Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/7027/16-п
ПОСТАНОВА

14.03.2017 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Кузнецов Д. В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у м. Маріуполі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ВК 587461, виданий 18.02.2009 року Володарським РВ ГУМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, який не працює, мешкає та зареєстрований в у ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 130, ст. 173 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, складеного поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі рядовим поліції ОСОБА_2 від 15 грудня 2016 року, ОСОБА_1 14 грудня 2016 року о 23 год. 30 хв. біля будинку № 76 по вул. Гонди в м. Маріуполі керував автомобілем «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота), що згідно п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції стало підставою для вимоги про проходження відповідно до встановленого п. 6 вищезазначеної Інструкції порядку огляду на стан алкогольного спяніння із застосуванням газоаналізатора Alcotest або медичного огляду, від яких він відмовився.

Оскільки у провадженні судді також знаходиться матеріал № 264/7027/16-п, провадження № 3/264/93/2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КпАП України, вважаю доцільним обєднати дані матеріали в одне провадження, присвоївши справі № 264/7027/16-п, провадження № 3/264/94/2017.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Так, ОСОБА_1 15 грудня 2016 року о 20 хвилині на другу, знаходячись по вул. Гонди, 76 в м.Маріуполі, тобто в громадському місці, маючи ознаки алкогольного спяніння, висловлювався на адресу працівників поліції грубою нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину не визнав, пояснив, що 15 грудня 2016 року о 23 год. 30 хв. біля будинку № 76 по вул. Гонди в м. Маріуполі автомобілем НОМЕР_3 не керував. Хто саме із його знайомих присутніх на той час на місці пригоди здійснював рух на транспортному засобі йому не відомо.

Також вказав, що свідки, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, були присутніми лише під час того, як він відмовлявся від огляду на стан алкогольного спяніння.

Суддя, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, разом з цим, вважає, що провина ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП знайшла своє підтвердження, та знаходить можливим притягнути його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння особи, яка керує транспортним засобом, передбачена ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак спяніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вказали, що 15.12.2016 року о 01 годині по вул. Гонди, 79 в м. Маріуполі ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря-нарколога для визначення стану спяніння відповів відмовою.

Також в матеріалах справи маються рапорти інспекторів роти № 2 БУПП в м. Маріуполі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, з яких вбачається, що 15.12.2016 року під час несення ними служби о 30 хвилині на першу вони отримали виклик про адміністративне правопорушення по вул. Гонди, 76 в м. Маріуполі. Прибувши на місце, вони виявили групу осіб, які перебували з ознаками алкогольного спяніння, висловлювались нецензурною лайкою. Один з цих хлопців пішов до автомобіля НОМЕР_4, після чого сів за кермо та почав рух, цією особою був ОСОБА_1 Під час спілкування з ним, вони побачили у нього ознаки алкогольного спяніння, у звязку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння із застосуванням газоаналізатора Alcotest або медичний огляд, на що ОСОБА_1 відмовився. При цьому останній поводився агресивно, висловлювався на адресу працівників поліції грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин до суду був наданий відеозапис з нагрудної камери спостереження, що закріплена на форменому одязі працівника поліції, з якого не вбачається, хто саме керував транспортним засобом, крім того, відеозапис подій проводився у нічний час, а тому через брак освітлення більша частина запису не містить будь-якого зображення.

Отже, єдиним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 та спростування його показів на свій захист є показання свідків, надані працівнику поліції.

У справі «Хорнкастл та інші проти Обєднаного королівства» (Заява № 4184/10) зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючі фактори, які дозволяють оцінити надійність показань.

За обставинами справи, що розглядається, питання про достовірність наданих поліцією письмових пояснень не може бути справедливо і належним чином вирішене без безпосередньої оцінки усних свідчень залучених стороною обвинувачення свідків, оскільки у письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні дані про зупинку саме водія ОСОБА_1 Більше того, у поясненнях свідка ОСОБА_4 йдеться мова те, що його запросили співробітники патрульної поліції в якості свідка при складанні адміністративного протоколу відносно громадянина ОСОБА_1, так само вказано, що за присутності цього свідка саме громадянин, а не водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння. У цих письмових поясненням слово «водій» неодноразово закреслено.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидці, котрі могли б підтвердити факт управління ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні. Надані стороною обвинувачення відеоматеріали також не містять даних, що беззаперечно спростовували б твердження порушника.

З врахуванням ч. 3 ст. 62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, покази поліцейського, що відображені в рапорті, з огляду на його зацікавленість у вирішенні справи, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Що стосується провини ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, суд приходить до наступного.

Так, відповідальність за ст. 173 КУпАП, зокрема, передбачена за нецензурну лайку в громадських місцях.

Стаття 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення» надає визначення поняттю «громадське місце», згідно якого це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під'їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян, в тому числі до працівників поліції, та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон), поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Провина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується рапортами інспекторів роти № 2 БУПП в м. Маріуполі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, з яких вбачається, що 15.12.2016 року під час несення ними служби о 30 хвилині на першу вони отримали виклик про адміністративне правопорушення по вул. Гонди, 76 в м. Маріуполі. Прибувши на місце, вони виявили групу осіб, які перебували з ознаками алкогольного спяніння, висловлювались нецензурною лайкою. Один з цих хлопців, особу якого у подальшому було встановлено як ОСОБА_1 поводився агресивно, висловлювався на адресу працівників поліції грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував.

Також протиправна поведінка ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом з камери, що розташована на форменому одязі інспектора поліції.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Одночасно, згідно ч. 1 ст. 40 Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З урахуванням вищенаведеного, вказаний доказ безпосередньо свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

За таких підстав, суд вважає, що провина ОСОБА_1 доведена у повному обсязі, а дії правильно кваліфіковані за ст. 173 КУпАП як дрібне хуліганство.

Із урахуванням характеру вчиненого правопорушення, обставин даної справи та особи правопорушника, а також всіх наявних доказів в їх сукупності, суд вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов