Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Крегула М.М., з участю захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Берегівського районного суду від 29 березня 2017 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Оросієво, вул.Головна, 73, Берегівського району, громадянин України, одружений, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн.. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він 20 лютого 2017 року о 09 год. 40 хв. в с.В.Бакта Берегівського району, керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», р.н. «Е86-89 ОС» з явними ознаками алкогольного сп»яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп»яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил Дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Берегівського районного суду від 29.03.2017 року та закрити провадження у справі у зв»язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення. Вказує, що висновки суду про винуватість, на його думку, зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що в стані алкогольного сп»яніння не перебував, а алкогольні напої вживав напередодні ввечері. Крім того, на думку апелянта, складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, а огляд на стан сп»яніння проведено з порушенням вимог ч.ч.2-3 ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп»яніння, оскільки поліцейським не було йому запропоновано пройти огляд на стан сп»яніння з використанням технічних засобів на місці зупинки, а відразу без роз»яснення порядку та відповідної процедури запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров»я, що є прямим порушенням вимог п.п.6,7 розділу І згаданої вище Інструкції. Як на підставу своєї невинуватості посилається і на невідсторонення його працівниками поліції від керування транспортним засобом, після нібито встановлення ознак перебування в стані алкогольного сп»яніння, яке нічим не встановлювалось. Від проходження медогляду в медичному закладі він відмовився, оскільки поспішав додому.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та наведені доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходам впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

За змістом наведених вище вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. Проте, суд, належним чином не з»ясував обставини вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №457083 від 20.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 ставилось в вину те, що він 20 лютого 2017 року о 09 год. 40 хв. в с.В.Бакта Берегівського району, керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», р.н. «Е86-89 ОС» з явними ознаками алкогольного сп»яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп»яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил Дорожнього руху України.

Проте, такий Протокол складено без дотримання вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Так, відповідно до п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров»я якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За змістом даної норми особа, яка проходить огляд на стан сп»яніння на місці зупинки транспортного засобу має пріоритетне право заявити свою незгоду з результатами огляду проведенного поліцейським. В такому разі обов»язок організації проведення нового огляду в найближчому закладі охорони здоров»я покладається на поліцейських.

Між тим, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 457083 від 20.02.2017 року не вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки чи не погодився з результатами такого огляду, відсутні і дані про роз»яснення йому наслідків такої відмови.

Таке не точне визначення ознак цього правопорушення не відповідає вимогам ст..256, 283 КУпАП щодо суті адміністративного правопорушення.

За змістом диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, настає, зокрема, у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. Оскільки стан алкогольного сп»яніння не встановлювався, а дані про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на місці події відсутні і в протоколі не відображені вимоги про проходження ним такого огляду поза порядком визначеним вищевказаною Інструкцією, не можна вважати законним.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, зокрема, їх посадові особи, зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як видно зі змісту оскаржуваної постанови, суддя дав невірну оцінку обставинам адміністративного правопорушення, такі не відповідають змісту ч.1 ст.130 КУпАП, а висновок про вчинення ОСОБА_2 правопорушення обґрунтував посиланням на протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи без зазначення обставин, які ними підтверджуються.

При вирішенні справи судом не враховано усі ці законодавчі вимоги, а також не взято до уваги, що ОСОБА_2І являється інвалідом 3 групи, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою пенсійного віку.

Таким чином, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що при їх розгляді, суддя належно не з»ясував всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, не усунув суперечності у справі, які потребували детального їх з'ясування, об'єктивної та належної оцінки. Недотримання цих вимог закону та формальний підхід призвів до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу цього адміністративного правопорушення. Перевірку цих даних суддею не забезпечено, про що ОСОБА_2 підставно зазначено в апеляційній скарзі.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних не законним шляхом, також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що обставини події, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження у встановленому законом порядку від огляду на стан сп»яніння, як і зазначений у постанові суду стан алкогольного сп»яніння не доведений, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином постанова судді підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: М.М.Крегул