Номер провадження: 33/785/610/17
Номер справи місцевого суду: 496/773/17
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянув його апеляційну скаргу на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, пенсіонер, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Стягнутий судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно з постановою суду, 01.03.2017 року об 11.00 годині, ОСОБА_2, знаходячись в громадському місці, а саме біля будинку №2 вул. 4-я лінія, причал Хаджібей,2, с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, висловлювався нецензурною лайкою на адресу громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що суд першої інстанції під час розгляду його справи допустив неповноту судового розгляду та не дав належної оцінки тим обставинам, що між ним та громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт у зв'язку з тим, що зазначені особи намагались неправомірно проникнути на земельну ділянку, що належить його дружині. Громадський порядок він не порушував та сам викликав поліцію.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_2 по суті, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Керуючись вимогами ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт (зокрема правопорушення, передбачені ст.173 КУпАП), відносить такі адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Таким чином, у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції, та крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, при цьому ОСОБА_2 не визнав себе винним у вчиненні правопорушення та надав пояснення щодо обставин складення протоколу про адміністративні правопорушення, стосовно нього, аналогічні тим, що були ним надані в ході розгляду справи судом першої інстанції.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2, який брав участь у розгляді справи, категорично не визнав себе винним та заперечував проти того, що він висловлювався на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нецензурною лайкою, стверджуючи, що саме ОСОБА_3 був ініціатором конфлікту, в ході якого він намагався вчинити бійку.

Між тим, суд визнав наведені покази ОСОБА_2 неправдивими та в категоричній формі вказав на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Одночасно, з постанови суду вбачається, що вказаний висновок судом був зроблений фактично на підставі пояснень ОСОБА_3 і ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5 та протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам справи, що розглядаємий конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбувся біля дома ОСОБА_2 та приводом для цього конфлікту стала саме протиправна поведінка ОСОБА_3, який, зі слів ОСОБА_2 і був ініціатором конфлікту.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2017 року саме ОСОБА_2 звернувся с заявою до органів поліції, у якій просив прийняти відповідні міри до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які влаштувавши сварку, висловлювались на його адресу нецензурною лайкою та погрожували йому фізичною розправою, тобто вчинили щодо нього хуліганські дії (а.с.4).

При цьому зазначені обставини справи підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_5, який в суді першої інстанції пояснив суду, що прибув на місце пригоди після дзвінка ОСОБА_2 на час його приходу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже виникла сварка, під час якої вони ображали один одного нецензурною лайкою.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх поясненнях, які були відібрані у них під час розгляду заяви ОСОБА_2 від 02 березня 2017 року щодо обставин конфлікту зазначили, що між ними та ОСОБА_2 існує тривалий конфлікт, пов'язаний з невиконанням цивільно-договірних відносин, внаслідок чого між ними 01 березня 2017 року виникла чергова сварка, під час якої ОСОБА_6 висловлювався на адресу ОСОБА_2 нецензурною лайкою.

Таким чином, взявши до уваги наведені вище обставини, а також те, що після конфлікту, якій виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і ОСОБА_4, жоден з подружжя ОСОБА_4 до поліції с заявою про вчинення ОСОБА_2 стосовно них хуліганських дій не звертались, апеляційний суд ставить під сумнів достовірність даних викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №647030 від 07 березня 2017 року.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є особами, які зацікавлені у результаті розгляду справи, в зв'язку з чим їх пояснення викликають сумніви з точки зору добросовісності.

Одночасно інших доказів, крім пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які б об'єктивно спростовували твердження ОСОБА_2 щодо його невинуватості, матеріали справи не містять.

Статтею 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, об'єктивна сторона якого полягає в нецензурній лайці в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові "Про судову практику у справах про хуліганство" від 22 грудня 2006 року № 10 дійшов висновку про те, що судам, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з'ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов'язані як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з'ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Слід зазначити, що в даному випадку мотивом сварки був давнішній конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Відповідно до ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП.

Крім того, з постанови суду вбачається, що суд першої інстанції, поклав на ОСОБА_2 зобов'язання сплатити судовий збір.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с.14).

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (зі змінами від 01.01.2017 року), інваліди першої та другої груп звільнені від сплати судового збору.

Таким чином, покладення судом першої інстанції на ОСОБА_2 зобов'язання сплатити судовий збір є незаконними, оскільки не відповідають вимогам ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (зі змінами від 01.01.2017 року).

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко