АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/721/17Суддя 1 інстанції Хоруженко Н. В.
Номер провадження 33/774/22/К/17Суддя- доповідач Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні,

за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, її захисника - ОСОБА_3 та прокурора - Мельниченко І.В., матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на неї стягнення: за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян; відповідно до ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Постановою цього ж суду від 11 травня 2017 року в абзаці другому резолютивної частини постанови від 05 травня 2017 року виправлено описку та викладено його наступним чином: відповідно до вимог ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_2 стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

При обставинах, викладених в постанові, ОСОБА_2, працюючи директором КП «Апостолівська друкарня», тобто, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, не дотримуючись, передбачених ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, усвідомлюючи наявну суперечність між своїм приватним інтересом та службовими повноваженнями, не вжила заходів щодо недопущення запобіганню та врегулюванню конфлікту інтересів, що в подальшому призвело до прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів що передбачено п. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», а саме - видання наказу № 9 від 07 березня 2017 року «Про преміювання» ОСОБА_5, яка є її донькою. Зокрема ОСОБА_2, перебуваючи у приміщенні КП «Апостолівська друкарня» розташованому за адресою м. Апостолове, вул.. Ветеранів, 4-А, перед та під час видання й підписання наказу № 9 від 07 березня 2017 року «Про виплату матеріального заохочення» у книзі наказів КП «Апостолівська друкарня», усвідомлюючи наявність реального конфлікту інтересів суперечності між її службовими повноваженнями та приватним інтересом щодо обсягу доходу своєї доньки, що впливало на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень під час виконання повноважень, не повідомила безпосереднього керівника - голову Апостолівської районної ради ОСОБА_6 про наявний конфлікт інтересів.

Також, ОСОБА_2 , працюючи директором КП «Апостолівська друкарня», тобто, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, не дотримуючись, передбачених ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, усвідомлюючи наявну суперечність між своїм приватним інтересом та службовими повноваженнями,знаходячись на робочому місці за адресою м. Апостолове, вул.. Ветеранів, 4А, прийняла рішення - видала наказ про преміювання працівників друкарні № 9 від 07 березня 2017 року «Про виплату матеріального заохочення» з нагоди Дня 8 березня по 200 грн. кожному у тому числі і ОСОБА_5, яка є її донькою. Тобто, прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, обумовленого усвідомленням та бажанням покращення матеріального стану своєї дочки ОСОБА_5 шляхом надання премії останній.

Окрім того, ОСОБА_2, працюючи директором КП «Апостолівська друкарня», тобто, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, не дотримуючись, передбачених ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суперечність між приватним інтересом та її службовими повноваженнями, знаходячись на робочому місці за адресою м. Апостолове, вул. Ветеранів, 4А, прийняла рішення - видала наказ про преміювання працівників друкарні № 9 від 07 березня 2017 року «Про виплату матеріального заохочення» з нагоди Дня 8 березня по 200 грн. кожному у тому числі і собі особисто. Тобто, прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів обумовленого усвідомленням та бажанням покращення свого матеріального становища, шляхом преміювання себе особисто.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу інкримінованих порушень.

В обґрунтування доводів скарги зазначила, що в її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки на неї не поширюється дія ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, тому що положеннями ст. 27 цього Закону визначено обмеження спільної роботи близьких осіб тільки щодо осіб, зазначених у п.п. «а», «в»-«з» п. 1 ст. 3 вказаного Закону, до переліку яких вона, як посадова особа юридичної особи публічного права, не відноситься. Окрім того, премію вона встановила та виплатила жінкам-працівникам до Міжнародного жіночого дня 8 Березня згідно з п. 7.4 колективного договору та Положення про преміювання, який є додатком до нього, й жодного умислу на преміювання виключно себе та доньки в неї не було. Також вказала на недопустимість доказів у справі, які отримані працівниками поліції в незаконний спосіб, з застосуванням щодо неї психологічного тиску, погроз та шантажу та без дотримання порядку тимчасового доступу до речей та документів, врегульованого положеннями глави 15 КПК України. Акцентувала увагу суду апеляційної інстанції й на тому, що судом завищено розмір штрафу в 10 разів та стягнуто з неї 200 грн. неоподаткованих мінімумів доходів громадян, замість 20.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, вважаючи постанову законною, послалася на те, що протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП складено працівниками поліції з дотриманням вимог діючого законодавства та законним шляхом отримано докази її вини. Прокурор наполягала на тому, що ОСОБА_2, будучи посадовою юридичної особи публічного права є суб'єктом відповідальності за корупційній та пов'язані з корупцією правопорушення й враховуючи доведеність її вини у вчиненні інкримінованих правопорушень, належними доказами, повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності. Також прокурор, не погоджуючись з доводами ОСОБА_2 про завищення розміру штрафу, вказала, що судом суму штрафу визначено правильно, однак допущено описку в зазначенні розміру неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яку виправлено постановою суду від 11 травня 2017 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її захисник - ОСОБА_3, кожен окремо, підтримали подану апеляційну скаргу, підтвердили викладені в її обґрунтування доводи, й наполягаючи на тому, що ОСОБА_2 не є суб'єктом відповідальності за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, просили апеляційну скаргу задовольнити у відповідності до її вимог.

Прокурор вважала за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, як законну та обґрунтовану.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції було виконано в повному обсязі.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, фактичні обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, як посадовою особою юридичної особи публічного права - суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в умовах реального конфлікту інтересів, афіксовані протоколами про адміністративні правопорушення № 234, № 235, № 236 від 19 квітня 2017 року, з яких слідує, що ОСОБА_2, займаючи посаду директора КП «Апостолівська друкарня», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила безпосереднього керівника - голову Апостолівської районної ради про наявний конфлікт інтересів, видала та підписала наказ № 9 від 07 березня 2017 року «Про виплату матеріального заохочення», за яким преміювала з нагоди Дня 8 березня жінок-працівників підприємства в розмірі по 200 грн., в тому числі себе та ОСОБА_5, яка знаходилась в прямому її підпорядкуванні та є її близькою особою - донькою (а.с. 2-9 том № 1, 2-9 том № 2, 2-9 том № 3).

Факт зайняття ОСОБА_2 посади директора КП «Апостолівська друкарня» та належність її до кола суб'єктів відповідальності за корупційні правопорушення, встановленого п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» підтверджується рішенням Апостолівської районної ради № 485-57/VІ від 05 серпня 2015 року «Про призначення на посаду директора КП «Апостолівська друкарня» ОСОБА_2» та контрактом, укладеним між нею та Апостолівською районною радою Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року (а.с. 33, 93-97 том № 1).

Також письмовими матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_8 й за наказом № 6 від 11 січня 2017 року, виданого директором КП «Апостолівська друкарня» ОСОБА_2, прийнята на посаду інженера-технолога зазначеного підприємства. При цьому, ОСОБА_7, в силу зайнятої нею посади, знаходилася в прямому підпорядкування директора підприємства - ОСОБА_2, своєї матері, яка, згідно з положеннями статуту підприємства та контракту, здійснює поточне (оперативне) управління ним (а.с. 26, 27, 91, 12-18, 93-97 том № 8).

З наказу № 9 від 07 березня 2017 року «Про виплату матеріального заохочення» слідує, що ОСОБА_2 як директор КП «Апостолівська друкарня», видала та підписала наказ, за яким преміювала з нагоди Дня 8 березня жінок-працівників підприємства в розмірі по 200 грн., в тому числі себе та ОСОБА_5 (а.с. 9 том № 1).

Листом Апостолівської районної ради за № 109/0/2-17 від 05 квітня 2017 року підтверджено, що протягом 2016-2017 років повідомлень про конфлікт інтересів від керівника КП «Апостолівська друкарня» до Апостолівської районної ради не надходило і в цей період райрада не приймала рішень про преміювання керівника та працівників цього комунального підприємства (а.с. 36 том № 1).

Окрім вищенаведених доказів, вина ОСОБА_2 у вчиненому підтверджується її письмовими поясненнями, а також, поясненнями, викладеними в протоколах, згідно яких вона підтвердила фактичні обставини вчинених правопорушень, й жодних зауважень до них не вносила. В судовому засіданні суду першої інстанції також вказані факти вона не оспорювала та повністю визнала вину.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 та наявність в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в її діях складу інкримінованих адміністративних правопорушень з тих підстав, що вона, як посадова особа юридичної особи публічного права, не відноситься до переліку осіб, визначеному ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції», якою встановлено обмеження роботи близьких осіб, а тому на неї не розповсюджується вимоги ст. 28 вказаного Закону щодо вжиття заходів по запобіганню та врегулюванню конфлікту інтересів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність осіб настає у разі за: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до примітки ст. 172-7 КУпАП суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є директором КП «Апостолівська друкарня», яке є правонаступником Апостолівської районної друкарні, зареєстрованої, як юридична особа рішенням виконкому Апостолівської ради народних депутатів від 24 листопада 1991 року № 326/9, свідоцтво № НОМЕР_1. Підприємство знаходиться в спільній власності територіальних громад, представником яких є Апостолівська районна рада (а.с.12-18, 85 том № 1).

За змістом ч. 2 ст. 81 ЦК України юридичною особою публічного права є юридична особа, яка створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Отже, КП «Апостолівська друкарня» створена розпорядчим актом органу місцевого самоврядування, тому є юридичною особою публічного права, а її директор - ОСОБА_2, як посадова особа юридичної особи публічного права, підпорядкована підзвітна та підконтрольна органу місцевого самоврядування - Апостолівській районній раді, що узгоджується з положеннями ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З огляду на викладене, ОСОБА_2, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка знаходиться у відносинах підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органу місцевого самоврядування - Апостолівської районної ради, є суб'єктом відповідальним за інкриміновані їй адміністративні корупційні правопорушення, оскільки віднесена до п.п. «а» п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», а тому на неї покладаються передбачені ч. 1 ст. 28 цього Закону обов'язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, повідомлення органу місцевого самоврядування - голову Апостолівської районної ради про наявність реального конфлікту інтересів - суперечності між її службовими повноваженнями та приватним майновим інтересом щодо збільшення обсягу свого доходу та доходу підпорядкованої їй дочки, яка виникла під час вирішення питання про преміювання працівників підприємства з нагоди свята, що в подальшому вплинуло на об'єктивність та неупередженість прийняття нею рішення, в умовах реального конфлікту інтересів, про преміювання під час виконання повноважень.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про не застосування відносно неї положень ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції», якою встановлюються обмеження стосовно роботи близьких осіб, та відсутності у зв'язку з цим підстав виконувати передбачені ч. 1 ст. 28 цього Закону обов'язки, суд апеляційної інстанції вважає їх неприйнятними, оскільки в цьому випадку не повідомлення про наявність реального конфлікту та прийняття рішень в його умовах стосується саме змісту вирішення питання визначення директором КП «Апостолівська друкарня» ОСОБА_2 кола осіб з працівників підприємства та виплати їм премії, а не обмеження роботи близьких осіб на підприємстві, що ОСОБА_2І за провину не ставиться.

Також, доводи скарги про недопустимість доказів у справі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони отримані уповноваженими на те посадовими особами відповідного департаменту Національної поліції в межах їх повноважень, визначених Законом України «Про національну поліцію» і Положеннями Про Національну поліцію, Про Департамент захисту економіки Національної поліції України, та підстави ставити під сумнів належність та допустимість доказів відсутні.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про отримання доказів в незаконний спосіб із застосуванням щодо ОСОБА_2 психологічного тиску, погроз і шантажу, оскільки жодних даних в підтвердження цих фактів стороною захисту не надано. При цьому, посилання на порушення вимог глави 15 КПК України щодо порядку тимчасового доступу до речей та документів, є недоречним, оскільки такий порядок застосовується у разі внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, та є заходом забезпечення кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що премія була виплачена у відповідності до умов колективного договору та положення про преміювання й жодного умислу на преміювання виключно себе та своєї доньки в неї не було, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 інкримінується не порушення порядку виплати премій щодо себе та інших працівників, а саме не повідомлення нею про наявність реального конфлікту інтересів та вчинення дій - видання та підписання наказу в умовах реального конфлікту інтересів, зміст якого полягає саме у суперечності її приватного інтересу (майнового, який полягав в покращенні свого матеріального стану та близької особи - дочки) зі службовими повноваженнями під час здійснення обов'язків щодо управління підприємством, директором якого вона є.

Отже, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд, на виконання вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП, урахував особу ОСОБА_2, яка працює, раніше корупційних правопорушень не вчиняла, у вчиненому розкаюється, інші обставини справи, а також характер вчинених нею правопорушень, та призначив їй адміністративне стягнення з урахуванням мети його накладення, визначеної в ст. 23 КУпАП та вимог ст. 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами скарги про завищення розміру штрафу в 10 разів, оскільки в резолютивній частині оскаржуваної постанови суд допустив описку й помилково зазначив про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу, яку було виправлено постановою цього ж суду від 11 травня 2017 року, що не погіршує становища ОСОБА_2, скільки фактично визначена судом сума штрафу в розмірі 3400 грн. є правильною і відповідає санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У контексті наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у зв'язку з чим постанову залишає без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області: Н.В. Коваленко