АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Гладій С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно з постановою судді, 29 квітня 2017 року о 4 годині 45 хвилин в місті Києві по вулиці Великій Житомирській, 40, ОСОБА_3 керувала автомобілем «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_3 відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить указану постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження в справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому ОСОБА_3 зазначає про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апелянт вважає, що посилання суду у постанові про наявність у неї явних ознак алкогольного сп'яніння не відповідає диспозиції указаного закону, а від так не утворює складу згаданого правопорушення. До того ж, суд не встановив і в матеріалах справи не має доказів того, що вона, ОСОБА_3, ухилилася від проходження огляду в установленому законом порядку на стан сп'яніння. Надані ж по справі показанням як свідків: «Драйвера», який на місце події приїхав пізніше і не був безпосереднім її очевидцем, та особи, щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення тими ж інспекторами, що і відносно неї, ОСОБА_3 вважає сумнівними і упередженими, чому, однак, як і іншим доказам, суд належної оцінки не дав, що вплинуло на правильність прийнятого ним рішення.

ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилася, про поважні причини неявки суд не повідомила. Тому, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка ОСОБА_3 не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_3, просила її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, положення ст. 280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати ніші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції дотримано наведених вимог закону при розгляді справи за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_3

Висновок суду про порушення ОСОБА_3 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у її відмові на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, підтверджується сукупністю доказів у справі, які також були предметом дослідження, перевірки та оцінки судом апеляційної інстанції.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 127817 від 29 квітня 2017 року, у цей день о 4 годині 45 хвилин в місті Києві по вулиці Великій Житомирській, 40, ОСОБА_3 керувала автомобілем Мазда, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 відмовилась в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 1).

Даний протокол за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений в силу ст. 255 цього Кодексу уповноваженою на те, особою.

Зафіксовані протоколом відомості підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що 29 квітня 2017 року о 5 годині в місті Києві по вулиці Великій Житомирській, 40, у їх присутності водій ОСОБА_3 відмовилася від проходження огляду у встановленому законом порядку в лікаря - нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп'яніння (а.с. 2).

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про сумнівність пояснень одного із указаних свідків, оскільки той приїхав за її викликом як «Драйвер» вже після зафіксованих протоколом подій, а відтак не був їх безпосереднім очевидцем, не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме розписці ОСОБА_7 від 29 квітня 2017 року про зобов'язання доставити її автомобіль «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Як вбачається з вище наведеного, ОСОБА_7 не указаний як свідок відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення. Тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Посилання ОСОБА_3 на те, що стосовно іншого свідка також складався протокол про адміністративне правопорушення тими ж інспекторами патрульної поліції, що і відносно неї, не ґрунтуються на матеріалах справи і є голослівними, а тому підстав вважати пояснення такого свідка упередженими у суду не має, тим більше за наявності аналогічних пояснень іншого свідка.

Таким чином, будь-яких обґрунтованих підстав ставити під сумнів наведені показання свідків ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі не вказала. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Оцінка наведених доказів в справі у їх сукупності об'єктивно підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_3 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у її відмові на вимогу працівника інспектора патрульної поліції пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність доказів її перебування у стані алкогольного сп'яніння є безпідставними, оскільки за обставинами керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння протокол щодо неї не складався, натомість мала місце її відмова від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, що, між тим, в обох випадках охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, за встановлених судом обставин, кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірною.

Накладене судом першої інстанції на ОСОБА_3 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого та в межах, установлених санкцією закону, за яким її визнано винною.

Порушено норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва С.В. Гладій

Справа: № 33/796/1563/2017

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя в першій інстанції: Бугіль В.В.

Суддя апеляційного суду: Гладій С.В.