Справа № 408/2007/17-п
Провадження № 33/782/101/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 04 липня 2017 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, з участю прокурора Артеменка О.М., секретаря Коротенко С.В., розглянувши апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 на постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який займає посаду заступника голови Станично-Луганської районної ради Луганської області, який мешкає за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, кв. Молодіжний, 15/5,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.172-7 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 6000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 гривен.

ВСТАНОВИВ

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2, будучи депутатом Станично-Луганської районної ради Луганської області сьомого скликання, тобто будучи відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 28, ст. 35 цього ж Закону, ч. 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та невідкладно не повідомив Станично-Луганську району раду Луганської області сьомого скликання про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час вирішення питань про обрання заступника голови районної ради та преміювання та виплату матеріальної допомоги голові, заступнику голови районної ради, які вирішувались на першій сесії ради, яка відбулась 24 лютого 2016 року, а також вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме прийняв особисту участь та голосував на вказаній сесії за свою кандидатуру при обранні заступника голови Станично-Луганської районної ради Луганської області сьомого скликання, крім цього на цій же сесії прийняв особисту участь та голосував з питання про преміювання та виплату матеріальної допомоги голові, заступнику голови районної ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що при голосуванні за себе при обранні заступника голови Станично-Луганської районної ради та при голосуванні питання про преміювання та виплати матеріальної допомоги голові та заступнику голови районної ради, як депутат він не допускав реальних конфліктів інтересів, а тому неповідомлення ним про їх наявність у нього та вчинення дій в умовах їх існування повністю виключаються. Зазначає, що приймаючи участь у таємному голосуванні за свою кандидатуру на посаду заступника голови районної ради, він діяв лише в межах діючого законодавства України, а саме керувався ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Окрім того, беручи участь у голосуванні щодо питання про преміювання та виплати матеріальної допомоги голові та заступнику голови районної ради він, будучи депутатом районної ради, фактично виконував норми абзац 2 пункт 6 постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Вказує, що питання про преміювання та виплату матеріальної допомоги голові, заступнику голови районної ради, за яке він голосував включає в себе преміювання та виплату матеріальної допомоги не тільки заступнику, а й голови районної ради, що також виключає наявність конфлікту інтересів. Отже умислу на вчинення інкримінованих йому адміністративних правопорушень у нього не було. Переконаний, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки не надано доказів на підтвердження наявності реальних конфліктів інтересів при виконанні ним своїх службових повноважень, а потенційний конфлікт не утворює складу вказаних адміністративних правопорушень. Посилається на вимоги п.1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» щодо наявності прав депутата місцевої ради обирати і бути обраним до органів відповідної ради. Також посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією». Голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом. Вважає, що участь у справі військового прокурора є тиском на суд.

При апеляційному розгляді був заслуханий прокурор Артеменка О.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість постанови судді.

У судове засідання ОСОБА_2, якого притягнуто до адміністративної відповідальності, не зявився був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про причини неявки не повідомив.

У відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності із законом.

Дані вимоги закону суддею місцевого суду не виконані.

Суддя місцевого суду оцінивши та дослідивши приведені докази в їх сукупності, прийшов до неправильного висновку, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідальність за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Закон України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів відрізняє від реального. Потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Окрім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати обєктивний вираз, а також часовий взаємозвязок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

У даному випадку у ОСОБА_2, який приймав участь у голосуванні, відсутній факт суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями, чітко не зазначено того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення. Так, депутати місцевих рад, які, крім конституційних гарантій, закріплених у ст. 38 Конституції України, з огляду на приписи Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», користуються ухвальним голосом з усіх питань, що розглядаються на засіданнях рад та їх органів, до складу яких вони входять, мають право обирати і бути обраними до органів відповідної ради. Тобто до інтересів представницьких повноважень відноситься голосування на сесіях міської ради

У ОСОБА_2 були наявні повноваження приймати участь у голосуванні за свою кандидатуру при обранні заступника голови Станично-Луганської районної ради Луганської області сьомого скликання, а також при голосуванні з питання про преміювання та виплату матеріальної допомоги голові, заступнику голови районної ради.

Вказані повноваження передбачені ст.ст. 26, 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», а також абз. 2 ст. 6 Постанови КМУ від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Окрім того, вважаю, що відсутній факт реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можна констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий звязок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом.

Отже відсутні всі необхідні факти для встановлення наявності реального конфлікту інтересів. Встановлення цих фактів не відображено в протоколі про адміністративне правопорушення та, відповідно, в постанові судді.

Посилання в постанові судді про накладення адміністративного стягнення про те, що сутність конфлікту інтересів полягає в тому, що виборці територіальної громади наділили ОСОБА_2 мандатом депутата не для того, щоб він переслідував власні інтереси, в тому числі для зайняття певних посад у раді та умов отримання заробітної плати, а дбав саме про їхні інтереси при вирішенні питань у відповідній раді є необґрунтованими.

Право бути обраним до складу виконавчого органу є реалізацією представницьких повноважень депутата, а не здійсненням його приватного інтересу. З обранням особи депутатом органу місцевого самоврядування, такій особі разом з комплексом інших прав та повноважень делегується і представницьке право бути обраним до складу виконавчих органів такої ради.

При цьому при голосуванні за преміювання голови, заступника голови районної ради, а також виплати разової матеріальної допомоги, не було визначено розмір цього преміювання чи разової матеріальної допомоги, а було визначено порядок їх виплати.

Цей порядок є тотожнім з законодавчо визначеним, згідно з Постанови КМУ від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

З урахуванням наведеного, постанова судді підлягає скасуванню, провадження в справі про адміністративне правопорушення закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року про накладення адміністративного стягнення за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Луганської області ОСОБА_1