Провадження №3/428/2102/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря Рочевою М.О.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши матеріали, які надійшли від УПП в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, приватного підприємця, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв. МЖК «Мрія» АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшли адміністративні справи у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №245068 від 01.10.2017 року, 01.10.2017 року о 17 годині 20 хвилин в м. Лисичанськ по вул. Г. Потапенка біля буд 306, водій ОСОБА_3, керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, надав письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, та пояснив, що обставини щодо керування ним автомобілем в стані наркотичного сп'яніння не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а дії інспектора Боровкова А.І. щодо складення відносно нього адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП є протиправними за наступних підстав. 01.10.2017 року о 17 годині він знаходився в транспортному засобі ВАЗ 2105, який стояв припаркований біля заводу ЖБІ в м. Лисичанську. До нього під'їхали працівники поліції, запропонували надати документи, потім сказали, що в них є підозра, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння і запропонували пройти огляд на місці, або в медичному закладі. Він погодився пройти медичний огляд в медичному закладі. У лікарні його оглянув лікар, пройшов тест на «Драгері», і йому на руки видали висновок, що він тверезий. Тоді поліцейські почали говорити, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння. Він сказав, щоб вони не порушували процедуру та відмовився від повторного проходження медичного огляду. Просив закрити провадження в даній справі в зв'язку за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_2 просила закрити провадження по справі в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Інспектор 3 роти батальйону УПП в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ДПП рядовий поліції ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 01.10.2017 року вони з напарником здійснювали патрулювання в м. Лисичанську на службовому автомобілі. Рухаючись по вул. Г. Потапенка вони побачили автомобіль ВАЗ 2105, який стояв на узбіччі з правого боку. Вони проїхали трохи далі, а в цей час транспортний засіб ВАЗ 2105 під керуванням ОСОБА_1 переїхав на інший бік узбіччя. Після чого вони розвернулися, під'їхали до вказаного автомобіля, його напарник підійшов до ОСОБА_1 від якого було чути запах алкоголю. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння на місці за допомогою алкотестеру «Драгер», або у медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти медичний огляд в медичному закладі, де лікарем було проведено огляд ОСОБА_1, проте ознак алкогольного сп'яніння виявлено не було. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, йому було запропоновано пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння, проте ОСОБА_1 відмовився від повторного проходження медичного огляду. Крім того, лікар запропонував ОСОБА_1 здати біологічний матеріал, але останній відмовився, що підтвердило їх підозри стосовно того, що він перебуває в стані наркотичного сп'яніння. Лікар ніяких підозр стосовно того, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп'яніння - не виказував. Після відмови ОСОБА_1 повторно пройти медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння, у відношенні нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Час керування ОСОБА_1 транспортним засобом в протоколі та на відеозаписі з нагрудних камер може не співпадати через технічні збої відеозапису.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, інспектора Боровкова А.І., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобовязаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якої зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №245068 від 01.10.2017 року, 01.10.2017 року о 17 годині 20 хвилин в м. Лисичанськ по вул. Г. Потапенка біля буд 306, водій ОСОБА_3, керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Згідно висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під спливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.10.2017 року, ОСОБА_1 пройшов медичний огляд для встановлення стану сп'яніння 01.10.2017 року о 17 год.25 хв., яким встановлено, що він був тверезий. Таким чином, проведеним медичним оглядом ознак наркотичного чи будь-якого сп'яніння у ОСОБА_1 не виявлено.

Органи поліції ставлять у провину ОСОБА_1 саме відмову від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння. Факт відмови від проходження медичного огляду спростовується відповідним висновком щодо результатів огляду, а повторного проведення медичного огляду чинним законодавством не передбачено.

Крім того, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 245068 від 01.10.2017 року о 17 годині 20 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння, проте як вбачається з відтвореної в судовому засіданні відеозйомки з нагрудних камер співробітників патрульної поліції від 01.10.2017 року, що міститься на DWD носії, 01.10.2017 року о 17 годині 11 хвилин ОСОБА_1В був зупинений працівниками поліції, тобто в цей час він вже не керував транспортним засобом, а о 17 годині 20 хвилин рухався в автомобілі патрульної поліції до медичного закладу, з метою проведення огляду, що спростовує відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, старшим інспектором роти №3 батальйону УПП в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ ОСОБА_4 не були виконані вимоги ст.ст. 265-2-266 КУпАП про відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_1 шляхом затримання транспортного засобу, в зв'язку з чим, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, та пояснення свідків самі по собі не можуть бути визнані достатніми та допустимими доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова