АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
м. Київ, вул. Солом'янська , 2-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кияшко О.А., з участю ОСОБА_2, адвокатів Дубчак Л.С., Фумельова І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ДубчакЛ.С. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 12 діб.

Згідно з постановою ОСОБА_2 16 березня 2017 року о 16 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, під час виконання службових обов'язків працівником поліції, здійснив злісну непокору працівнику поліції, а саме: відштовхнув його, шарпав за службовий одяг, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Дубчак Л.С. подала в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову судді місцевого суду, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, мотивуючи тим, що протокол про вчинення правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, у ньому не вказані, які саме законні розпорядження не виконав ОСОБА_2, зміст протоколу суперечить відеозаписам з місця події, поясненням ОСОБА_2; пояснення свідків є суперечливими та не доводять вчинення ОСОБА_2 правопорушення; дії державних виконавців були незаконними, а працівники поліції не вживали заходів до їх припинення. Вважає, що суд необґрунтовано застосував до ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді арешту.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_2 і адвокатів Дубчак Л.С., Фумельова І.О., які підтримали апеляційну скаргу, приходжу до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та із змісту оскаржуваної постанови, висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, ґрунтується на даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, результатах перегляду відеозапису з місця події.

В судовому засіданні апеляційного суду було допитано свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6 та досліджено відеозаписи з місця події.

У своїй сукупності докази, досліджені місцевим та апеляційним судами, доводять той факт, що ОСОБА_2 вчинив злісну непокору працівнику поліції ОСОБА_12, який вимагав від нього не створювати перешкод для виконання державними виконавцями ОСОБА_10., ОСОБА_8., ОСОБА_11., ОСОБА_7. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.04.2015 року про вселення ОСОБА_14 та неповнолітньої ОСОБА_15 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1.

З відеозапису події вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово заявляв державним виконавцям та поліцейським про свій намір перешкодити виконанню судового рішення, на зауваження працівників поліції не реагував.

Факт відштовхування ОСОБА_2 працівника поліції ОСОБА_12 та шарпання його за службовий одяг на відеозаписі не зафіксований, проте він підтверджений як поясненнями самого ОСОБА_12, так і поясненнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Отже, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Суддя місцевого суду помилково послався у постанові як на доказ на пояснення свідка ОСОБА_9, який в судовому засіданні не опитувався, проте така помилка не вплинула на правильність прийнятого суддею рішення.

Що стосується змісту протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, то апеляційний суд не вбачає будь-яких істотних недоліків, які б унеможливлювали розуміння учасниками адміністративного провадження складу правопорушення та його фактичних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не може нести відповідальність за невиконання законних розпоряджень або вимог працівника поліції, оскільки дії державних виконавців були незаконними, є безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що група державних виконавців у складі ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_11 із залученням у передбаченому законом порядку працівників поліції (на підставі постанови державного виконавця ОСОБА_11.) примусово виконували рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.04.2015 року про вселення ОСОБА_14 та неповнолітньої ОСОБА_15 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" вчинення таких дій є обов'язком виконавця, який на підставі рішення суду про вселення, під час його примусового виконання, вправі примусово проникати до відповідних житлових або інших приміщень та за вмотивованою постановою залучати до проведення виконавчих дій працівників поліції.

При цьому ст.19 цього закону покладає на боржника обов'язок утримуватись від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а також допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння для проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст.67 закону примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) у ньому.

Відповідно до ст.74 закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.

Отже, у разі незгоди з діями виконавців, сторони або інші учасники виконавчого провадження вправі були оскаржити такі дії до суду. Проте закон не наділяє їх правом перешкоджати виконанню судового рішення у разі незгоди з діями виконавців.

Дії працівників поліції та державних виконавців, спрямовані на усунення перешкод для виконання судового рішення, в тому числі висловлювання вимог і розпоряджень про припинення перешкоджання виконанню судового рішення, є законними та повинні виконуватись сторонами та іншими учасники виконавчого провадження.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника Дубчак Л.С. щодо відсутності в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначення ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді арешту строком на 12 діб слід врахувати, що він скоїв правопорушення вперше, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

З урахуванням позитивних даних про особу ОСОБА_2 у судді місцевого суду не було підстав для призначення йому найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією ст.185 КУпАП.

Наявність позитивних даних про особу ОСОБА_2 дають апеляційному суду підстави для заміни йому виду стягнення на більш м'який.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Дубчак Л.С. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП адміністративне стягнення у виді 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.

В решті постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя