Справа № 487/1956/17
Провадження № 3/487/925/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року місто ОСОБА_1

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Разумовська О.Г., при секретарі Щербині О.Л., за участю захисника ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у місті Миколаєві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

Інспектором 1 роти 1 батальйону УПП у м. Миколаєві ОСОБА_4 у відношенні ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 229794 від 04.04.2017 року.

Зі змісту останнього, 04.04.2017 року біля 00:05 годин ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «ОСОБА_5 TF 696», реєстраційний номер НОМЕР_1 в районі будинку № 12-«б» по вулиці Генерала Карпенка в місті Миколаєві, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, а також від подальшого проходження медичного огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності суду пояснив, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 взагалі не керував транспортним засобом, останній знаходився у нерухомому стані, за такого не будучи субєктом притягнення до адміністративної відповідальності мав повне право відмовлятись від проходження огляду на стан спяніння. За такого просив провадження у справі закрити, у звязку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведені пояснення, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з нижчевикладеного.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту ст. 280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності…, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і ОСОБА_6 ООН від 27 липня 2006 року, обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом ОСОБА_7 Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13 жовтня 1994 року, судді, зокрема, зобовязані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жофрр де ля Прадель проти Франції. Від 16 грудня 1992 року).

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказані ознаки є обовязковими елементами складу даного адміністративного правопорушення. Окрім цього, при тлумаченні зазначеної правової норми обовязковим є доведення підстав до такого огляду з боку працівників поліції.

Між тим, при вивченні матеріалів доданих до протоколу, встановлено що інспектори поліції виявили у ОСОБА_3 ознаки алкогольного спяніння у вигляді запаху з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя, однак жодних тлумачень вказаних ознак не наведено. Працівник поліції, яка складала у відношенні ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення у судове засідання не зявилась, пояснень на адресу суду не надала, матеріали відеозапису, який здійснювався під час оформлення адміністративного протоколу до справи не долучила. За такого підтвердити чи спростувати наявність у ОСОБА_3 хоча б однієї із ознак алкогольного спяніння є неможливим. Отже уданому випадку суд вважає можливим говорити про необґрунтованість підозри поліцейських щодо наявності ознак алкогольного спяніння у ОСОБА_3

Разом із тим, у відповідності до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5 ПДР України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (надалі за текстом Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серед іншого зазначається прізвища, адреси свідків і потерпілих тощо.

Відомості щодо наявності таких свідків вносяться у сам протокол про адміністративне правопорушення, а їх покази повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, як докази в адміністративній справі.

Зазначене повністю зіставляється з положеннями п. 1 Розділу ІІ зазначеної Інструкції, у відповідності з якими, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання; акт огляду на стан спяніння у разі проведення огляду на стан спяніння; інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

З досліджених матеріалів справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено, що протокол серії БР № 229794 від 04.04.2017 року взагалі не містить жодних анкетних даних свідків (їх прізвища, адреси тощо), що ставить під сумнів існування останніх на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Долучені письмові пояснення свідків відмови правопорушника від проходження огляду на стан спяніння не відповідають вимогам допустимості доказів, зокрема в ст. 272 КУпАП вказується, що свідок зобовязаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які їй відомі та підлягають установленню по даній справі, тобто в даному випадку на інспекторів патрульної поліції покладається обовязок документування відомостей про адміністративне правопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи, зокрема з приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адміністративного правопорушення. Однак, в даному випадку суд не може визнати належним закріплення пояснень свідків уповноваженими посадовими особами патрульної поліції на заздалегідь підготовленому бланку пояснень, який містить вже заповнені графи щодо суті правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, зокрема відносно обставин за яких відбулась відмова від проходження освідчення на стан спяніння та способу вчинення протиправного діяння особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також у поясненнях зазначених свідків взагалі відсутній перелік ознак спяніння, у звязку із чим неможливо достовірно встановити з якими ознаками спяніння знаходився ОСОБА_3, при цьому, їх також неможливо зіставити з тими ознаками, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та таким чином перевірити обґрунтованість підстав у співробітників патрульної поліції для проходження правопорушником відповідного огляду на стан спяніння, від якого останній відмовився. Натомість цього, свідок повинен добровільно та самостійно пояснити те, що відомо йому з приводу вчиненого правопорушення, тільки в такому разі пояснення можуть мати обєктивний характер та використовуватися як достовірний доказ вчинення правопорушником протиправного діяння, що ставиться йому у провину, отже, надання свідкові для заповнення пояснень в яких викладено суть нібито вчиненого особою правопорушення, становить для нього наперед встановлене значення, а отже визначає хід повідомлених ним обставин, що не відповідає критерію добровільності.

Окрім того до письмових пояснень свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_8 суд ставиться критично, оскільки такі за своєю суттю є аналогічними, що неможливо при наданні власних пояснень двома різними особами.

За викладених обставин, оскільки жодним наявним матеріалом справи провина ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України не доведена, інших обєктивних доказів винуватості останнього у судовому засіданні не встановлено, за такого суд вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження щодо нього підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена в Апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

СУДДЯ О.Г. РАЗУМОВСЬКА