Справа № 466/1283/17 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 33/783/429/17 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року суддя Апеляційного суду Львівської області Романюк М. Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року, -

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

За постановою суду ОСОБА_1 18.02.2017 о 00.15 год. в м. Львові вул. Винниця, 12, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, порушивши вимоги п. 2.9 А ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп'яніння проводився у встановленому порядку з використанням технічного засобу «Drager Alkotest» №6820.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та звільнити його від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ПП «Капіталпромбуд» та закрити провадження по справі. В обґрунтуванні вимог зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він має водійський стаж з 1995р., за весь цей час жодного правопорушення не вчиняв. Крім того визнає свою вину та щиро кається у скоєному адміністративному правопорушення та просить врахувати те, що він працює на посаді машиніста екскаватора і ця робота є єдиним джерелом його доходу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги і дослідивши матеріали справи № 466/1283/17, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді без змін з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення стверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 135922 від 18 лютого 2017р., висновком з приладу «Drager» від 18 лютого 2017 року, згідно якого тестування на встановлення стану алкогольного сп'яніння у ОСОБА_1 було проведено за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6820», за результатом якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (1.32%).

Доведеність вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та кваліфікація дій апелянтом не оспорюються.

Доводи апелянта щодо неповного з`ясування суддею всіх обставин справи в частині звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосовувати захід громадського впливу.

Застосування вимог ст.21 КУпАП до особи, є правом, а не обов'язком суду.

Аргументи апеляційної скарги про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ПП «Капіталпромбуб», що, на думку апелянта, є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 21 КУпАП, являються непереконливими, з огляду насамперед на характер та обставини вчиненого правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що суддя місцевого суду при обранні адміністративного стягнення, врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та застосував до ОСОБА_1 передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Доводи ж апеляційної скарги ОСОБА_1, що він визнав свою вину в повному обсязі у вчиненому правопорушенні також правильність висновків судді місцевого суду щодо наявності обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_1 саме адміністративного стягнення не спростовують.

Правових підстав для скасування судового рішення апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та передачі матеріалів справи щодо ОСОБА_1 на розгляд трудовому колективув порядку ст. 21 КУпАП немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Романюк М.Ф.