АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/34/2017 Постанова винесена суддею Комаревцевою Л.В.
Категорія: ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальноюосвітою, одруженого, працюючого комерційним директором ТОВ «БМУ Донспецремонт», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності:

- 01 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП до штрафу;

- 18 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 130 КУпАП до позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років, з оплатним вилученням транспортного засобу.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 27 жовтня 2016 року о 20 год. 10 хв. по вул. Харківське шосе, 152 у м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння рук), і не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а від проходження огляду лікарем на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а також за допомогою алкотестеру «Драгер», відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.п. 13.1, 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування обставин справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову про закриття справи, у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що своєї вини у скоєнні адміністративних правопорушень ні за ст. 124, ні за ч. 3 ст. 130 КУпАПне визнає, про що вказав у двох протоколах і хотів бути присутнім у суді та захищати свої права, однак, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, був позбавлений права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката, оскільки, перебуваючи у відрядженні з 20.11.2016 року по 07.12.2016 року, не мав можливості своєчасно отримати повістку з суду, яка йому була відправлена 22.11.2016 року та з'явитися до суду. При цьому, у розмові по телефону з секретарем судового засідання, який повідомив його 24.11.2016 року про час і дату судового засідання, незважаючи на те, що такий спосіб повідомлення законом не передбачений, він заперечував проти розгляду справи без його участі та пропонував перенести розгляд справи на другу дату.

Крім того, зазначає, що в порушення вимог розділу 7 ч. 4 Інструкції, поліцейським до матеріалів адміністративної справи по ст. 130 КУпАП не була надана довідка про належність транспортного засобу особі, що призвело до винесення судом незаконного рішення з приводу оплатного вилучення транспортного засобу, так як він не належіть особі, яка притягується до відповідальності, а відповідно до даних, які містяться у схемі місця ДТП, наданої до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений по ст. 124 КУпАП, зазначено на зворотній стороні відомості про належність транспортного засобу «Тойота» - ОСОБА_5.

Також вважає, що в порушення вимог розділу 8 ч. 1 п. 2 Інструкції, працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення не були долучені пояснення усіх свідків та учасників події, щоб суд не зміг з'ясувати всі обставини справи. Зокрема, зазначає, що крім нього, учасниками і свідками ДТП були ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які перебували в одному автомобілі разом з ним, при тому, що свідок ОСОБА_7 перебував на передньому сидінні автомобіля Тойота і у нього співробітники поліції взяли пояснення щодо обставин ДТП, однак у матеріалах справи про адміністративне правопорушення його пояснення відсутні.

При цьому зазначає, що у двох протоколах про адміністративні правопорушення він вказав, що не винен у скоєнні правопорушень, так як не знаходився за кермом автомобіля Тойота, який скоїв ДТП, оскільки сидів на задньому сидінні цього автомобіля, що також підтверджується і рапортом інспектора поліції, та, що автомобілем Тойота до ДТП керував ОСОБА_6 та продовжив керувати цим автомобілем і після оформлення ДТП, та який пояснив працівникам поліції, що ДТП сталося з його вини, так як він не зміг впоратися з керуванням автомобіля, та, що пасажири автомобіля Деу були в алкогольному сп'янінні. Однак, співробітники поліції його не опитали за даним фактом, що є порушенням при складанні адміністративних матеріалів.

Крім того, у постанові суду зазначено, що п.п. 2.5, 13.1 ПДР порушила особа за прізвищем ОСОБА_11., тобто він здійснив правопорушення, передбачені ст. 130 ч. 3 та ст. 124 КУпАП, за таких обставин у постанові суду відсутні дані про порушення ним ПДР, у зв'язку з чим пошкодження автомобіля Деу сталося не з його вини, тому в його діях відсутня об'єктивна сторона правопорушення за ст. 124 КУпАП, як пошкодження транспортних засобів, а тому справа підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, то в ньому він вказав про те, що за кермом автомобіля він не перебував, у зв'язку з чим не збирався проходити огляд на стан алкогольного оп'яніння. При цьому, у матеріалах справи є довідки, що він був раніше позбавлений права керувати транспортним засобом строком на три роки, однак суддя не врахувала дані обставини і своїм рішенням повторно позбавила його права керувати транспортним засобом строком на десять років, хоча суд не має права застосовувати таке стягнення, коли особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Тому, на думку апелянта, справа відносно нього підлягає закриттю на підставі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Також ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин. При цьому посилається на те, що не отримав судову повістку про виклик до суду та не був присутній на суді з причин знаходження у відрядженні, а рішення по справі отримав лише 07.12.2016 р. по приїзду в Київ, однак з відрядження він приїхав хворим, тому змушений був звернутися до лікарні та перебував на амбулаторному лікуванні до 12.12.2016 р., і тільки після цього уклав угоду з адвокатом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, з урахуванням клопотання захисника ОСОБА_3, в якому він поставив питання про скасування постанови суду та повернення матеріалів до органів поліції через складання протоколів про адміністративні правопорушення з порушенням вимог закону, а також пояснення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколах про адміністративні правопорушення, складених щодо ОСОБА_2 за ст. 124 та ч. 3 ст. 130 КУпАП,кожен з яких, всупереч тверджень захисника ОСОБА_3, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та ОСОБА_2, а також наявних в матеріалах справи поясненнях другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, як щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та її спричинення внаслідок дій саме ОСОБА_2, так і щодо відмови останнього від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, та рапорті інспектора поліції.

При цьому твердження ОСОБА_2, як за змістом апеляційної скарги, так і в поясненнях, викладених до кожного зі складених відносно нього протоколів, про його невинуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки він на момент дорожньо-транспортної пригоди не керував транспортним засобом, а за кермом знаходився ОСОБА_6, який і недотримався Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, а тому він і не повинен був проходити огляд на стан сп'яніння, були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені, як такі, що спростовуються наданими у суді першої інстанції та наведеними у постанові поясненнями ОСОБА_4 та іншими наявними у справі доказами.

Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд критично ставиться до аналогічних доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про його невинуватість в дорожньо-транспортній пригоді та вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_4, наданими одразу після дорожньо-транспортної пригоди, про те, що, під час руху по вул. Харківське шосе автомобіль «Деу» під керуванням ОСОБА_4 в задню частину вдарив автомобіль «Тойота», і, зупинившись та підійшовши до вказаного автомобіля, з нього вийшов водій у дуже нетверезому стані, який почав лаятися брутальною лайкою і погрожувати з усіма розібратися, а в подальшому почав від'їжджати назад та хотів втекти, але ОСОБА_4 його затримав, і після цього водій автомобіля «Тойота» посадив за кермо громадянина кавказької зовнішності, а сам пересів та пасажирське сидіння та почав стверджувати, що не він був за кермом, та які категорично наполягали на тому, що за кермом була особа саме слов'янської зовнішності, тобто - ОСОБА_2, що підтвердив ОСОБА_4 і при його допиті в суді першої інстанції, а також схемою дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місце зіткнення автомобілів «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, та «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2, їх розташування після зіткнення та характер і локалізація пошкоджень.

При цьому пояснення ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції про те, що він не впевнений, що за кермом був ОСОБА_2, виходячи з наданих останнім в апеляційному суді пояснень, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються та розцінюються як намагання сприяти ОСОБА_2 ухилитися від відповідальності за вчинене, оскільки позиція ОСОБА_2 про те, що під час зіткнення за кермом автомобіля «Тойота» перебував ОСОБА_6, а не він, була такою ж і під час оформлення працівниками поліції матеріалів про адміністративні правопорушення, натомість ОСОБА_4 стверджував про протилежне, як на той період часу, так і в суді першої інстанції, а переконливих пояснень щодо зміни своєї позиції в апеляційному суді надати не зміг.

Отже, наведені вище докази вказують про наявність фактичних даних, які підтверджують зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини та правильність прийнятого на його підставі рішення суду про доведеність вини ОСОБА_2 в порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху, та притягнення його до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

А тому доводи апеляції ОСОБА_2 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи через неврахування його пояснень та пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини останнього, як водія автомобіля «Тойота» на час дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними, а відсутність ОСОБА_2 при розгляді справи, з урахуванням апеляційного перегляду його доводів за скаргою, як і відсутність письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, не вплинула на правильність прийнятого судом в цій частині рішення.

Водночас, з урахуванням того, що судом достовірно встановлено те, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота» на час дорожньо-транспортної пригоди, а сам ОСОБА_2 не оспорює тієї обставини, що на той період часу він перебував у стані алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, а також з урахуванням і пояснень ОСОБА_4 в апеляційному суді про те, що після зіткнення ОСОБА_2, який перебував у нетверезому стані, сів за кермо автомобіля та почав рух назад, що змусило його вжити заходів до зупинки ОСОБА_2 та він його витягнув із-за керма, то відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку підтверджує і його винуватість у вчиненні порушення, передбаченого п. 2.5 ПДР України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

При цьому проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 року № 1452/735

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з пояснень свідківОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», а також і в медичному закладі, що й стало підставою для складання відносно ОСОБА_2 протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, в якому, всупереч тверджень апелянта, вказані ознаки алкогольного сп'яніння, які були виявлені у ОСОБА_2, та про його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, що відповідає диспозиції ст. 130 КУпАП.

При цьому, як вбачається з довідки архіву порушень та матеріалів справи, ОСОБА_2 протягом 2016 року вже притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП, проте належних висновків для себе не зробив та повторно протягом року вчинив аналогічне правопорушення.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 і правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, і відповідає матеріалам справи та фактичним обставинам події.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, і дійшов правильного висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 2.5, 13.1 ПДР України, тобто про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Водночас, та обставина, що в постанові суді зазначено про порушення ОСОБА_11 вимог п.п. 2.5, 13.1 ПДР України, то це є опискою і не вказує на притягнення до відповідальності іншої особи, та відповідно - і на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 3 ст. 130 КУпАП, а підлягає виправленню шляхом внесення змін у мотивувальну частину постанови та зазначення прізвища «ОСОБА_2.» замість прізвища «ОСОБА_2.».

У відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2, врахував характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, повторність протягом року вчинення ним правопорушення за ст. 130 КУпАП, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність, і обґрунтовано визначив вид та розмір основного стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, що в повній мірі відповідає санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП і за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, а також відповідає і меті виховання особи, що їх вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до ст. 28 КУпАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета. Тобто, за змістом ст. 28 КУпАП такий вид адміністративного стягнення може бути застосований лише до власника такого предмета, а у даному випадку до власника транспортного засобу.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, на час вчинення адміністративних правопорушень належав ОСОБА_5, про що зазначено як в самих протоколах про адміністративні правопорушення, так і в схемі ДТП, та на що обґрунтовано вказує в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2

За таких обставин, ОСОБА_2 не є власником транспортного засобу «Тойота Корола», державний номерний знак НОМЕР_1, та у разі оплатного вилучення зазначеного майна будуть порушені майнові права третьої особи, положення чинного законодавства щодо обсягу прав власників, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року і в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення з виключенням накладення додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки зазначений у санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП такий вид додаткового адміністративного стягнення, як оплатне вилучення транспортного засобу не може бути застосований до ОСОБА_2, який не є власником транспортного засобу, і таке вилучення автомобіля суперечить іншим законам України та порушує права інших осіб.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року відносно ОСОБА_2 змінити, вказавши у мотивувальній частині постановипрізвище «ОСОБА_2.» замість прізвища «ОСОБА_2.», а в частині накладеного адміністративного стягнення - виключити накладення додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.