Єдиний унікальний номер 263/3175/17 Головуюча суддя в суді 1-ої інст.: ОСОБА_1
Номер провадження 33/775/158/2017(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Маріуполь

Суддя Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_2, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 травня 2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме і розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 320,00 грн. судового збору.

В с т а н о в и в:

вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що він 19 лютого 2017 року о 13.40 год., керував автомобілем ВАЗ 2101 днз 21-31 ВГЛ поблизу буд. № 21, 27 квартал в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області, з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проведення огляду для визначення стану спяніння за допомогою технічного приладу Drager Alcotest на місці зупинки та від проходження медичного огляду у закладі охорони здоровя відмовився в присутності двох свідків.

На зазначену постанову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої убачається, що він просить поновити строк на оскарження постанови. Крім того, заперечуючи свою винуватість у вчиненні вказаного правопорушення, порушує питання про скасування постанови суду та закриття провадження. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено всіх обставин справи і не дано оцінку всім доказам, у зв'язку з чим суд прийшов до безпідставного висновку про наявність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши апелянта ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю що вона не підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.

Практика Суду стосовно гарантій, закріплених статтею 6 Конвенції знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Зокрема, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Виходячи з принципу верховенства права, основною складовою якого, зокрема, є право доступу до суду, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3В, в силу його юридичної неграмотності, має бути забезпечена можливість звернутись до суду з апеляційною скаргою, і з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження постанови місцевого суду ОСОБА_3 пропустив за поважних причин і підлягає поновленню.

У відповідності до ст.245 КУпАП районний суд всебічно, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи, правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що суддя місцевого суду прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Цей висновок, зокрема, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 116983 від 19 лютого 2017 року, поясненнями самого ОСОБА_3, який одразу відмовився їхати на огляд до медичного закладу, а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно яких правопорушник відмовився від проходження медичного огляду за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану спяніння, довідкою зі служби 102, з якої вбачається, що ОСОБА_6 19 лютого 2017 року викликав працівників поліції у звязку з погрозами ОСОБА_3, відеозаписом вчиненого правопорушення, який хронологічно підтверджує пояснення ОСОБА_7 та з якого вбачається, що ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного спяніння керував автомобілем НОМЕР_2.

Ці докази суд обєктивно визнав достовірними, оскільки вони не суперечать фактичним обставинам і обєктивно узгоджуються між собою. А тому доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Тобто, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються наведеними вище доказами.

Крім того, відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану спяніння, а тому суд правильно визначив, що не виконання такого обовязку з боку водія є грубим порушенням Правил дорожнього руху України. Самі підстави для такої вимоги передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлення їх наявності є виключною компетенцією працівника поліції за його субєктивним сприйняттям наявних факторів.

Судом обґрунтовано зазначено, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних заходів стягнення, аніж зазначено в ній, отже, доводи апелянта в цій частині є неслушними.

Адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.ст.27,33 КУпАП.

Таким чином, слід визнати, що судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, які б були підставою для його скасування чи зміни не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КупАП, -

п о с т а н о в и в:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 строк апеляційного оскарження постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 травня 2017 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 травня 2017 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Донецької області ОСОБА_2