Номер провадження: 33/785/621/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., при секретарі Стояновій Л.І., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 20.02.2017 року,-

встановив

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, тимчасово не працюючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 27.11.2016 року, о 21 годині 30 хвилин в с.м.т. Знамянка Іванівського району Одеської області по вул. Молодіжна, 60. керував автомобілем «Мерседес 500» д/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння. Від медичного огляду та перевірки огляду на стан спяніння, за допомогою приладу «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

За даним фактом співробітниками управління поліції м. Одеси відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії АП2 № 155602 від 27.11.2016 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись з постановою районного суду, посилаючись на допущені під час розгляду справи неповноту, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушує питання щодо її скасування.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що 27.11.2016 року, зранку, він приїхав до своєї матері в Знамянку Іванівського району Одеської області на автомобілі Мерседес д/н НОМЕР_1 і більше 27 листопада 2016 року за кермо автомобілю не сідав, а сам автомобіль знаходився біля домоволодіння матері.

27.11.2016 року, приблизно о 21-30 годині, до двору дому приїхали співробітники поліції на їх запитання, хто є власником автомобіля, він відповів, що автомобіль належить йому. Поліцейські звинуватили його в тому, що він керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, але він це категорично заперечив і пояснив, що автомобілем протягом дня, керував його брат ОСОБА_4

Після цього поліцейські зупинили мікроавтобус, але особи, які були в автобусі до них не підходили і знаходились на відстані 15-20 метрів і не могли чути його розмову з поліцейськими. Після цього йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою пристрою «Драгер», однак він від цього відмовився, так як вважає, що ця вимога не має до нього відношення, так як він транспортним засобом не керував. Про те, що відносно нього співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення йому не було відомо, так як він на місці події не складався, письмові пояснення від нього не вимагалися і його права та обовязки ніхто не розяснив, а на його вимоги пройти перевірку на стан алкогольного спяніння в медичному закладі поліцейські не реагували. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 268 КУпАП, його особа встановлена не була, до протоколу були залучені поняті, а не свідки правопорушення, їх пояснення записані поліцейськими, а вони їх лише підписали.

Постанову суду від 20.02.2017 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності, його представник оскаржив 01.03.2017 року, але 13.03.2017 року, постановою апеляційного суду Одеської області її було повернуто в Приморський райсуд м. Одеси, в звязку з відсутності у представника повноважень для її подачі. З огляду на те, що з 25.02.2017 року по 24 березня 2017 року він перебував на лікування та не зміг своєчасно подати апеляційну скаргу, просить поновити йому строк, який він пропустив з поважних причин.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, заслухавши ОСОБА_2 та його представника, які підтримали клопотання та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю клопотання про поновлення строку для апеляційного оскарження постанови підлягає задоволенню та строк необхідно поновити, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді підлягає скасуванню за наступних підстав.

Згідно зі ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, постанова відносно ОСОБА_2 була винесена 20.02.2017 року.

Згідно штампу канцелярії Приморського райсуду м. Одеси, 01.03.2017 року, представником ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга, яка постановою апеляційного суду Одеської області від 13.03.2017 року була повернута апелянту в звязку з відсутністю у представника повноважень на її подачу.

Згідно довідки Знамянської лікарні, ОСОБА_2 знаходився на лікуванні з 25.02.2017 року по 24.03.2017 року.

Згідно штампу канцелярії Приморського райсуду м. Одеси, 27.03.2017 року. ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга.

З огляду на вищевказане, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 не є спеціалістом в області права, апеляційний суд вважає, що він пропустив строк для подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції з поважних причин і його необхідно поновити.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.130 КУпАП, необхідно зясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В апеляційному суді ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, та надав пояснення відповідно до тих, які було викладено в апеляційній скарзі, наполягав на тому, що автомобілем не керував, в суді першої інстанції наполягав на виклику у судове засідання свідків, які могли підтвердити його свідчення, але суд його клопотання не задовольнив, свідків не допитав, чим порушив вимоги КУпАП необхідність повноти та всебічності при розгляді справи. Крім того зазначив, що номер та серія зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення паспорту, за яким нібито встановлена його особа свідчать про фальсифікування матеріалів справи, оскільки це номер та серія паспорту, який був ним втрачений, а ним отримано інший паспорт, який був наданий ним апеляційному суду.

Ці пояснення апелянта знайшли своє підтвердження в протоколі про адміністративне правопорушення, який було складено відносно ОСОБА_2, в якому відсутній його підпис та зазначено дані іншого офіційного документу, що може свідчити про незгоду особи з його складанням, або про її відсутність при цьому (а.с. 2).

Надаючи оцінку доказам, які районним судом покладені у підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, та отримані в ході апеляційного розгляду дані, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З оскаржуваної постанови вбачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, суддя районного суду дійшов на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 155602 від 27.11.2016 року (а.с.2).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.11.2016 року, о 21.30 годині ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Мерседес» державний р/н НОМЕР_1 по вул. Молодіжна в с.м.т.Знамянка, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовився.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився ті факти на які звертав його увагу ОСОБА_2, а саме наявність свідків, які могли підтвердити його свідчення відносно обставин події.

Так, в обґрунтування вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Але судом апеляційної інстанції встановлено, що вищевказані свідки не були очевидцями факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а були запрошені співробітниками ІПП лише при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, що не може служити доказом факту керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

При цьому апелянтом, в судовому засіданні апеляційного суду, надано заяви свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які завірені секретарем Знам'янської сільської ради ОСОБА_7, згідно яких вони були свідками сварки ОСОБА_2 та поліцейських, яким він пояснював, що не керував транспортним засобом. При цьому вони знаходились він них на відстані 15-20 метрів і запаху алкоголю від ОСОБА_8 вони не чули і обличчя його близько не бачили. Також вони чули, як ОСОБА_2 вимагав від поліцейських, що б він пройшов огляд на стан алкогольного спяніння в Іванівській лікарні, щоб довести що він тверезий, однак йому в тому відмовили. Свої письмові пояснення вони писали під диктовку співробітників поліції, після чого їм повернули документи.

Інші свідки, які могли б підтвердити факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, в матеріалах адміністративної справи - відсутні.

Також в матеріалах адміністративної справи відсутній відеозапис обставин затримання ОСОБА_2 та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

В звязку з вищевикладеним справа розглянута на підставі наявних в ній доказів і судом апеляційної інстанції вичерпані всі можливості для їх встановлення.

Всі перераховані вище обставини,у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначений в протоколі час та місці, дійсно керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження огляду на стан спяніння, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення обєктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_2 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення було складено працівником ІПП не підтверджено належними доказами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення помилковим, оскільки він ґрунтується не на обєктивних доказах, а на субєктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому винуватість його є недоведеною.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, а напроти встановлені докази, свідчать про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

постановив

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2017 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк для апеляційного оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеса від 20 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження по справі закрити у звязку із відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9.