Провадження № 33/792/251/17
Справа № 684/181/17-п Головуюча в 1-й інстанції Галиш І.Б.
Категорія: ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретаря судового засідання Інжиєвської Ю.А., прокурора Максимчук Л.В., особи що притягується до відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, працює директором Пилявської загальноосвітньої школи I-III ступенів Старосинявської селищної ради, до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, раніше не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення із врахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 320 грн. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він, перебуваючи на посаді директора Пилявської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 14 вересня 2007 року по даний час, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка одержує заробітну плату за рахунок бюджету, та у відповідності до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом, на якого поширюється дія цього закону, порушив вимоги п.2 та п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», тобто не повідомив свого безпосереднього керівника, а саме начальника відділу освіти, молоді та спорту Старосинявської районної державної адміністрації про реальний конфлікт інтересів та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, за наступних обставин.

Наказом № К-620 начальника відділу освіти Старосинявської районної державної адміністрації від 14 вересня 2007 року ОСОБА_2 переведено з посади вчителя історії та географії Пилявської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на посаду директора вищезазначеного навчального закладу з 13 вересня 2007 року.

Розпорядженням голови Старосинявської районної державної адміністрації 16.01.2013 року затверджено Положення про відділ освіти, молоді та спорту Старосинявської районної державної адміністрації, згідно із п. 5.3.16 якого начальник відділу освіти Старосинявської районної державної адміністрації призначає та звільняє з посад керівників навчальних закладів та установ освіти.

З врахуванням викладеного, безпосереднім керівником директора Пилявської ОСОБА_4 ступенів був начальник відділу освіти, молоді та спорту Старосинявської районної державної адміністрації, якого ОСОБА_2 після надходження на розгляд заяви від матері про прийняття на роботу - 25.11.2015 року повинен був повідомити про наявність реального конфлікту інтересів.

Водночас, директор Пилявської ОСОБА_4 ступенів ОСОБА_2, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, при отриманні заяви від своєї матері ОСОБА_5 про прийняття на роботу на посаду техпрацівниці, 26.11.2015 року видав наказ № 67 «Про прийняття на посаду ОСОБА_5П.», на підставі якого з 01.12.2015 року його матір ОСОБА_5, прийнято на роботу на посаду техпрацівниці, на повний робочий день (8 год.) з оплатою праці, відповідно до штатного розпису.

Разом з тим, директор Пилявської ОСОБА_4 ступенів ОСОБА_2 не повідомляв начальника відділу освіти, молоді та спорту Старосинявської РДА про наявність реального конфлікту інтересів при видачі зазначеного наказу, що стосується близької особи, а саме - матері.

Таким чином, між приватним інтересом директора Пилявської ОСОБА_4 ступенів ОСОБА_2, які полягають у працевлаштуванні своєї матері ОСОБА_5, покращенням її матеріального становища, та службовими повноваженнями директора Пилявської ОСОБА_4 ступенів щодо можливості прийняття на роботу, виник реальний конфлікт інтересів, який вплинув на об'єктивність та неупередженість при видачі наказу № 67 від 26.11.2015 року.

Своїми умисними діями, які виразились у неповідомленні безпосереднього керівника, тобто начальника відділу освіти, молоді та спорту Старосинявської РДА про наявність реального конфлікту інтересів, директор Пилявської ОСОБА_4 ступенів ОСОБА_2, вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, за вище викладених обставин,ОСОБА_2, у порушення п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи в умовах реального конфлікту інтересів, маючи можливість приймати на роботу, переводити та звільняти з роботи обслуговуючий персонал школи, при отриманні 25.11.2015 року заяви від своєї матері ОСОБА_5 про прийняття на роботу на посаду техпрацівниці, 26.11.2015 року видав наказ № 67 «Про прийняття на посаду ОСОБА_5П.», на підставі якого з 01.12.2015 року його матір ОСОБА_5, прийнято на роботу на посаду техпрацівниці, на повний робочий день (8 год.) з оплатою праці, відповідно до штатного розпису.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, директор Пилявської ОСОБА_4 ступенів ОСОБА_2, вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить постанову суду змінити, на підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку із малозначністю, обмежитись усним зауваженням, яке оголосити йому в судовому засіданні. Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 визнавав фактичні обставини вчинення правопорушення, розкаявся у вчиненому, пояснював, що не вчинив би цього правопорушення, знаючи про такі обмеження. Діяння ОСОБА_2 не потягли за собою будь яких шкідливих наслідків, не спричинили матеріальних чи нематеріальних збитків, не порушили законних прав та інтересів інших осіб. Звертає увагу, що ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується виключно позитивно, досяг значних успіхів у справі організації у школі належних умов для навчання та виховання дітей, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, є людиною молодого віку.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 в підтримання доводів апеляційної скарги, які просили постанову суду змінити та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням, прокурора, яка просила постанову суду залишити без зміни, подану апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2В задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та кваліфікація дій правопорушника апелянтом та ОСОБА_2 не оспорюються, відтак постанова суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Підстав вважати, що ОСОБА_2 діяв в стані крайньої необхідності, позаяк, з його слів в апеляційному суді, він не міг би когось взяти на роботу через відсутність бажаючих, не можуть бути враховані апеляційним судом, зважаючи, що ОСОБА_2 навіть не звертався до державних органів з питань зайнятості населення, що він підтвердив в апеляційному суді.

Щодо стягнення, з яким апелянт не погоджується, то воно накладене судом з дотриманням вимог ст.ст. 33-36 КУпАП. Суд першої інстанції при призначенні стягнення в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі ті, про які йдеться в апеляційній скарзі.

Стягнення у виді штрафу відповідає характеру вчинених ОСОБА_2 правопорушень, особі порушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, працює, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні одну неповнолітню дитину. Стягнення накладене з врахуванням усіх обставин справи, щирого каяття, визнання вини; відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, й таке стягнення є мінімальним, визначеним санкцією ч.2 ст. 172-7 КУпАП, яка передбачає відповідальність за більш серйозне правопорушення, та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_2 нових правопорушень.

Зважаючи на характер та ступінь суспільної шкідливості адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, твердження апелянта про малозначність вчиненого правопорушення є безпідставним і не ґрунтуються на нормах закону; відповідно відсутні й підстави для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення (ст. 22 КУпАП). Відсутність претензій з приводу роботи ОСОБА_5, не дає підстав вважати вчинене правопорушення малозначним.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, й підстав для зміни чи скасування судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П о с т а н о в и в :

Постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_2 залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1