Справа № 720/825/17
Провадження № 3/720/382/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Новоселиця

Суддя, Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В., правопорушника ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, тимчасово не працюючого,

за ч.1 ст. 204-1 КУпАП України,-

встановив:

До Новоселицького районного суду Чернівецької області направлено до розгляду адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 від 23.05.2017 року в якому зазначено, що 23 травня 2017 року о 13.30 годин під час перетину державного кордону в міжнародному пункті пропуску Мамалига, що знаходиться на території Мамалигівської сільської ради, Новоселицького району ОСОБА_2 надав паспорт громадянина ОСОБА_4 будучи при тому громадянином України, чим вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону.

В судовому засіданні ОСОБА_2 винним себе не визнав суду пояснив, що він отримав громадянство ОСОБА_4 офіційно у 2014 році та при перетині державного кордону України на пункті пропуску Мамалига Крива, надав паспорт громадянина ОСОБА_4 та в цьому не вбачає правопорушення оскільки паспорт є дійсним та законодавством йому не заборонено його використання як документ підтверджуючий його особу при перетині кордону.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 23.05.2017 року та доданих до нього матеріалів вбачається, що особа ОСОБА_2 при перетині державного кордону України на пункті пропуску Мамалига Крива встановлена на підставі поданого паспорту громадянина ОСОБА_4 серії РЕ ROU 052554902 виданий ОСОБА_2 06 серпня 2014 року.

Згідно з ст.4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття та припинення громадянства України визначається законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство» 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

Відповідно до п. 2 Правил перетинання державного кордону України громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України (КМУ) від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами, внесеними постановою КМУ від 19 жовтня 2016 року № 733 «Про внесення зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України»),зазначено, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним із таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, в тому числі паспорт громадянина України.

Суд аналізуючи у сукупності пояснення правопорушника, викладені докази, та зазначені правові норми дійшов висновку, що громадянин України ОСОБА_2 при перетині державного кордону надаючи паспорт громадянина ОСОБА_4, виступає у відносинах з державними органами Державної Прикордонної Служби України як громадянин України.

Отже викладене, свідчить про те, що його дії органом Державної Прикордонної служби України правильно кваліфіковані як незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Невизнання правопорушником своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає її способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 34 та 35 КУпАП судом не встановлено обставин яки би помякшували та обтяжували відповідальність особи за вчинене правопорушення.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу порушника, обставини, що пом'якшують та обтяжують його відповідальність.

Отже при обранні виду та міри адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 суд приймає до уваги, що він раніше не притягався до адміністративної відповідальності, ніяких негативних наслідків від даного правопорушення не наступило, суд вважає дане правопорушення малозначним та враховуючи вимоги ст. 22 КУпАП,, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, суд вважає необхідним, обмежитись усним зауваженням.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження, виноситься постанова про закриття справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 204-1, 221, 283, 284, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановив:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП України та у звязку із малозначністю звільнити його від адміністративної відповідальності, оголосивши усне зауваження.

Провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до апеляційного суду Чернівецької області в порядку передбаченому КАС України.

Суддя: Вівчар Г.А.