Справа 431/3977/16-п
Провадження 3/431/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Форощук О.В., розглянувши адміністративний матеріал відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, приватного підприємця, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, кв. Ватутіна, 52/15,

в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Поліцейським роти ДПС ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно якого 24.07.2016 року о 10 год. 35 хв. на 345 км а/д Харків-Сімферополь, ОСОБА_1, керуючи автомобілем Шкода державний номер НОМЕР_1, який йому належить, не вибрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ОСОБА_3 державний номер НОМЕР_2, який був у русі. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі технічно пошкоджені. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні 04.10.2016 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не визнав та пояснив, що він з родиною з трьох чоловік повертались з відпочинку з м. Одеси. На трасі Харків Запоріжжя, рухаючись в колоні автомобілів він побачив, як автомобіль ОСОБА_3 Королла АХ 2801 ЕВ, що рухався попереду, різко зупиняється, не зїжджаючи та не продовжуючи рух вперед. Зупиняється перед ним. Водій загальмував та став. Він різко натиснув на гальмо, рухаючись зі швидкістю 90 км/год. На гальмівному шляху, юзом, вїхав в задній бампер ОСОБА_3. Він не зміг зупинитись до попереду їдучого авто, тому що в задню частину його автомобіля відбувся удар позаду їдучого транспортного засобу - автомобіля ВАЗ-2110. Від удару виникло розгальмування його автомобіля та далі відбувся удар його автомобіля в автомобіль ОСОБА_3. Зауважив, що спершу був удар в задню частину його автомобіля, а потім, по-інерції, його автомобіль відкинуло на автомобіль ОСОБА_3. Потім автомобіль, що рухався позаду, ще раз ударив його автомобіль. У своїх попередніх поясненнях він не придав цьому значення, бо вважав, що порядок, в якому відбулося зіткнення транспортних засобів, не має принципового значення. Також ОСОБА_1 заявлено клопотання про призначення по справі судової автотехнічної експертизи.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 № 312132 від 24.07.2016 року відносно ОСОБА_1 (а.с. 2), згідно якого 24.07.2016 року о 10 год. 35 хв. на 345 км а/д Харків-Сімферополь, ОСОБА_1, керуючи автомобілем Шкода державний номер НОМЕР_1, який йому належить, не вибрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ОСОБА_3 державний номер НОМЕР_2, який був у русі. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі технічно пошкоджені. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

-схема наслідків дорожньо-транспортної пригоди, без потерпілих, яка сталася 24.07.2016 року, на якій відображені обставини та розташування транспортних засобів після ДТП (а.с.3);

-висновок № 1703 за результатами проведеної судової авто технічної експертизи від 17.01.2017 року, згідно якого викладений в постанові механізм пригоди згідно пояснень водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_1 експертним шляхом не може бути спростований, тому у експерта відсутні підстави вважати його неспроможним з технічної точки зору. Питання № 2,3,4 в рамках даної версії підлягали дослідженню. З питань № 2,3,4, враховуючи викладені у постанові обставини пригоди, зокрема те, що водій автомобіля водія, який керував автомобілем НОМЕР_4 не дотримався дистанції внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, у дорожньо-транспортній ситуації що склалася, дії водія автомобіля НОМЕР_4 регламентувалися вимогами п. 13.1 ПДР України (3). Відповідно до вимог зазначеного вище пункту, водій автомобіля НОМЕР_4 повинен був дотримуватися безпечної дистанції до автомобіля НОМЕР_3. В даній дорожній обстановці водій автомобіля НОМЕР_4 виконуючи належним чином вимоги п. 13.1 ПДР України, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем НОМЕР_3. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля НОМЕР_4 не відповідали вимогам п. 13.1 ПДР України (3) та, з технічної точки зору, знаходились у причинному звязку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем НОМЕР_3. Технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди (як первинного зіткнення автомобіля НОМЕР_4 з автомобілем НОМЕР_3 так і вторинного зіткнення авто НОМЕР_5 з автомобілем НОМЕР_6) діями водіїв ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не визначалася, а повністю залежала від дій водія автомобіля НОМЕР_4 по дотриманню ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України (3). Оскільки технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди (як первинного так і вторинного ) діями водіїв ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не визначалася, то, відповідно, в діях водіїв ОСОБА_1 і ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, були умовою створення аварійної обстановки або знаходились в причинному звязку з настанням пригоди не вбачається (а.с. 21-23),

оцінивши надані докази, суддя приходить до наступного висновку:

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду.

Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад проступку включає в себе ознаки, які обєднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: - обєкт адміністративного проступку, - обєктивну сторону проступку; - субєкт адміністративного проступку; - субєктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обовязкова для кваліфікації конкретного діяння.

При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - указане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Аналіз доказів, перевірених в судовому засіданні свідчить, що матеріали адміністративної справи не містять об'єктивних даних про те, що дії ОСОБА_1 носили протиправний характер.

У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, а саме вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост.124 КУпАП, так як цей факт прямо спростовується висновком № 1703 за результатами проведеної судової авто технічної експертизи від 17.01.2017 року, працівниками поліції не представлені належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та винність останнього у його вчиненні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведений, тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.124, 247 ч. 1, 251, 252, 284, 285, 288, 289, 294 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд Луганської області.

Суддя Форощук О.В.