АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/519/17 Головуючий у І-й інстанції - Бєльченко Л.А.
Справа № 202/1742/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 травня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 24.02.2017 року о 00:20 годині водій ОСОБА_2 повторно, протягом року керував автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Батумській, біля будинку № 16 з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення мови). Керування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння підтверджено у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер-ARHK-0502», який показав результат позитивної проби 0,34% проміле.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що постанова винесена з неповним зясуванням судом всіх фактичних обставин справи, а в основу звинувачення судом взято незаконний та складений передчасно Протокол про адміністративне правопорушення. Зазначає, що Драгер 6820 не передбачено будь якою інструкцією, і самостійно пройшов огляд у лікарні, звернувшись до Дніпропетровського наркологічного диспансеру Дніпропетровської області.

Вказує, що наполягав на проходженні медичного огляду у лікарні, але під тиском інспектора був вимушений пройти тест на місці зупинки.

В судовому засіданні ОСОБА_2Г та його захисник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_2 пояснив, що він приїхавши з футболу, сидів у машині та розмовляв по телефону, після чого підїхали поліцейські які одразу почали запитувати про перебування у стані алкогольного спяніння. Зазначає, що він наполягав на проходженні медичного огляду у лікарні, але це було проігноровано.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_2 та його захисника, допитавши свідків, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 106683 від 24 лютого 2017 року; рапортом працівника поліції, в якому викладені обставини скоєного ОСОБА_2 правопорушення а також те, що в ході бесіди з ОСОБА_2. останній повідомив, що випив пляшку пива; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно яких за участі останніх водій ОСОБА_2, пройшов тест на алкотестер Драгер 0, 34 проміле.

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається. Крім того, в поясненнях свідків не знайшли свого підтвердження бажання ОСОБА_2, пройти медичний огляд у лікарні.

Посилання ОСОБА_2, на той факт, що він продував алкотестер Драгер під тиском працівників поліції, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Допитані в судовому засіданні апеляційної інстанції інспектора ПП поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7. пояснили, що побачили автомобіль, який рухався без освітлення номерного знаку, на що вони поїхали за ним, та зупинились вже на вул.. Батумській біля буд. 16, де бачили як водій ОСОБА_2Г виходив із машини. Зробивши йому усне зауваження з приводу відсутності освітлення номерного знаку, в ході спілкування виявились підстави вважати, що ОСОБА_2Г перебуває у стані алкогольного спяніння. Запропонувавши ОСОБА_2 пройти тест за допомогою Драгеру, останній погодився, тест якого показав 0,34 проміле і вже після закінчення складання протоколу та інших доказів, перебування останнього у стані алкогольного спяніння, ОСОБА_2, став говорити про огляд його в лікарні. Останній перебував з явними ознаками алкогольного спяніння. Автомобіль було залишено на стоянці, оскільки він не заважав дорожньому руху, а також було вилучено посвідчення водія, та видано тимчасовий дозвіл.

Отже, зазначенні встановленні обставини і факти спростовують ствердження ОСОБА_2, стосовно того, що він не керував автомобілем, не перебував у стані алкогольного спяніння, відношусь до них критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, і вважаю їх способом ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Окрім того, тимчасова зупинка автомобіля, та той факт, що згідно опитаних в суді апеляційної інстанції інспекторів патрульної поліції, які підтвердили, що саме вони бачили і їхали за автомобілем ОСОБА_2, не виключає факт керування останнім цим автомобілем, що в даному випадку не спростовано і доводами ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

Поліцейські одразу після того, як побачили, що не освітлюється номерний знак, почали їхати за ОСОБА_2, тому критично відношусь до пояснення останнього, стосовного того, що його автомобіль перебував на місці зупинки близько 10 хв після того як він підїхав на стоянку, оскільки вони не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи.

Зазначений висновок, узгоджується і з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, де в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Крім того, згідно картки обліку адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 раніше уже притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та 17.05.2016 року на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу 3 400 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 травня 2017 року якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1