Номер провадження: 33/785/812/17
Номер справи місцевого суду: 500/932/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десяти тисяч двісті) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, 27.02.2017 року приблизно о 10 год. 50 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Ізмаїльський біля будинку № 29 у м. Їзмаїл Одеської області, виявляючи явні ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, незвязна мова) але, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений незаконно, оскільки він не керував автомобілем, а лише, оскільки автомобіль був у технічно несправному стані намагався заїхати на ньому з допомогою сторонніх осіб до гаражу.

Також ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначив, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан спяніння, оскільки працівники поліції не пропонували йому пройти такий огляд.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та обєктивному зясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) здійснює оцінку доказів, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2, додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП і на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, згідно з яким водій ОСОБА_2, керував автомобілем, виявляючи явні ознаки алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту, незвязну мову), проте від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку відмовився (а.с.1).

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, під час судвого розгляду справи інспектор Ізмаїльського ВП ГУНП ОСОБА_4, якій складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, пояснив, що він разом з інспектором Ізмаїльського ВП ГУНП ОСОБА_5 їхали з оформлення місця ДТП коли звернули увагу на автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався їм назустріч по зустрічній смузі руху. Після того, як вони зупинили цей автомобіль, то зясували, що документів водій ОСОБА_2 при собі не мав, тому він пішов у свій будинок та приніс посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль. Під час розмови з водієм стало видно, що він виявляє ознаки алкогольного спяніння, такі як запах алкоголю з порожнини роту, а також ОСОБА_2 розмовляв незвязною мовою. Після цього, йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння, але водій ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків.

Аналогічні пояснення щодо факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в ході розгляду справи судом першої інстанції надав і інспектор Ізмаїльського ВП ГУНП ОСОБА_5

Також під час розгляду справи судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_6, якій пояснив, що він саме їхав на своєму автомобілі позаду поліцейського автомобіля коли побачив, що по зустрічній смузі рухається автомобіль ВАЗ під керуванням водія ОСОБА_2 Коли поліцейські увімкнули проблискові маячки та зупинили автомобіль ОСОБА_2 він також зупинився та став свідком того, як водій ОСОБА_2, який виявляв ознаки спяніння, відмовився від проходження медичного обстеження.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобовязаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у повному обсязі в порушенні ним вимог п.п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Щодо тверджень ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він взагалі не їхав на автомобілі по дорозі, а лише прибирав автомобіль у гараж, а також про те, що поліцейські взагалі не пропонували йому пройти медичний огляд на стан спяніння, то зазначені твердження апеляційний суд вважає цілком надуманими, оскільки вони не находять свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6 та інспекторів Ізмаїльського ВП ГУНП ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'як шують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_2 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23 та 33, КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

З таких підстав вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в звязку з чим не вбачаю підстав для зміни або скасування постанови.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7