Справа № 489/620/17 02.06.2017 02.06.2017 02.06.2017
Номер провадження: 33/784/213/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"2" червня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно постанови суду, 06.02.2017 р. близько 01 год. 56 хв., біля будинку по вул. Садовій,12 в м. Миколаєві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Хюндай Гетц, д/н НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 "а" ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить скасувати постанову та провадження у справі закрити, оскільки, як слідує зі змісту апеляційної скарги, не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, просить закрити провадження з тих підстав, що відповідно до вимог ст. 38 КУпАП закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, оскільки всупереч вимогам ст. 254, 256 КУпАП в протоколі не зазначені дані та пояснення свідка.

Крім того, зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не відображені обставини, що мають суттєве значення по справі, а саме: дані щодо безпричинної зупинки, те, що водій знаходився в тверезому стані та наполягав на проведенні обстеження на місці зупинки за допомогою технічних засобів, про відмову в дачі письмових заперечень до протоколу. Копію протоколу ОСОБА_1 не вручено.

На думку апелянта, працівники Національної поліції України не мали права складати адміністративний протокол по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, оскільки відповідно Закону України «Про дорожній рух», право здійснювати забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні надано виключно підрозділам Міністерства внутрішніх справ України.

Крім того, вважає, що ОСОБА_1 було зупинено безпідставно, порушено порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп'яніння передбачений ст. 266 КУпАП, оскільки, поліцейський не запропонував йому пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки, та доставив до облнаркодиспансеру.

Зазначає, що, не погодившись з висновком облнаркодиспансеру № 167 від 06.02.2017 р., ОСОБА_1 звернувся до Миколаївської міської лікарні швидкої допомоги для проходження токсикологічного дослідження та отримав зворотне повідомлення про відсутність даних його алкогольного сп'яніння, чим спростовується висновок №167.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідка ОСОБА_4, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Зокрема, в обґрунтування цих висновків суддя послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, висновок обласного наркодиспансеру щодо результатів медичного огляду та акт медичного огляду, на підставі якого було видано вищевказаний висновок, а також відеозапис, здійснений за допомогою нагрудного реєстратора патрульного поліцейського.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 06.02.2017р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння.

Наведені у протоколі обставини підтверджені даними висновку Миколаївського обласного наркодиспансеру № 167 від 06.02.2017 р. щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 та акту медичного огляду до зазначеного висновку, згідно яким вміст етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 складав 2,35%, тобто значно перевищує допустиму норму.

Відповідно до п. 9 розділу 2 Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», результати огляду водіїв транспортних засобів в закладах охорони здоров'я можуть вважатися достовірними лише в тому випадку, якщо такий огляд проведено в присутності поліцейського та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Тому, висновок обласного наркодиспансеру щодо результатів медичного огляду за № 167 є належним та допустимим доказом, оскільки проведений з дотриманням зазначеної Інструкції.

Відповідно до п. 22 розділу 3 цієї Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї інструкції, вважається недійсним.

Тому, суддею обгрунтовано визнано недопустимими доказами надана ОСОБА_1 довідка з Міської лікарні швидкої медичної допомоги (далі - МЛШМД) №1268 від 06.02.2017 р., оскільки це дослідження проведено у відсутність поліцейського, та медичний заклад не входить до Переліку закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння водіїв.

Що стосується результату токсикологічного дослідження з обласного наркологічного диспансеру № 770 від 08.02.2017 р., то і ця довідка не є допустимим доказом. Як зазначено в цій довідці, за результатами аналізу крові, яка відібрана 06.02.2017 р. о 02:00, етанол в крові не виявлено. Однак, з відеозапису та даних акту медичного огляду від 06.02.2017 р., проведеного в облнаркодиспансеру, який розпочато о 02:15, слідує, що кров не відбиралася, а результати дослідження ґрунтуються на даних, отриманих за допомогою алкотесту «Драгер» та аналізу сечі. Окрім того, суддя обгрунтовано поставив під сумнів результати зазначених досліджень, оскільки ОСОБА_6 надав довідку того закладу, де, за його поясненнями при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, він був працевлаштований.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 був зупинений 06.02.2017 р. о 01:50, протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складений в той же день о 02:40, і в облнаркодиспансеру медичний огляд розпочато о 02:15. Ці дані беззаперечно підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою відеореєстратора. Між тим, згідно наданого до суду зворотнього повідомлення МЛШМД вбачається, що аналіз крові у нього відібрано 06.02.2017 р. о 02:00, тобто викладені обставини, які не відповідають дійсності, і також дають підстави вважати зазначений доказ недопустимим.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_4 - працівника поліції, а також відеозаписом, який зроблений з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 висловив бажання проходити огляд в закладі охорони здоров'я.

Відповідно до п.6 розділу 1 Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

В даному випадку, оскільки ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, дії працівників поліції відповідали вимогам зазначеної Інструкції, і ОСОБА_1 пройшов цей огляд саме у закладі охорони здоров'я.

Не відповідають дійсності пояснення ОСОБА_6 в апеляційному суді про те, що йому не вручалася копія протоколу про адміністративне правопорушення і що він не підписував цей протокол, оскільки ці твердження спростовуються даними відеозапису, з якого слідує, що саме ОСОБА_6 підписав протокол, копія якого йому вручена.

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 255 КПК України, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 КПК України, протоколи про правопорушення за ст. 130 КУпАП мають право складати органи внутрішніх справ (Національної поліції). Отже, доводи апелянта щодо відсутності повноважень у працівників Національної поліції України на складання протоколу про адміністративне правопорушення, є неспроможними.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не є слушними доводи апелянта про необхідність закриття провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Та обставина, що на момент апеляційного розгляду сплило понад 3 місяці з дня вчинення правопорушення не є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки стягнення за вчинене правопорушення накладено на ОСОБА_6 04.05.2017 р., тобто в межах строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Стягнення накладено судом в з урахуванням правил, визначених ст. 33 КУпАП, в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Прийняте суддею рішення є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування постанови судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: