справа № 415/980/17
провадження № 3/415/367/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.17 м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Старікова М.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, пр.-т Перемоги, 115/157,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, -

В С Т А Н О В И ЛА:

03.02.2017 року, о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_1, у відношенні якого постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2015 року встановлений адміністративний нагляд і обмеження строком на 1 рік та якого постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2016 року було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 1 КУпАП, не прийшов на реєстрацію до Лисичанського ВП ГУНП у Луганській області, чим порушив встановлені відносно нього правила адміністративного нагляду.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винним себе у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, визнав та пояснив, що відносно нього постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2015 року встановлений адміністративний нагляд і обмеження: зявлятися на реєстрацію до Лисичанського ВП ГУНП у Луганської області в першу суботу кожного місяця з 08 години до 13 години; заборони залишати межі міста Лисичанська за приватними справами без отримання письмового дозволу керівництва Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, заборонити вихід (за місцем проживання) із квартири АДРЕСА_1 з 22 години до 05 години наступного дня (крім випадків виходу на роботу). 03.02.2017 року він не прибув на реєстрацію до Лисичанського ВП ГУНП у Луганській області, так як забув. На питання суду відповів, що постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2016 року його було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 1 КУпАП.

Свою провину усвідомив, щиро розкаявся, зробив для себе належні висновки і просив суд суворо його не наказувати.

З постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2015 року вбачається, що у відношенні ОСОБА_1 встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік та обмеження:

зявлятися на реєстрацію до Лисичанського ВП ГУНП у Луганської області в першу суботу кожного місяця з 08 години до 13 години;

заборонити вихід (за місцем проживання) із квартири АДРЕСА_1 з 22 години до 05 години наступного дня (крім випадків виходу на роботу);

заборонити залишати межі міста Лисичанська Луганської області за приватними справами без отримання дозволу керівництва Лисичанського ВП ГУНП у Луганській області.

Суд, заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді: крім визнання своєї провини правопорушником у судовому засіданні, підтверджується змістом досліджених у судовому засіданні його письмових пояснень, рапортом В.и.о. начальника сектору превенції Лисичанського ВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_2

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с.4,5).

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ознаками ст.187 ч.2 КУпАП кваліфіковані правильно, оскільки він являючись особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, порушив правила адміністративного нагляду.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 офіційно не працює, інвалідом не являється, щиро розкаявся та зробив для себе належні висновки, постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 1 КУпАП.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, помякшують відповідальність правопорушника, суд визнає повне визнання своєї провини та щире розкаяння винного.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність правопорушника, суд не вбачає.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, майнового стану, ступеню вини, наявності обставин, що помякшують і обставин, що обтяжують його відповідальність, а також характеру вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у вигляді адміністративного арешту, в межах строку передбаченого санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Що стосується положень ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Частиною 1 ст.294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

п.44 суд вважає за належне розглянути цю скаргу за статтею 2 Протоколу №7, у якій зазначено таке:

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatis mutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_8 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000? II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що виконання зазначеної постанови слід допустити через десять днів з дня її винесення.

На підставі вимог ст.ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір», ст. 40-1 КУпАП, судовий збір підлягає стягненню з правопорушника у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Керуючись ст. ст. 33, 187 ч.2, 221, 284, 285, 289, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Піддати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.2 КУпАП, адміністративному стягненню у вигляді адміністративного арешту на строк 03 (трьох) діб.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) гривень (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ОКПО отримувача 37993783, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, МФО 820019, р/р 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд.

Суддя: М.М.Старікова