АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/1377/2017 Постанова винесена суддею Шумейко О.І.
Категорія: ч.2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 320 гривень 00 копійок.

Постановою суду встановлено, що 01.12.2016 року о 01 год. 15 хв. ОСОБА_3 керувала автомобілем НОМЕР_1 по пр. Оболонському в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків. Чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_3 просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року в частині накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки скасувати та закрити провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності.

За доводами апелянта суд першої інстанції, розглянувши справу у її відсутність допустив порушення норм чинного законодавства, не надав їй можливість надати пояснення з приводу пригоди, не врахував суттєві обставини справи, які мають важливе значення в даній справі та не допитав свідка, яка їхала разом з нею і була присутня при розмові з працівником патрульної поліції та складанні протоколу.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що оскільки вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не була присутня під час розгляду справи, то неодноразово приходила до канцелярії суду першої інстанції для з'ясування дати розгляду справи, проте їй постійно заявляли, що справа відносно неї до суду не надходила, і лише 04.05.2017 року їй стало відомо, що відбулося судове засідання і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Також ОСОБА_3 зазначає, що 01 грудня 2016 року о 01 год. 15 хв. ранку вона їхала разом зі своєю подругою по пр. Оболонському в м. Києві на автомобілі марки «Кіа» 2109», д.н.з. НОМЕР_3. В зазначений час її автомобіль був зупинений працівниками поліції хоча ніяких порушень ПДР України з її боку допущено не було і аварійної ситуації також не було створено. На вимогу працівників поліції вона одразу зупинилася, пред'явила техпаспорт на автомобіль та права і попросила пояснити причину її зупинки. Причину зупинки їй ніхто не пояснив, а зразу ж було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп'яніння. Працівникам поліції вона пояснила, що спиртних напитків не вживала, що перебуваю в нормальному стані і попросила провести медичний огляд на стан мого сп'яніння у спеціаліста . Однак працівники поліції не звернули увагу на її пояснення та прохання і склали протокол про те, що вони ніби-то відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку. З таким протоколом вона безумовно не погодилась, про що зробила відповідний запис у протоколі - «не згодна».

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не визначився за що саме вона повинна понести адміністративне стягнення чи за керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння чи за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

При цьому просить врахувати те, що автомобіль для неї та її сім'ї являється не предметом розкоші, а предметом пересування і позбавлення її права керування усіма видами транспортних засобів на три роки приведе до багатьох незручностей, оскільки вона одна виховує малолітню доньку, яку потрібно відвозити та забирати з школи.

Також апелянт зазначає, що працює в ТОВ «Брокард Україна», її місце роботи знаходиться за межами міста, а тому для запобігання незручностей їй потрібен автомобіль, оскільки на транспорт загального користування розраховувати не можна, так як інтервали руху великі і витрачається багато часу на поїздки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_3у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений представленими в матеріалах справи даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №925448 від 01 грудня 2016 року (а.с. 1), згідно якого ОСОБА_301.12.2016 року, о 01 год. 25 хв., керувала автомобілем НОМЕР_2 по пр. Оболонському в м. Києві з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків. Також вина підтверджується розпискою ОСОБА_4, який взяв на себе зобов'язання доставити транспортний засіб «Кіа» за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, 8 (а.с.2), таким чином підтверджується виконання працівниками поліції ст. 266 КУпАП щодо усунення ОСОБА_3 від керування. Окрім того, вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП вдруге протягом року підтверджується карткою обліку адміністративного правопорушення з додатком ( а.с 5,6)

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції не визначився за що саме вона повинна понести адміністративне стягнення чи за керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння чи за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння є безпідставними, оскільки спростовуються змістом постанови, з якої вбачається, що суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР України, а саме відмову від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Більш того, під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 не заперечувала своєї вини в скоєному правопорушенні, оскаржуючи лише суворість накладеного адміністративного стягнення.

Що стосується доводу апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, то як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в ній відсутні дані про належне повідомлення ОСОБА_3 про час розгляд у справи в суді першої інстанції та справа була розглянута без участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, що позбавило цю особу можливості реалізувати права, передбачені вищезазначеною нормою права.

Проте, вказане право було поновлено в суді апеляційної інстанції, де ОСОБА_3 скористалася своїм правом на дачу пояснень, у тому числі про обставини подій, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, тощо. В усякому разі порушення судом першої інстанції прав особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, не є підставою для скасування постанови судді районного суду і закриття провадження у справі за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, а стало лише підставою для поновлення строку апеляційного оскарження.

На підставі наведеного, притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності є законним та обґрунтованим.

Що стосується накладеного на ОСОБА_5 адміністративного стягнення, то апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 23 КпАП України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КпАП України, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом, та при його накладенні враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція частини 2 статті 130 КпАП України (в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008; із змінами, внесеними згідно із Законами № 693-VII від 19.11.2013, № 596-VIII від 14.07.2015, № 1446-VIII від 07.07.2016) передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь її вини, наявність обставини, та обґрунтовано прийшов до висновку про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення саме у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Отже, суддею місцевого суду Конотовській Ю.С. накладено адміністративне стягнення з дотриманням вимог ст. ст. 23, 33 КпАП України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає особі правопорушника, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Посилання апелянта на суттєве погіршення матеріального становища її сім'ї у зв'язку з неможливістю використовувати транспортний засіб, та на перебування на її утриманні малолітньої доньки, не заслуговують на увагу, оскільки докази на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3 до апеляційної скарги не долучила та у судовому засіданні під час апеляційного розгляду не надала.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення як щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, так і в частині законності накладеного адміністративного стягнення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року в частині накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки і закриття провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності, як про те ставила питання ОСОБА_3, не вбачаю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І.Кепкал