П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Феєра І.С., при секретарі Юрочко А.П., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2016.

Цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, непрацюючий, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 275,60 грн..

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №092876 від 05.10.2016 та постанови судді від 26.12.2016 вбачається, що 05.10.2016, о 21 год. 35 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz A 140», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Ужгороді по вул. Тімірязєва, 15 «б», в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 26.12.2016 - скасувати, провадження в справі закрити. Указує на те, що висновки, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що в той самий день та час відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за зупинку в забороненому місці. Тобто, належний йому транспортний засіб стояв у забороненому місці, а зупинку в такому місці вчинила його дружина ОСОБА_2. Він, особисто не керував транспортним засобом, а лише хотів забрати з автомобіля особисті речі, однак коли на місце вчинення адміністративного правопорушення під'їхали працівники поліції, він знаходився в автомобілі, але не керував ним, двигун був вимкнений, що підтверджується показаннями свідка. Наведені обставини можуть бути підтверджені його дружиною, однак, судом першої інстанції її не було допитано, натомість, був допитаний

-2-

інспектор Жаровський М.І., який складав протокол, у зв'язку із чим є зацікавленою особою. З наданих інспектором Жаровським М.І. матеріалів відеозапису не вбачається, що він керував транспортним засобом. Зазначені відеоматеріали переглядалися й досліджувалися в судовому засіданні, однак, висновки такого перегляду в оскаржуваній постанові не зазначено, а зафіксовані на них факти не спростовано. На його думку, у його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, допитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та наведені доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримав.

Дослідивши матеріали справи, суддя прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Свої висновки суддя обґрунтував тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №092876 від 05.10.2016, письмовими поясненнями ОСОБА_1, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №399 від 05.10.2016 та відеозаписом події правопорушення від 05.10.2016 р. що було здійснено патрульним за допомогою нагрудного відео реєстратора.

Але з такими висновками судді погодитись не можна.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаних норм матеріального права вбачається, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функції водія під час руху транспорту або виконання функції інструктора водія під час навчання учнів -шоферів, учнів - водіїв трамвая, тролейбуса, тощо, незалежно від того, чи управляє він самохідною машиною, що рухається своїм ходом, або на причепі в іншої машини. При цьому не має значення, де, у якому місці особа управляла транспортом.

-3-

Для встановлення відповідальності не має значення, як довго управляв винний транспортним засобом. Проступок вважається закінченим з того моменту, коли особа, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, надала руху транспортному засобу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції не мав підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_1, у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується даними відеозапису подій, згідно яким не доведено, що ОСОБА_1 керував автомобілем та показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були допитані апеляційним судом.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що автомобілем НОМЕР_1 не керував. Зазначив, що того вечора автомобіль припаркувала його дружина - ОСОБА_2, а в момент коли до автомобіля під'їхали поліцейські він знаходився в автомобілі тільки для того, щоб забрати особисті речі. Крім того, зазначив, що вказані обставини стверджуються винесеною щодо нього постановою серії АР №053215 від 05.10.2016 за ч.1 ст.122 КУпАП, відповідно до якої його визнано винним за зупинку в забороненому місці, що дає підстави суду вважати, що останній не керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_2 в апеляційному суді підтвердила пояснення ОСОБА_1 та пояснила, що саме вона 05.10.2016 припаркувала автомобіль НОМЕР_1 з порушенням встановлених Правил дорожнього руху України.

Працівник поліції, ОСОБА_3, що запровадив протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, під час апеляційного розгляду показав, що 05.10.2016 о 21 год. 35 хв., проїзджаючи по вул. Тімірязєва в м. Ужгороді побачив автомобіль, який був припаркований із порушенням Правил дорожнього руху України. Зупинивши службовий автомобіль, підійшов до вказаного автомобіля НОМЕР_1, де за кермом побачив особу, як потім з'ясувалося, то був ОСОБА_1. Під час з'ясування із ОСОБА_1 причин порушення правил парковки, відчув із порожнини рота останнього різкий запах алкоголю. Після чого, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку. Оскільки останній відмовився на місці знаходження транспортного засобу пройти тест на визначення ступеню сп'яніння, ним було прийнято рішення, про освідування правопорушника в Закарпатському обласному наркологічному диспансері. Під час освідування в ОСОБА_1 було виявлено стан сп'яніння, після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього, за ч.1 ст.130 КУпАП. Про те, чи керував транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння категорично стверджувати не може, оскільки автомобіль був припаркований, двигун був вимкнутий. Протокол був складений, оскільки в нього виникла підозра, що ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного сп'яніння міг керувати транспортним засобом.

Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 узгоджуються з відеозаписом, долученого до матеріалів справи, що переглянутий під час апеляційного розгляду в присутності вказаних осіб. З даного запису, не вбачається, що ОСОБА_1 в той час як прибули працівники поліції, керував транспортним засобом.

Отже, суть правопорушення, зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не грунтується на фактичних обставинах справи та зібраних доказах.

-4-

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Установлені під час апеляційного розгляду обставини вказують на те, що при розгляді справи суддя припустився спрощеного підходу до розгляду справи, належним чином не дослідив відеозапис та інші докази та не надав належної оцінки обставинам, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, при таких обставинах постанову суду не можливо визнати законною, а тому вона підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи достатніх даних, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому враховуючи наведене, уважає за необхідне постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2016 - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247,294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2016 щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження в справі щодо нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: