Справа № 344/5025/17
Провадження № 33/779/218/2017
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Дяківа Д.І.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Дяківа Дмитра Івановича в інтересах ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 320 грн., -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 05 квітня 2017 року о 22-00 год. в м. Івано-Франківську по вулиці Південний Бульвар, 36, керував транспортним засобом марки «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення вимови. На вимогу працівника поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, яку подано в інтересах ОСОБА_3 адвокат Дяків Д.І. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і необґрунтованою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Просить скасувати постанову та винести нову, якою провадження у справі закрити з передачею справи на розгляд трудового колективу ТзОВ «Інтер-Бейкери».

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд неправомірно відмовив в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та передачі справи на розгляд трудового колективу. Вказує, що відповідно до ч.1 ст.21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу. Стверджує, що посада менеджера, яку займає правопорушник не пов'язана з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, а тому, суд зробив неправильний висновок про те, що до ОСОБА_3 є посадовою особою і до нього не можна застосовувати ч.1 ст.21 КУпАП.

Апелянт вказує, що при винесенні постанови судом, в порушення ст.33 КУпАП, не враховано обставин, що пом'якшують відповідальність, зокрема, позитивну характеристику з місця роботи, а також не наведено жодних обтяжуючих обставин.

Заслухавши захисника адвоката Дяківа Д.І., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_3 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення в мінімальних межах, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Такий висновок судді підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема протоколом про адмінправопорушення серії БР № 221706 від 05.04.2017 року (а.с. 1), висновком Івано-Франківського ОНД від 05.04.2017 року (а.с. 2), письмовими поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 05.04.2017 року (а.с. 3-4), рапортом інспектора роти №2 УПП м. Івано-Франківськ лейтенанта поліції Суходольського О.С. (а.с. 6).

Крім того, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не оспорюється, апелянт висловив свою незгоду щодо відмови в задоволенні клопотання про передачу матеріалів відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на розгляд трудового колективу ТзОВ «Інтер-Бейкери».

Доводи апелянта щодо неповного з`ясування суддею всіх обставин справи в частині звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП особа звільняється від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Факт наявності клопотання про передачу матеріалів на розгляд трудового колективу не є сам по собі підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності, адже прийняття такого рішення можливе за певних умов і не є обов'язком, а правом органу, що уповноважений вирішувати справу.

Суд першої інстанції при обранні виду та міри адміністративного стягнення і вирішуючи клопотання захисника про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу, врахував характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_3, підвищену суспільну небезпеку правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_3 посадовою особою є передчасним і не мотивований належним чином. Суду першої інстанції необхідно було встановити, які саме організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов'язки покладено на менеджера ТзоВ "Інтер-Бейкери".

Разом з тим, ця обставина не є переважною при вирішенні питання про можливість закриття провадження по справі у зв'язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу.

Вважаю, що ОСОБА_3 умисно скоїв порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, що мало підвищену суспільну небезпеку, адже створювало загрозу життю, здоров'ю та майну самого порушника та інших осіб, оточуючим об'єктам державного та колективного майна, природі, вказане порушення є грубим.

Суддя суду першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що зважаючи на вказані обставини, характер вчиненого та особу правопорушника недоцільно звільняти ОСОБА_3 від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апелянтом не наведені виняткові обставини, за яких було скоєно таке правопорушення, та наявність яких істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення, сукупність яких поза всяким розумним сумнівом свідчила б про те, що до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, та при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Оцінюючи наведене вище, вважаю, що у суду першої інстанції були законні підстави для накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке відповідає принципам законності та справедливості, та не вбачаю можливості звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_3 з передачею матеріалів на розгляд трудовому колективу.

Суддею було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, не вбачається.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Дяківа Дмитра Івановича в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв