АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/712/2017 Постанова винесена суддею Борденюком В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Оратів Оратівського району Вінницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 18 листопада 2016 року, приблизно о 01 год. 15 хв., по вул. Кільцева дорога в м. Києві, керувала автомобілем марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України, тобто скоїла правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та прийняти нову постанову, якою передати матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на розгляд трудового колективу ТОВ «ЮСТ-СЕРВІС».

За твердженнями захисника висновки судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та про наявність підстав для застосування до неї адміністративного стягнення є передчасними, а судове рішення, постановлене у відсутність ОСОБА_2, тобто з порушенням її конституційних прав, є незаконним.

Зокрема, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, захисник посилається на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у відсутність ОСОБА_2, яка не була повідомлена про дату і час судового засідання, що позбавило її можливості подати суду документи, які характеризують її особу, повідомити про своє відношення до вчиненого правопорушення та заявити клопотання трудового колективу ТОВ «ЮСТ-СЕРВІС», в якому працює ОСОБА_2, про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу для застосування до неї заходів громадського впливу замість адміністративного стягнення, що передбачено ст. 21 КУпАП, і зазначене призвело до неврахування судом щирого каяття ОСОБА_2 у вчиненому та залишення без вирішення обґрунтованого клопотання трудового колективу.

За таких обставин, як вважає захисник, судом не були дотримані вимоги ст.ст. 7, 245, 252, 34, 35 КУпАП, а також положення ст. 276 КУпАП, згідно з яких місце розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП може також відбуватися за місцем проживання правопорушника, а ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Одночасно захисник в апеляційній скарзі порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи клопотання про поважність причин пропуску процесуального строку тим, що судове рішення було постановлено у відсутність ОСОБА_2, а копію постанови від 26 грудня 2017 року він отримав лише 17 січня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду апелянтом пропущено з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову судді місцевого суду, а матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 відповідно до ст. 21 КУпАП передати на розгляд трудового колективу, дослідивши матеріали справи та додані до апеляційної скарги документи, вважаю, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на невиконання суддею місцевого суду вимог ст. 276 КУпАП не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 130 і ст. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання правопорушника.

З матеріалів справи убачається, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 повідомила своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 і жодних клопотань щодо розгляду цієї справи судом за місцем її проживання не заявила, а тому суддя місцевого суду згідно з положеннями ст. 276 КУпАП розглянув справу щодо ОСОБА_2 за місцем вчинення нею адміністративного правопорушення, отже порушення вимог закону в цій частині апеляційним судом не встановлено.

За доводами апеляційної скарги захисник не оспорює фактичні обставини правопорушення, викладені у відповідному протоколі, не ставить під сумнів наявні у провадженні письмові докази, сукупність яких доводить вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а прохання апелянта пов'язано виключно з вимогою застосування щодо ОСОБА_2 положень ч. 1 ст. 21 КУпАП.

Водночас є слушними доводи апеляційної скарги захисника про недотримання суддею місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_2 вимог ст. 268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За відсутності в справі підтвердження про направлення та отримання ОСОБА_2 виклику в судове засідання, вважаю, що вона не була належним чином сповіщена про місце і час розгляду справи, а тому була позбавлена можливості взяти участь в засіданні суду першої інстанції. Однак при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримала можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею, отже її права були відновлені.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнала, пояснила, що після вживання алкогольних напоїв, зокрема вина, керувала транспортним засобом і була зупинена працівником поліції, на пропозицію якого про проходження огляду на стан сп'яніння відмовилася в присутності двох свідків. Крім того ОСОБА_2 засудила свої дії та просила задовольнити клопотання трудового колективу ТОВ "ЮСТ-СЕРВІС", де вона працює, та застосувати положення ч. 1 ст. 21 КУпАП.

Окрім пояснень ОСОБА_2, її вина у вчиненні цього правопорушення, за обставин, викладених у постанові судді, доведена наявними у справі доказами, а саме: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 139781 від 18.11.2016 (а.с. 1); розписці ОСОБА_4 про зобов'язання доставити транспортний засіб «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1, за місцем проживання водія/власника (а.с. 2); письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 відмовилася від запропонованого їй працівником поліції проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів - приладу «Драгер» і від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі (а.с. 3).

За таких обставин, вважаю, що суддя місцевого суду, не дивлячись на те, що розглянув справу у відсутність ОСОБА_2, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неповне та однобічне з'ясування суддею місцевого суду характеру вчиненого правопорушення та даних про особу ОСОБА_2, а сукупність таких даних, на думку апелянта, свідчить про наявність підстав для застосування до неї положень ст. 21 КУпАП, то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 21 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу, в той же час за змістом закону це є правом суду, а не обов'язком.

З матеріалів провадження вбачається, що суддя місцевого суду за вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення застосував до неї передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, за відсутності інших, визначених законом, альтернативних стягнень, отже правильно застосував норму матеріального закону.

Аргументи апеляційної скарги з посиланням на те про те, що трудовий колектив ТОВ «ЮСТ-СЕРВІС" у своєму клопотання просить передати матеріали про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 на розгляд трудового колективу, що, на думку апелянта, є достатньою підставою для застосування положень ч. 1 ст. 21 КУпАП, являються непереконливими, з огляду насамперед на те, що вчинене ОСОБА_2 порушення ПДР України є грубим та має підвищену суспільну небезпеку.

Так, фактичні обставини справи, якими доводиться, що ОСОБА_2 вживала алкогольні напої, після чого, нехтуючи вимогами ПДР України щодо заборони керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння та інших законодавчих актів України, керувала транспортним засобом і, розуміючи незаконність своїх дій, відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння, навіть з урахуванням виключно позитивних даних щодо особи ОСОБА_2, свідчать про недоцільність застосування до неї лише заходу громадського впливу, бо, на переконання суду, в такому випадку не буде досягнуто мети, передбаченої ст. 23 КУпАП.

Доводи ж апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 визнала свою вину в повному обсязі та щиро кається у вчиненому правопорушенні правильність висновків судді місцевого суду щодо наявності обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_2 саме адміністративного стягнення не спростовують.

Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апелянтом не наведені такі обставини, за яких можливо було б звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обмежитись лише застосуванням заходу громадського впливу.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а постанову судді місцевого суду в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 слід залишити без змін, оскільки під час її апеляційного перегляду не були встановлені такі істотні порушення вимог процесуального закону, які б перешкодили судді місцевого суду правильно встановити фактичні обставини правопорушення та застосувати матеріальний закон, який в даному випадку підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П.Павленко