Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/434/17 Головуючий в 1-й інстанції Сакоян Д.І.
Єдиний унікальний № 317/1093/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, п/в ВАН 551177 від 02.02.2013 року, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320,00 грн.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_2, 26.03.2017 року о 00 год. 40 хв. на 297 км а/д Харків-Сімферополь керував автомобілем НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду в ЗОНД для встановлення стану алкогольного спяніння, а також продуття алкотестеру «Драгер» відмовився у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не керував автомобілем; в копії протоколу, яку йому було вручено, відсутня частина статті ст. 130КУпАП, тобто після того як протокол був виданий в нього вносились дані; розгляд справи відбувся без його участі, у звязку з чим він був позбавлений можливості заявляти клопотання; в матеріалах справи відсутній такий доказ, як відеозапис; доказів, що він дійсно перебував за кермом автомобіля немає; в протоколі зазначено, що його відсторонено від керування, але не зазначено яким саме чином; після складання протоколу автомобіль не вилучався, його ніхто не відсторонював від керування автомобілем, тобто дані факти засвідчують про те, що він не був в стані алкогольного спяніння; судом проігноровано його клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням на лікарняному.

На підставі вищевикладеного, просить постанову районного суду скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 подав клопотання про закриття провадження у справі у звязку із закінченням на момент розгляду справи апеляційним судом строку накладення адміністративного стягнення.

Заслухавши в судовому засіданні апелянта ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга і клопотання ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Суддею виконані вимоги ст. ст. 280, 283 КУпАП України і повно, всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 173477 від 26.03.2017 року, яким зафіксовані обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 4); поясненнями свідків (а.с. 5, 6); рапортом інспектора поліції (а.с. 7); відеозаписом доданим до матеріалів справи.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст. 252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст. 251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у звязку з чим, вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови ОСОБА_2, який керував транспортним засобом від проходження огляду на стан спяніння.

У фабулі протоколу відомості про обставини правопорушення зазначені правильно (керував з ознаками алкогольного спяніння) і доводи апелянта про те, що в протоколі було зазначено, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного спяніння, є необґрунтованими.

Посилання апелянта про те, що під час складання в протоколі не було зазначено частину статті 130 КУпАП, не є суттєвим порушенням, яке може бути підставою для скасування прийнятого судом рішення, адже зазвичай графа про частину відповідної статті заповнюється після перевірки щодо повторності порушення. В будь-якому випадку вказана обставина не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 і на фактичні обставини справи.

Доводи ОСОБА_2, що в протоколі не зазначено, яким чином водія було відсторонено від керування транспортним засобом, не свідчить про неправильність його складання, адже вимогами ст. 256 КУпАП не передбачено зазначення таких відомостей в протоколі.

Твердження апелянта про те, що судом були допущені процесуальні порушення і не дотримані його права в сенсі того, що останній був позбавлений можливості особисто приймати участь при розгляді справи є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов'язковою.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов'язковою.

Поведінка ОСОБА_2 щодо його неявки у судові засідання, вочевидь свідчила про його намагання затягнути процес та уникнути відповідальності, приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності, суд прийняв обґрунтоване рішення про розгляд справи за його відсутності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 мав обєктивну можливість особисто, або через захисника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 286 КУпАП. Осатаній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є очевидною та підтверджується матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що він не керував автомобілем, апеляційний суд вважає необґрунтованими, вони спростовуються матеріалами справи, а саме рапортом працівника поліції і відеозаписом доданим до матеріалів справи.

Висновки суду про наявність вини в діях ОСОБА_2 обґрунтовані матеріалами справи. Докази зібрані у порядку та на підставі визначеному законом.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги.

Стягнення суд призначив у відповідності із санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заявлене ОСОБА_2 клопотання про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, задоволенню не підлягає з огляду на той факт, що положення вказаної норми може бути застосовано в тому разі, якщо постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу та клопотання ОСОБА_2 про закриття справи у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1