справа №619/1276/17
провадження №3/619/336/17
Постанова

Іменем України

06 червня 2017 року Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,-

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП,

встановив:

14 квітня 2017 року головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Харківській області складено протокол серії ІІ №0002780 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 14.04.2017 о 16год.25хв. на 38 км автодороги Харків-Щербаківка надавав послуги з перевезення пасажирів транспортним засобом Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 за маршрутом «Мелітополь-Москва», без отримання відповідної ліцензії та без державної реєстрації як субєкта господарювання, чим порушено ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та ч.1 ст. 164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявився, надавши суду заяву про закриття провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі того, що він не здійснював перевезення пасажирів як таксі, це було припущення особи, яка склала протокол, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про це. Відсутні докази систематичності перевезень, протокол складено не уповноваженою особою відповідно до п.1 ч.1ст.255 КУпАП, відсутній акт вилучення грошових коштів отриманих ніби-то за перевезення пасажирів.

Від адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не здійснював перевезення пасажирів як таксі, це було припущення особи, яка склала протокол, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про це. Відсутні докази систематичності перевезень, протокол складено не уповноваженою особою відповідно до п.1 ч.1ст.255 КУпАП, відсутній акт вилучення грошових коштів отриманих ніби-то за перевезення пасажирів. Як вбачається, даний протокол не містить пояснень ОСОБА_1, так само не містить посилань на відмову ОСОБА_1 надавати пояснення щодо обставин викладених у зазначеному протоколі. А також у протоколі, особа яка його складала мала навести відповідні норми закону, що регулюють зайняття господарською діяльністю з перевезення пасажирів, та яку саме порушив ОСОБА_1 і у чому це виразилося, а тому не викладено повно фактичних обставин правопорушення, не зазначено, чи був автомобіль обладнаний як таксі, не вказано осіб, яким він надавав послуги таксі. Чи існувала регулярність таких послуг та чи взагалі такі послуги надавалися. Таким чином, складаючи протокол про адміністративне правопорушення інспектор з-поміж наведених, чи інших норм, мав вибрати та навести у протоколі ті порушення діючого законодавства, які на його думку ОСОБА_1 порушив, та інкримінувати йому саме норми закону, що регулюють певні види господарської діяльності. За таких обставин, не конкретне викладення обставин правопорушення, відсутність посилання у протоколі на конкретну норму права, яку порушила особа, унеможливлює прийняття по справі рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, так як, виходячи зі змісту ст. ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, для наявності складу правопорушення необхідне отримання саме прибутку. В даному випадку пояснення пасажира не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_1 отримав цей прибуток, не підтверджено факту здійснення підприємницької діяльності направлену на отримання прибутку. Відповідно до вимог ч. 2ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. До того ж, важливою ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі. Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, в порушення вимог законодавства не зазначено що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність систематично, два і більше разів, тобто здійснював свою діяльність на постійній основі, з надання платних послуг з перевезення громадян. А тому, вважає, що відсутність системи в провадженні господарської діяльності та сам факт її реалізації виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, надані письмові заперечення, суддя дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних мотивів.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Рівною мірою зазначені вимоги цієї норми стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки її санкція має кримінальну природу. Про необхідність застосування положень Конвенції у таких випадках вказано, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини, наприклад, у справах «Надточій проти України», «Гурепка проти України».

Статтею 245 КУпАП визначено завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення. Такими, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 ст.164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Субєктом відповідальності в даному випадку є субєкт господарювання.

Обєктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності, яка спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Як видно, норма ст.164 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону, що регулює певні види господарської діяльності, отже, у протоколі про це адміністративне правопорушення мають бути зазначені нормативні документи, із розкриттям їх суті, якими, зокрема, унормовано питання провадження господарської діяльності, ліцензування певних її видів, питання дотримання умов ліцензування тощо.

Статтею 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення у ньому мається посилання на порушення ОСОБА_1 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка передбачає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Поряд із тим за змістом наведеної норми закону відповідальність за вказане правопорушення наступає не стільки за перевезення пасажирів без ліцензії та реєстрації особи як підприємця, а, перш за все, за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Так, згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Господарського кодексу України (далі ГК), під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва підприємцями.

Відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.55 ГК України субєктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обовязків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Субєктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» поняття «підприємництво» визначене як безпосередня, самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконання робіт, наданню послуг із метою одержання прибутку. Тобто однією з обов'язкових ознак підприємницької діяльності є систематичність її здійснення.

Відповідно до чинного законодавства систематичною вважається діяльність у разі, коли продаж товарів, надання послуг чи ін. здійснюється протягом календарного року більше чотирьох разів. У такому випадку громадяни зобов'язані зареєструватись як суб'єкти підприємництва. І лише при невиконанні останньої вимоги настає відповідальність за ст. 164 КУпАП, зокрема за зайняття господарською (підприємницькою) діяльністю без державної реєстрації або без одержання ліцензії на проведення певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно зі ст.20 ч.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи субєктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

У протоколі не зазначено які саме послуги пасажирського автомобільного транспорту надавав ОСОБА_1, не зазначено, чи був автомобіль обладнаний як таксі чи це були послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення, не вказано осіб, яким він надавав такі послуги, чи існувала регулярність таких послуг та чи взагалі такі послуги надавалися.

За таких обставин, не конкретне викладення обставин правопорушення, унеможливлює прийняття по справі рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, так як, виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Крім того, для наявності складу правопорушення необхідне отримання саме прибутку. В даному випадку пояснення пасажирів не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_1 отримав цей прибуток, не підтверджено факту здійснення підприємницької діяльності направлену на отримання прибутку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

До того ж, важливою ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, провадив господарську діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону та без державної реєстрації як субєкта господарювання, матеріали справи не містять,

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення, в порушення вимог законодавства не зазначено, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність систематично, два і більше разів, тобто здійснював свою діяльність на постійній основі, з надання платних послуг з перевезення громадян.

А тому, суд вважає, що відсутність системи в провадженні господарської діяльності та сам факт її реалізації виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 КУпАП.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 КУпАП, суддя -

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області.

Суддя І. М. Нечипоренко