АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1540/2017Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Бойко О.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, ОСОБА_5 11 березня 2017 року о 03 год. 05 хв. на автодорозі Київ-Чоп 22 км керував автомобілем "Опель", державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто здійснив дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Вважає, що в постанові суду першої інстанції має місце неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначає, що 11 березня 2017 року, під час руху на автомобілі по а/д Київ-Чоп (22 км) його було зупинено працівниками поліції. Працівник поліції, який підійшов до автомобіля, повідомив йому, що на нього було подано скаргу: «небайдужими громадянами», за буцімто, його неправомірну поведінку на території АЗС «КЛО». Таке твердження його дуже обурило, оскільки на автозаправці не було інших громадян, а також між ним чи будь-якими іншими особами не виникало ніяких конфліктів. З поміж іншого, працівники поліції запропонували йому пройти тест на вміст алкоголю в організмі, оскільки, буцімто його поведінка не відповідала обстановці, а також від нього було чути запах алкоголю. Таке твердження поліцейських його просто вразило, адже він принципово, ніколи в житті, навіть не куштував алкоголю на смак. Проте, він погодився пройти тест на вміст алкоголю, в присутності двох свідків, як це передбачено чинним законодавством. Однак, за дивним збігом обставин «небайдужі громадяни», які були заявниками щодо, буцімто, його неправомірних дій на АЗС «КЛО», вже з'явились у якості свідків огляду на стан сп'яніння. За таких обставин, він відмовився проходити огляд у присутності «небайдужих осіб» у якості свідків та висловив вимогу щодо проходження огляду на стан сп'яніння за присутності керівництва поліції. Вказане твердження чітко зафіксоване на відеозаписі, поданому до суду поліцейськими у якості речового доказу (з нагрудної камери поліцейського ЛА00049 за період з 03:05 по 03:06 год. 11.03.2017 року, файл третя хвилина дев'ята секунда). Однак, суд першої інстанції навіть не переглянув неспростовний речовий доказ.

ОСОБА_5 також зазначає, що ним через канцелярію суду першої інстанції було подано клопотання про допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Однак суд першої інстанції вищевказаних клопотань навіть не розглянув, що є прямим порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищевказане порушення норм процесуального права судом першої інстанції потягло за собою неповне з'ясування обставин і в кінцевому результаті призвело до прийняття неправильного рішення.

Крім того, у відповідності до вимог чинного законодавства, відмова водія від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу не створює складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_5 вказує, що він не відмовлявся проходити огляд на стан сп'яніння - взагалі, а лише вимагав провести його у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, водій в принципі не міг порушити п. 2.5 Правил дорожнього руху, оскільки його положення не передбачають обов'язку проходити огляд на стан сп'яніння на вимогу поліцейського, пожежного, сантехніка чи будь-кого іншого, крім працівника міліції, якого у відповідності до положень Закону України «Про національну поліцію» юридично не існує з 01.01.2017 р.

Таким чином, у діях водія ОСОБА_5 відсутній факт невиконання п. 2.5 ПДР чинного на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення та відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відеозаписом з місця події.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Зокрема, посилання ОСОБА_5 на те, що судом першої інстанції не було допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є достатніми підставами для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки судом були досліджені письмові пояснення вказаних свідків, які підтвердили той факт, що ОСОБА_5 дійсно відмовився проходити огляд на стан сп'яніння, що вказує і сам ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі. Крім того, безпідставним є посилання ОСОБА_5 на те, що судом першої інстанції не було переглянуто відеозапис з місця події, оскільки згідно постанови суду вказаний відеозапис судом переглянуто та з нього убачається, що ОСОБА_5 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, зокрема і щодо вимоги про проходження медичного огляду в присутності керівництва поліції, також є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають вимогам закону, а тому задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_5 стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський