Справа № 163/1099/17 Провадження №33/773/467/17 Суддя в 1 інстанції: Гайдук А. Л.
Категорія:ст.ст. 471, 472 МК України Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Лівандовська-Кочура Т.В. з участю представника Волинської митниці ДФС ОСОБА_1, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією в дохід держави 1000 (однієї тисячі) євро, вилучених згідно протоколу та опису затриманих предметів № 0918/205000000/17 від 19 березня 2017 року і прийнятих 20 березня 2017 року бухгалтерією Волинської митниці ДФС, згідно квитанції до прибуткового касового ордера за №23.

Провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 472 МК України закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, слідуючи 19 березня 2017 року приблизно о 03 год. 20 хв. з України в ОСОБА_4 через митний пост Ягодин Волинської митниці ДФС, в якості пасажира автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю «зелений коридор», переміщуючи при собі дозволену до вивезення за межі України, без письмового декларування та надання дозвільних документів 10000,00 євро, також валюту, яка склала понад допустиму до вивезення за межі України норму готівки, а саме 1000 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 19 березня 2017 року становить 28937,68 грн., чим порушив вимоги пункту 2 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27 травня 2008 року та вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Крім цього, ОСОБА_3ставилось у вину те, що він, при тих же обставинах, не задекларував за встановленою формою вказаний товар, який згідно ч. 2 ст. 374 МК України підлягав обовязковому письмовому декларуванню, використавши всупереч вимог ст.ст. 366, 374 МК України смугу руху зелений коридор, як форму декларування, шляхом вчинення дій, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст.471 МК України захисник в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи, суддя не з'ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Стверджує, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в автомобілі, який перетинав кордон рухався в якості пасажира, вилучені кошти він декларував усно, умислу на приховування валюти не мав, оскільки хотів задекларувати 1000 євро, однак працівники митниці йому такої можливості не дали. Просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, як незаконну та необґрунтовану, провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного стягнення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справипро адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2, яка подану апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_3 підтримала, представника Волинської митниці ДФС ОСОБА_1, який заперечив проти апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст.ст. 471, 472 МК України вказаних вимог закону дотримався.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Факт незадекларування виявлених та вилучених товарів підтверджується і поданою актом про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, контрольним талоном для проходження по «зеленому коридору».

Окрім того, при наданні пояснень працівникам митниці ОСОБА_3 фактично визнав свою винуватість, оскільки підтвердив те, що гроші належали саме йому.

Дана судом першої інстанції і належна оцінка іншим доказам у справі, зокрема і поясненням захисника щодо відсутності умислу на незаконне перевезення волюти в ОСОБА_3

Статею 68 Конституції України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а тому твердження адвоката про те, що ОСОБА_3 не мав наміру порушувати митне законодавство, а тому в його діях відсутній умисел на вчинення правопорушення, до уваги не беруться.

Розділом 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року (далі Інструкція) передбачено, що фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа - резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро. Строк дії таких документів 30 календарних днів, починаючи з дня видачі.

Тобто, з огляду на вказані положення Інструкції в розрізі вимог ч. 4 ст. 374 МК України, при переміщенні через пункти пропуску для автомобільного сполучення валюти понад 10000 євро, громадяни зобов'язані обрати загальну смугу пропуску "червоний коридор", подати письмову декларацію та підтверджуючі документи про зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує еквівалент у 10000 євро.

Частиною 7 Розділу 1 Інструкції передбачено, що фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до законодавства України.

Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази, які суд першої інстанції взяв до уваги, давши їм належну оцінку, суддя вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що доводи адвоката щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, безпідставні, тому визнав останнього винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Закривши провадження щодо ОСОБА_3 за ст.472 МК України, суддя належним чином мотивував своє рішення з цього приводу і зазначив докази, якими підтверджується відсутність в діях порушника складу даного правопорушення, з чим погоджується і апеляційний суд.

ОСОБА_3 допустив порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що повністю охоплюється диспозицією ст. 471 МК України і такі дії додаткової кваліфікації за ст. 472 МК України не потребують.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_3 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя