Справа № 344/2937/17
Провадження № 33/779/221/2017
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Повзло В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, громадянина України, працюючого старшим дільничним інспектором Івано-Франківського ВП,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ :

Оскарженою постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 25 лютого 2017 року о 03 год. 00 хв. в м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська, 32, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив постанову суду скасувати та справу щодо нього закрити за відсутністю складу і події правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 268 КУпАП та порушено право на захист, оскільки суд завершив розгляд справи у відсутність як правопорушника, так і захисників. Вважає, що протокол про скоєння адміністративного правопорушення не відповідає вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП. Зазначає, що в матеріалах справи немає жодного доказу керування ним транспортним засобом, відповідно, він не є водієм транспортного засобу, а тому не зобов'язаний проходити огляд на стан сп'яніння. Надані відеозаписи не підтверджують факт керування ним транспортним засобом. Вважає, що свідками по справі не могли бути ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, на його думку, фактично є працівниками поліції. Стверджує, що судом порушено вимоги ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, клопотань від нього не надходило.

В судове засідання апеляційного суду з'явилась захисники ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким роз'ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП. Заявлені ними клопотання розглянуто під час апеляційного розгляду.

ОСОБА_2 та його захисники ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисників, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апелянт стверджує, що постанова судді підлягає безумовному скасуванню, оскільки порушено його право на захист зважаючи на те, що суд завершив розгляд справи у його відсутність та адвокатів.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги доходжу наступних висновків.

Так, дійсно, суд першої інстанції прийняв рішення по справі 05 травня 2017 року у відсутність вказаних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що в останнє судове засідання 05 травня 2017 року ОСОБА_2 та його захисники до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Суд вважав за можливе завершувати розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисників, навівши відповідні мотиви.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Матеріали справи містять дані про своєчасне сповіщення ОСОБА_2 про місце та час розгляду. ОСОБА_2 цього по суті й не заперечує.

В матеріалах справи дійсно відсутнє клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи 05 травня 2017 року на іншу дату. Про поважність причин неявки останній суд не повідомляв.

В той час, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Разом з тим, право на участь в судовому засіданні, є складовою права на захист. За умов відсутності в судовому засіданні захисників, та наявності волевиявлення особи, яка притягається до відповідальності, про участь у судовому засіданні її захисників, проведення розгляду справи у їх відсутність неможливо визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Відсутність клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи за наявності клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відкладення розгляду адміністративного матеріалу, з огляду на їхню зайнятість в інших судових процесах, про що представлено відповідні докази, не можливо визнати обставиною, яка б дозволила розглянути справу у відсутність вказаних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що справа вперше призначена до розгляду на 06 квітня 2017 року, під час якого з'явився ОСОБА_2 та його захисники і розпочався розгляд справи.

06 квітня 2017 року оголошено перерву на 24 квітня 2017 року у зв'язку з задоволенням клопотання про виклик свідка.

24 квітня 2017 року засідання не відбулося у зв'язку з поданням стороною захисту клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою ОСОБА_2, на підтвердження чого до суду апеляційної інстанції подано копію довідки про перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні з 03 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року включно.

Розгляд справи перенесено 05 травня 2017 року.

Проте, до суду також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що захисники беруть участь в інших судових процесах, зокрема в Апеляційному суді Івано-Франківської області на 10 год. 30 хв. (а.с. 53) та в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області на 11 год. (а.с. 54).

Однак, суд першої інстанції вказану заяву про відкладення розгляду справи фактично визнав зловживанням процесуальними правами з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Перевіряючи висновок суду щодо зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами, виходжу з наступного.

По справі було задоволено лише одне клопотання про відкладення розгляду справи, а саме 24 квітня 2017 року, з відкладенням на 05 травня 2017 року.

Суд обґрунтовано задовольнив вказане клопотання, оскільки воно належним чином підтверджене, що перевірено під час апеляційного розгляду.

За наявності документів щодо участі захисників у інших судових процесах 05 травня 2017 року, які досліджено під час апеляційного розгляду, неможливо визнати наступну заяву про відкладення розгляду справи зловживанням своїми процесуальними справами стороною захисту.

Крім того, суд послався на завершення строків притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, але вказаний висновок також не відповідає даним, що містяться в матеріалах справи.

Так, 25 лютого 2017 року вчинено адміністративне правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_2 обвинувачувався. Строки притягнення до адміністративної відповідальності закінчувалися 25 травня 2017 року.

Тобто, на час прийняття рішення судом першої інстанції ці строки тривали ще близько 20 днів, впродовж яких суд мав об'єктивну можливість, без порушення права на захист, в межах строків притягнення до адміністративної відповідальності, прийняти обґрунтоване рішення по суті протоколу.

Враховуючі вищевикладену сукупність обставин розгляду справи, вважаю, що судом не забезпечено в повній мірі дотримання прав ОСОБА_2, передбачених ст. 268 КпАП України, і завершення розгляду справи у його відсутності та відсутності захисників, призвело до їх порушення, оскільки встановлена під час апеляційного перегляду процесуальна поведінка особи, що притягається до відповідальності, під час розгляду справи у суді першої інстанції не свідчила про зловживання процесуальними правами з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, розглянувши справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисників, суддя суду першої інстанції допустив порушення вимог ст. 268 КУпАП та порушення права на захист.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Тому, з урахуванням повноважень, визначених вищевикладеною нормою закону, вважаю за необхідне дослідити в повному обсязі матеріали справи про адміністративне правопорушення для прийняття рішення в межах обвинувачення, що викладене у протоколі.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, які узгоджуються між собою, оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про порушення ОСОБА_2 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність в його діях всіх ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважаю доведеним, що ОСОБА_2 25 лютого 2017 року о 03 год. 00 хв. в м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська, 32, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Так, по справі достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті обвинувачення ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія БР № 153112 від 25лютого 2017 року (а.с. 1), ОСОБА_2 25 лютого 2017 року о 03 год. 00 хв. в м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська, 32, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_7, підписаний уповноваженою особою, особа, що притягається до адміністративної відповідальності від підпису відмовилась. Працівниками поліції у ОСОБА_2 вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримати відмовився.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, в тому числі і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Дані про те, що ОСОБА_2 подавав пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення складений у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, письмові пояснення яких долучені до матеріалів справи та зміст яких узгоджується з поясненнями наданими ними в судовому засіданні суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не могли бути у даному випадку залучені як свідки, оскільки вони є працівниками КП «Муніципальна варта» та згідно статуту на них покладено функції аналогічні функціям працівників поліції, а тому небезпідставні сумніви щодо їх неупередженості.

В той час, відповідно до п. 7 Розділу IХ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Під поліцейськими, як слідує зі змісту даної інструкції, зокрема п. 1 Розділу 1, слід розуміти поліцейських підрозділів патрульної поліції та поліцейських, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція.

Відповідно, працівники КП «Муніципальна варта», хоча і беруть участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху та вживають спільно з працівниками Національної поліції заходів щодо припинення адміністративних правопорушень, згідно з статутом, однак не є поліцейськими у розумінні цієї Інструкції, а також інших нормативно-правових актів.

Апелянт не наводить інших обставин, які об'єктивно можуть вказувати на можливу упередженість свідків, їх пряму зацікавленість у результаті розгляду справи.

Участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху та вжиття заходів щодо припинення адміністративних правопорушень працівниками КП «Муніципальна варта» саме в даному випадку, з урахуванням обставин правопорушення, зокрема місця його вчинення - саме м. Івано-Франківськ вул. Бельведерська, 32, що є юридичною адресою Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, пори доби - 03 година, не свідчить про упередженість цих свідків.

В той час, за змістом ст. 272 КУпАП свідок - це особа, стосовно якої в уповноваженого органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, є дані, що їй відомі обставини, які стосуються справи, що підлягають установленню по даній справі, та яку у зв'язку з цим викликано для давання пояснень.

Як свідок може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі обставини, які стосуються справи.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснили, що вночі близько 03 год. 25 лютого 2017 вони знаходилися на задньому сидінні службового автомобіля органів поліції на парковці біля приміщення райвідділу по вул. Бельведерська в м. Івано-Франківськ, так як були залучені працівниками поліції в якості понятих при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо іншої особи. Перебуваючи в автомобілі, їхню увагу привернув сильний рев двигуна автомобіля, який на великій швидкості промчав повз службовий автомобіль та проїхав вглиб штрафмайданчика і припаркувався через один автомобіль від них. За спливом однієї хвилини, вони побачили як з сторони, де зупинився автомобіль, йде ОСОБА_2 Інших осіб звідти не виходило. В цей момент з протилежної сторони підійшли працівники поліції, які зустрілися з ОСОБА_2 біля службового автомобіля, де вони перебували, та між ними зав'язалася розмова. В ході бесіди їх запрошено бути присутніми при освідченні на місці ОСОБА_2 за допомогою приладу «Драгер» та складанні протоколу. Оскільки ОСОБА_2 після складання тесту на технічному приладі відмовився від результатів освідчення, а потім відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння у медичному закладі, підписання протоколу про адміністративне правопорушення та отримання його копії, тому ними було засвідчено даний факт своїми підписами у протоколі.

Їх пояснення вважаю належними та допустимими доказами по справі, які підтверджують як факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, так і факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, тобто виконання функцій водія.

Аналогічного змісту письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 містяться в матеріалах справи (а.с. 09, 10).

Твердження захисників про недопустимість вказаних пояснень у якості доказів, у зв'язку з відсутністю підпису посадової особи, яка прийняла такі пояснення, є неспроможнім, оскільки вказані пояснення підписані безпосередньо особами, які надавали такі пояснення. Крім того, вказані особи були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, де підтримали зміст вказаних пояснень.

Також беру до уваги свідчення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Допитаний в якості свідка інспектор патрульної поліції ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що 25 лютого 2017 року біля 03 год. в м. Івано-Франківську по вул. Бельведерська, 32, ним та його напарником ОСОБА_9 був помічений автомобіль марки «Mercedes-Benz», який на великій швидкості заїхав на територію відділку поліції. Прогазувавши на місці, автомобіль здав назад та розвернувшись поїхав за будинок на територію штрафмайданчика, що знаходиться поряд. Ствердив, що за кермом автомобіля був саме ОСОБА_2 Вирішивши з'ясувати причини такої поведінки водія, вони пройшли в сторону стоянки, де зустріли ОСОБА_2, який направлявся їм на зустріч з глибини стоянки. Порівнявшись з особою поблизу двох службових автомобілів, які знаходилися одразу після в'їзду на стоянку, вони по зовнішніх ознаках водія запідозрили, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння. Представившись, вони попросили ОСОБА_2 показати документи на транспортний засіб та посвідчення водія оскільки у них виникла підозра, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_2 заперечував своє перебування за кермом та керування транспортним засобом, вказав, що автомобіль не його. Його заперечення вони не взяли до уваги, оскільки чітко бачили, що саме він знаходився за кермом, а тому прийняли рішення провести його зовнішній огляд. В процесі огляду ними виявлено в ОСОБА_2 ключі від автомобіля марки «Mercedes-Benz» На їх прохання ОСОБА_2 натиснув на кнопку брелка внаслідок чого на автомобілі спрацював центральний замок. Після цього вони запропонували водію пройти тест на вміст алкоголю в крові за допомогою приладу Драгер, на що ОСОБА_2 погодився. Результат тесту показав 1,8 проміле алкоголю в крові. Однак, коли вони роздрукували показники, ОСОБА_2 повідомив про те, що він не згідний з результатами тесту і відмовився від підпису в ньому. На виконання вимог законодавства вони запропонували ОСОБА_2 проїхати з ними у Івано-Франківську ОКЛ для проведення медичного освідчення, на що він спершу погодився, а потім категорично відмовився, а тому ними складено протокол за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння. Від підпису в протоколі, ОСОБА_2 також відмовився, що засвідчено підписами двох свідків.

Інспектор патрульної поліції ОСОБА_9, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка, надав суду аналогічні пояснення поясненням інспектора патрульної поліції ОСОБА_7 Додатково доповнив, що після того, як автомобіль марки «Mercedes-Benz Е220» на великій швидкості під'їхав впритул до адмінбудівлі відділку поліції, двері з боку водія відчинилися, і в той момент він чітко бачив, що за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_2 При цьому вказав, що ОСОБА_2 виглядав з авто та усміхався в сторону чергового, а тому йому було добре видно його обличчя. Після того як водій зачинив двері автомобіля, він різко здав назад, розвернувшись, поїхав за сусідній будинок який знаходився поряд. Коли вони пішли в сторону, куди поїхав автомобіль, то біля вже припаркованого впритул до будівлі автомобіля марки «Mercedes-Benz Е220», біля дверей водія, побачив ОСОБА_2, який почав рухатися їм назустріч.

Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності вказаних працівників поліції, також з урахуванням тієї обставини, що сам правопорушник ОСОБА_2 є працівником поліції. ОСОБА_2 не наведено переконливих доводів, які б свідчили про будь-яку зацікавленість в результатах розгляду справи вказаними інспекторами поліції.

Вказані показання повністю узгоджуються між собою та підтверджуються змістом відеозаписів на компакт-дисках, які містяться в матеріалах справи, є допустимим доказом по справі.

Відеозаписи з нагрудних реєстраторів інспекторів роти № 2 батальйону УПП у м Івано-Франківську підтверджують показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо обставин подій, що мали місце 25 лютого 2017 року приблизно о 03 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Бельведерська, 32, за участю ОСОБА_2

Під час апеляційного розгляду заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження Івано-Франківського відділу поліції. Вказане клопотання задоволено.

Відеозапис переглянуто в судовому засіданні апеляційного суду, з нього вбачається момент в'їзду транспортного засобу «Mercedes-Benz» на територію Івано-Франківського відділу поліції та його рух по вказаній території.

З переглянутих під час апеляційного розгляду відеодисків, які містились в матеріалах справи, з відеозаписами вбачається, що в момент наближення працівників поліції до ОСОБА_2, такий виходив з глибини стоянки зі сторони припаркованого автомобіля «Mercedes-Benz Е220».

Крім цього, з оглянутих відеозаписів нагрудних реєстраторів прослідковується, як в період часу, який виставлений на нагрудній камері о 2 год. 50 хв. 25 лютого 2017 року на території Івано-Франківського ВП під будівлею різко зупинився транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Е220» після чого двері транспортного засобу привідкрилися. В цей момент чітко видно голову водія транспортного засобу, яким являється ОСОБА_2 В подальшому транспортний засіб здав назад та заїхав за приміщення адміністративної будівлі поліції. Через дві хвилини, о 02 год. 52 хв. 25 лютого 2017 року із відеозапису видно, як працівники поліції ведуть розмову із ОСОБА_2 на території стоянки за приміщенням адміністративної будівлі. При цьому, в момент наближення працівників поліції до ОСОБА_2, останній рухався в напрямку від припаркованого автомобіля марки «Mercedes-Benz Е220».

З відеозаписів не встановлено жодної іншої особи, яка керувала вказаним транспортним засобом.

Інспектор ОСОБА_9 в суді першої інстанції наполягав на тому, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля, якого він бачив перед входом у райвідділ, а згодом виявив біля дверей водія автомобіля.

Також в подальшому у ОСОБА_2 було виявлено ключі від автомобіля, якими він на прохання працівників поліції відчиняв та зачиняв центральний замок автомобіля.

Вказана обставина у сукупності з іншими відомостями, на які вказують докази по справі, також підтверджує факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом.

Крім того, оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, сукупність досліджених як під час апеляційного розгляду, так і під час розгляду справи у суді першої інстанції доказів дозволяють дійти обґрунтованого висновку, як про керування транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е220» ОСОБА_2, так і про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З огляду на зміст п. 1.10 Правил дорожнього руху України та зміст ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 в досліджуваній ситуації є водієм, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом.

Тому, доходжу до висновку, що саме ОСОБА_2 25 лютого 2017 приблизно о 03 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Бельведерська, 32 здійснював керування транспортним засобом «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1.

Під час апеляційного розгляду допитаний у якості свідка ОСОБА_10, якому роз'яснені права, передбачені ст. 272 КУпАП, пояснив, що він працює в Івано-Франківському відділі поліції. Не був присутній в той час на місці події. Бачив ОСОБА_11, якого зустрів близько 03 год. 25 лютого 2017 року в м. Івано-Франківську на вул. Бельведерська, 32, за кермом транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», який повинен був передати ОСОБА_2 вказаний автомобіль.

Дані пояснення не суперечать встановленим обставинам справи про керування ОСОБА_12 транспортним засобом саме на території міського відділу поліції.

Також, вважаю такими, що не відповідають дійсності пояснення ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, та показання свідка ОСОБА_11, надані під час судового засідання в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_2 не перебував за кермом автомобіля, оскільки такі не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Дії працівників поліції стосовно ОСОБА_2 в межах притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП вважаю такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, (далі - Інструкції) і ст. 266 КУпАП.

Так, оскільки у водія ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, а саме, як зазначено у протоколі та акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5) - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, що давало законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, працівник поліції мав право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 не погоджувався з результатами огляду працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу, цього апелянт не заперечує як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні апеляційного суду. Відповідно, працівник поліції правомірно запропонував йому пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров'я для встановлення наявності чи відсутності у нього стану алкогольного сп'яніння.

Крім того, проходження огляду ОСОБА_2 за допомогою приладу «Драгер» з подальшою незгодою з його результатами також підтверджує той факт, що ОСОБА_2 фактично визнав себе водієм транспортного засобу, оскільки сприйняв законною вимогу поліцейського про проходження такого огляду.

Тобто, з наведеного слідує, що працівниками поліції були виконані вимоги закону, що стосуються порядку проведення такого огляду.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що під час оформлення матеріалів відносно ОСОБА_2 за ст. 130 КУпАП було винесено постанову про притягнення до відповідальності за ст. 126 КУпАП, яку, як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, він не оскаржував та вона набрала законної сили.

Вказана обставина у сукупності з іншими доказами по справі також свідчить про те, що ОСОБА_2 визнав себе водієм транспортного засобу.

ОСОБА_2, стверджуючи про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, заперечує факт керування транспортним засобом, однак не наводить жодних доводів на спростування відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Ані в апеляційній скарзі, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанцій не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт як керування транспортним засобом ОСОБА_2, так і відмови водія ОСОБА_2 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Переглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_2 містять ознаки саме такого правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 25 лютого 2017 року, а на час прийняття рішення апеляційним судом тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, то відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП це є підставою для закриття справи.

Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_2 не накладається, то судовий збір по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП - не сплачується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Повзло