Справа № 487/6662/16-п 20.03.2017 20.03.2017 20.03.2017
Номер провадження: 33/784/122/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20 " березня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 лютого 2017 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Олександрівка, Баштанського району Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно постанови суду, 15.12.2016 р. о 20:06, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2115» д/н НОМЕР_4 в м. Миколаєві по вул. Адміральській, в районі будинку №4, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння, в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та провадження у справі закрити.

На думку апелянта, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, будучи в нетверезому стані він не збирався керувати автомобілем, а попросив приїхати свого знайомого і відвести його та іншого товариша додому.

Зазначив, що на вимогу працівників поліції надати їм документи, він пояснив, що не збирається керувати автомобілем, однак працівники поліції вимагали пройти медогляд. Вважаючи, що їх вимоги незаконні, він відмовився. Після чого патрульні примусово доставили його до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, де склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

На думку апелянта, судом не правильно взято як доказ його вини протокол про адміністративне правопорушення, оскільки протокол не є доказом, і підпис в протоколі підтверджує лише факт його ознайомлення з протоколом.

Вважає, що працівники патрульної служби не дотрималися вимог п.п. 7, 12 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки після його відмови від проходження огляду на місці, не запропонували йому пройти огляд в закладі охорони здоров'я.

Стверджує, що працівники поліції не були свідками того, хто саме керував автомобілем, відсутня відеофіксація факту правопорушення, та будь-які докази керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Тому, на думку апелянта, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вказує на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про отримання ним судової повістки. Тому, він був позбавлений права давати заперечення, пояснення та захищати свої права під час судового засідання.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними та ґрунтуються на досліджених доказах.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного

вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення.

Тому, обґрунтовуючи свої висновки, суд вірно врахував як доказ вини ОСОБА_1, дані протоколу про адміністративне правопорушення № 007675 від 15.12.2016 р., згідно якому ОСОБА_1 на місці зупинки в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестора ОСОБА_1, та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що водій автомобіля НОМЕР_1 перекрив в'їзд до двору поліклініки по вул. Адміральській в м. Миколаєві, був з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовлявся надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Тому, як слідує з рапорту інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 був доставлений до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, де відносно нього склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та медичному закладі підтверджений письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Хоча в суді ОСОБА_1 заперечував, що він керував транспортним засобом, але ці доводи спростовуються даними відеозапису з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, який оглянутий апеляційним судом. Як слідує з відеозапису, саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля, коли працівники патрульної поліції звернулися до нього, пояснивши, що прибули за викликом, який надійшов на номер «102», з повідомленням, що водій транспортного засобу ВАЗ 21015 створював аварійну ситуацію на дорозі.

Крім того, з даних цього відеозапису слідує, що ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Та обставина, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2115 д/н НОМЕР_2, підтвердив в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3, який пояснив, що 15.12.2016 р. близько 20.00 год. він рухався на своєму автомобілі по пр. Героїв Сталінграду в напрямку вул. Пушкінська, а в попутному з ним напрямку рухався автомобіль ВАЗ 21015, державний номер НОМЕР_2, водій якого грубо порушував Правила дорожнього руху та створював аварійну ситуацію. Тому його дружина здійснила відеозапис цих дій водія. Коли водій автомобіля ВАЗ 2115 повернув на вул. Адміральську і там зупинився, свідок про даний факт негайно повідомив на лінію 102. Стверджував, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1, якого він бачив, коли той неодноразово приближувався до його автомобілю, створюючи перешкоди у русі.

В той же час, ОСОБА_1 в апеляційному суді заперечував ту обставину, що він рухався по пр. Героїв Сталінграду в напрямку вул. Пушкінська. Однак пояснення ОСОБА_1 спростовані даними відеозапису, наданому свідком ОСОБА_3, який досліджений судом. З цього відеозапису слідує, що водій транспортного засобу ВАЗ 21015 створював аварійну ситуацію на дорозі, рухаючись по пр. Г. Сталінграду в напрямку вул. Пушкінської в м. Миколаєві.

Відеозапис з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського також підтверджує, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля НОМЕР_3.

В суді апеляційної інстанції допитаний за клопотанням ОСОБА_1 свідок ОСОБА_4, який стверджував, що саме він, будучи тверезим, керував цим автомобілем, рухався з вул. Московської, а потім по вул. Адміральській зупинився біля поліклініки, залишив в авто ОСОБА_1, а сам відійшов.

Проте, ці пояснення свідка ОСОБА_4 спростовуються даними відеозапису з відеореєстратора, з яких слідує, що ОСОБА_4 не було на місці зупинки транспортного засобу, а також відеозапису, зробленого свідком ОСОБА_3, з якого слідує, що не відповідають дійсності показання свідка ОСОБА_4 про напрямок руху автомобіля ВАЗ 21015.

Крім того, показання свідка ОСОБА_4 не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 безпосередньо 15.12.2016 р. на місці зупинки транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про цього свідка, а взагалі заперечував, що він був в автомобілі, стверджував, що не знає, чий це автомобіль.

Отже, не є слушними доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, про відсутність доказів його вини, та про недотримання працівниками патрульної служби вимог п. 7, 12 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Є необґрунтованим твердження апелянта стосовно порушення судом першої інстанції його процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП через розгляд справи у його відсутність. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 двічі викликався до суду першої інстанції - на 19.01.2017 р. та 08.02.2017 р., але до суду не з'явився, а тому суд обгрунтовано розгляну справу у його відсутність.

Хоча судом справа розглянута у відсутність правопорушника, однак ця обставина не є підставою для скасування постанови суду з огляду на те, що ОСОБА_1 скористався правом на апеляційне оскарження постанови суду, і при апеляційному розгляді його доводи перевірені.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2017 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча: