Справа № 720/447/17
Провадження № 3/720/247/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст. 130 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відповідно до складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення притягується до адміністративної відповідальності у звязку із тим, що 06 березня 2017 року о 05 годині 19 хвилин повторно протягом року керував автомобілем НОМЕР_1 в с. Атаки Хотинського району Чернівецької області в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин.

Одночасно, ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву про відкладання розгляду справи у звязку із тим, що захворів. Однак, останній не надав суду належних та допустимих доказів підтверджуючих ту обставину, що він хворіє та за станом свого здоровя не може бути присутнім в суді при розгляді даної справи.

Дослідивши докази у справі та оцінивши їх у сукупності, вважаю, що провадження по справі слід закрити у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП з наступних підстав.

Згідно ст. 130 ч.2 КУпАП відповідальність особи настає у разі повторно протягом року керуванні транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного) спяніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного (наркотичного) спяніння, а згідно ст. 9 КУпАП обовязковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави вважати, що відповідальність за повторне протягом року керування автомобілем в стані алкогольного спяніння настає у разі наявності такого умислу у винної особи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 279896 складеного відносно ОСОБА_1Д працівником поліції від 06 березня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 о 05 годині 19 хвилин в с. Атаки Хотинського району Чернівецької області, повторно керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, що підтверджується наявним у справі результатом його тестування на стан спяніння та поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Однак, матеріалами справи встановлено, що 06 березня 2017 року о 03 годині 55 хвилин ОСОБА_1 був зупинений працівниками даного підрозділу поліції, внаслідок чого відносно нього вже був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії БР № 279895, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та постановою Новоселицького районного суду від 01 червня 2017 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за дане правопорушення.

Після складання відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу за ст. 130 ч.1 КУпАП за фактом керування ним автомобілем в стані спяніння, працівники поліції повернули йому транспортний засіб, дозволили йому в подальшому керувати автомобілем та поїхати додому.

Згідно з ч.1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені втому числі частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Враховуючи, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, а працівниками поліції його транспортний засіб був зупинений в м. Хотин Чернівецької області, в порушення вищевказаних норм працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, тим самим спровокувавши його на подальше порушення правил дорожнього руху України та керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, з метою доїхати до місця свого проживання, після чого працівники даного ж підрозділу поліції через півтори години склали на нього протокол за повторне керування транспортним засобом в стані спяніння.

Таким чином, дозволивши ОСОБА_1 керувати транспортним засобом після складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП, працівники поліції спровокували його на подальше керування автомобілем в стані спяніння.

Саме на такі аналогічні порушення вказує практика Європейського суду з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обовязковими для виконання Україною.

Так, Європейський суд з прав людини підкреслює, що аналогічних випадках порушується принципи «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

У справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» (рішення від 09 червня 1998 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «працівники поліції спровокували злочин, а тому немає жодних причин вважати, що без їхнього втручання злочин було б учинено. Це втручання та його використання у цьому спірному кримінальному провадженні означало, що із самого початку заявник був однозначно позбавлений права на справедливий судовий розгляд. Отже, мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що працівники поліції, своїми умисними діями, фактично спровокували ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, оскільки у випадку дотримання працівниками поліції вищевказаних правових норм та відсторонення ОСОБА_1 від подальшого керування транспортним засобом в стані спяніння, він б був позбавлений можливості продовжити свої незаконні дії.

З урахування того, що відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 2 КУпАП, у звязку із чим провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 130 ч.2, 247 п.1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до апеляційного суду Чернівецької області в порядку передбаченому КАС України.

Суддя: