апеляційного розгляду вказувала на те, що в момент перестроювання можливо вона і наїхала лівим колесом на цю розмітку, що свідчить про те, що на момент зіткнення, перетнувши суцільну лінію, вона ще з неї не з'їхала.

Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди об'єктивно підтвердив і допитаний в суді апеляційної інстанції експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4, який пояснив, що за обсягами матеріалів ДТП та фотознімків слідує, що в діях водія автомобіля «Сузукі» ОСОБА_2 наявні порушення зазначені в протоколі, оскільки вона дійсно перелаштовувалася для паркування в крайню праву смугу, знаходячись попереду автомобіля «Тойота» на 1 метр, та здійснювала таке маневрування на відстані 6,2 метри від світлофору, де ще й є пішохідній перехід, тобто в тій ділянці, що не передбачено ПДР, оскільки є вимоги розмітки, відповідно до яких змінювати рух перед перехрестям неможливо, а більш того, якщо є пішохідний перехід, то паркування перед пішохідним переходом за 10 метрів заборонено, тому дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 2.3 (б), 10.1 ПДР України та п. 1.1 дорожньої розмітки.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як і доводи про її невинуватість та про порушення виключно водієм ОСОБА_3 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, повністю відповідають фактичним обставинам цієї події і свідчать про те, що між порушенням ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б), 10.1, 1.1 д. 2 Правил дорожнього руху України та пошкодженням автомобіля «Тойота», є прямий причинний зв'язок і її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доводиться проаналізованими вище доказами.

Таким чином, вважаю доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Між тим, не можна не погодитися з твердженнями апеляційної скарги про те, що в постанові судді місцевого суду не розкрито змісту доказів і відсутня їх оцінка, однак вказані недоліки стилю викладення не вплинули на правильність прийнятого по суті рішення і не доводять обґрунтованості апеляційних вимог про скасування постанови судді.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, а саме - порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б), 10.1 ПДР та п. 1.1 д. 2 дорожньої розмітки ПДР, та вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, помилково зазначив у постанові про порушення ОСОБА_2 п. 1.1.8.2 дорожньої розмітки, якого у Правилах дорожнього руху України і не має, а у вступній частині постанови дату народження ОСОБА_2, якою, згідно наявної в матеріалах справи ксерокопії паспорту, є «ІНФОРМАЦІЯ_1», помилково зазначено «ІНФОРМАЦІЯ_2», у зв'язку з чим постанова суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - змінити.

Вказати у вступній частині постанови дату народження ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1», а в описовій частині постанови, що ОСОБА_2 не виконала вимогу дорожньої розмітки п. 1.1 д. 2 ПДР України.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.