Номер провадження 33/788/138/17 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 471 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року суддя Апеляційного суду Сумської області Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про порушення митних правил за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, -

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

представника Сумської митниці ДФС - Бикова Д.О., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення, оскільки ікони, які вона переміщала через митний кордон, не відносяться до культурних чи історичних цінностей та не потребують спеціального дозволу на їх вивезення, тому на них не розповсюджуються відповідні заборони або обмеження. При цьому, вона просила поновити їй строк на подання апеляційної скарги, оскільки вона не приймала участі у розгляді справи і постанову судді не отримувала, а про її наявність дізналася лише 14.03.2017 з Єдиного державного реєстру судових рішень

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01.02.2017 ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України і на неї було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. з конфіскацією на користь держави товару, що став порушенням митних правил, а саме двох ікон. Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді 26.10.2016 близько 22-09 годині в зону митного контролю митного поста «Катеринівка» Сумської митниці ДФС у напрямку «виїзд» з митної території України, під керуванням ОСОБА_5 заїхав автомобіль «ВАЗ 21144» р.н. НОМЕР_1, в якому перебувала пасажир ОСОБА_3 Під час проведення митного контролю у ОСОБА_3, яка обрала форму проходження митного контролю при виїзді з України через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», були виявлені: ікона із зображенням Матері Божої (виконана на дерев'яній дошці розміром 25x32,5 см. із ознаками пошкодження верхнього шару); ікона із написом Рождество Пресвятых Богородицы (виконана на дерев'яній дошці розміром 26,5x31 см. із ознаками пошкодження верхнього шару), які знаходилися серед особистих речей в багажному відділенні вищевказаного транспортного засобу та відносно яких при переміщенні через митний кордон України встановлені обмеження ст.197 МК України та п.п.4, 6 і 12 Наказу Мінкультури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002, та які підлягають обов'язковому декларуванню при переміщенні через митний кордон України. Таким чином, ОСОБА_3 намагалась перемістити через митний кордон України без письмового декларування вказані вище предмети загальною вартістю 400 грн. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України.

Вислухавши представника Сумської митниці ДФС Бикова Д.О., який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити рішення судді без змін, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч.2 ст.294 КУпАП).

Як зазначила в своєму клопотанні ОСОБА_3 вона не приймала участі у розгляді справи і постанову судді не отримувала, а про її наявність дізналася лише 14.03.2017 з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому, зважаючи на те, що вона не мала можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження даного рішення судді підлягає поновленню, оскільки він був пропущений ОСОБА_3 з поважних причин.

Розглядаючи протокол про порушення митних правил № 0593/80514/16 від 26.10.2016 суддя суду першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 порушила порядок проходження контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю «зелений коридор», вона намагалася перемістити через митний кордон України товари, переміщення яких через митний кордон України обмежено законодавством України.

Однак такі висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, а також не ґрунтуються на вимогах законодавства України.

Так, диспозицією ст.471 МК України передбачена відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що під час проходження митного контролю в зоні митного поста у напрямку «виїзд» з митної території України у ОСОБА_3, яка обрала форму проходження митного контролю при виїзді з України через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», були виявлені ікони, відносно яких при переміщенні через митний кордон України встановлені обмеження ст.197 МК України та п.п.4, 6 і 12 Наказу Мінкультури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002, та які підлягають обов'язковому декларуванню при переміщенні через митний кордон України.

Відповідно до приписів ч.ч.1 і 2 ст.197 МК України, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та їх митне оформлення здійснюються органами доходів і зборів на підставі отриманих з використанням засобів інформаційних технологій документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органам доходів і зборів передбачено законами України. Переліки таких товарів (із зазначенням їх опису та коду згідно з УКТ ЗЕД), а також порядок видачі відповідних дозволів та їх обігу з використанням засобів інформаційних технологій затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з висновку Державної експертизи культурних цінностей від 28.11.2016 № 486, виявлені та вилучені 26.10.2016 під час проходження митного контролю у ОСОБА_3 ікони початку XX ст. не мають художнього та історичного значення, не підлягають збереженню та охороні згідно з діючим законодавством України, не належать до культурних цінностей, визначених у ст.ст.1 і 14 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», і на підставі цього не можуть бути занесені до Державного реєстру культурного надбання або до Музейного фонду України. При вивезенні з України надані ікони потребують дотримання митних правил.

Таким чином, з огляду на експертні висновки вказані ікони не є товаром, переміщення якого через митний кордон України обмежено законодавством України, а тому під час проходження ОСОБА_3 митного контролю в зоні спрощеного митного контролю («зелений коридор») вони не підлягали обов'язковому декларуванню, що виключає в діях останньої склад правопорушення, передбаченого ст.471 МК України.

Крім того, протокол про порушення митних правил містить посилання на те, що ОСОБА_3 намагалася перемістити ікони без письмового декларування з порушенням, окрім як ст.197 МК України, ще п.п.4, 6 і 12 Наказу Мінкультури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002, яким затверджена Інструкція, яка і визначає порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України.

Разом з тим, п.4 Інструкції встановлені правила контролю за вивезенням, тимчасовим вивезенням культурних цінностей з території України, в той час як виявлені ікони такими не являються, а п.п.6 і 12 взагалі відсутні.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, як при складанні протоколу про порушення митних правил, так і при розгляді його в суді першої інстанції була неправильна застосована норма матеріального права (ст.ст.197 і 471 МК України), оскільки не було конкретизовано, які саме обмеження щодо переміщення вказаних вище ікон були порушені ОСОБА_3 та на підставі чого ці ікони підлягали обов'язковому письмовому декларуванню, враховуючи висновок експерта від 28.11.2016 № 486.

Натомість службова особа, яка склала протокол про порушення митних правил, а також суддя суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_3 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, обмежилися лише посиланням на законодавство України, не розкриваючи зміст його норм та не аналізуючи детально його положення щодо переміщення через митний кордон вказаних вище ікон, які не відносяться до культурних чи історичних цінностей та які не потребують спеціального дозволу на їх вивезення з точки зору розповсюдження на них відповідних заборон або обмежень, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Аналогічним рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Зазначене також узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, що сформульована у п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Враховуючи зазначені вище обставини, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в її діях складу правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, заслуговують на увагу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В той же час є невірними посилання останньої на Додаток 1 до п.1.5 вказаної Інструкції, яким визначений перелік сувенірних виробів, предметів культурного і ужиткового призначення серійного і масового виробництва, на вивезення (тимчасове вивезення) яких дозвіл Державної служби контролю не потрібен, оскільки п.5 Додатку до вказаного Переліку віднесено виключно сучасні предмети релігійного призначення різної конфесійної належності, виготовлені друкованим способом ікони, а також інші предмети релігійного призначення тиражного виробництва, при цьому ікони, які є предметом апеляційного розгляду даної справи до вказаних категорій не відносяться.

На підставі викладеного, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, а справа на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк подачі апеляційної скарги на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 лютого 2017 року відносно ОСОБА_3 - скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіРунов В. Ю.