справа № 399/150/17
провадження № 3/399/29/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шуліка Олександра Олександрівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий Онуфріївським РВ України в Кіровоградській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2, працюючої фізична особа-підприємець, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягалась до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст.41 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вчинила адміністративне правопорушення порушення встановлених термінів виплати пенсій, степендій, заробітної плати, виплати їх не в повному обсязі, а саме: в ході проведення перевірки встановлено, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявні випадки ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд. Так, вантажнику ОСОБА_2, продавцю продовольчих товарів ОСОБА_3 та охороннику ОСОБА_4, які прийняті на роботу з 11.12.2014 року, жодного разу не надавалась щорічна відпустка повної тривалості протягом двох років підряд, що призвело до порушення вимог ч.5 ст. 80 КЗпПУ в частині заборони ненадання відпусток повної тривалості протягом двох років підряд. Відповідно до ст.. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобовязаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну. Тому, якщо працівник відмовляється використати надане йому Конституцією України, Законом України «Про відпустки» право на відпочинок, зважаючи на те, що роботодавець несе відповідальність за ненадання відпустки, він має право в межах, становлених графіком, без заяви працівника видати наказ про надання йому відпустки. Відповідно до ст.. 139 КЗпПУ працівники зобовязані своєчасно і точно виконувати розпорядження (накази) роботодавця. За їх невиконання працівника може бути притягнено до дисциплінарної відповідальності. Ст.. 12 Конвенції МОП № 132 «Про оплачувані відпустки (переглянутої в 1970 році)», ратифікованої Україною відповідно до Закону України від 29.05.2001 року № 2481-ІІІ, забороняє укладати угоди про відмову від права на мінімальну щорічну відпустку або про невикористання цієї відпустки із заміною її компенсацією чи іншим чином.

В ході вибіркової позапланової перевірки за період січень 2014 року січень 2017 року встановлено, що за наявності підстав, індексація грошових коштів працівникам в межах прожиткового мінімуму не нараховувалась, що призвело до порушення вимог ч.6 ст. 95 КЗпПУ та ст..ст. 33 ЗУ «Про оплату праці», щодо індексації грошових коштів доходів громадян. Порушення скоєне відносно 4 працівників: охоронників ОСОБА_5 та ОСОБА_4, вантажника ОСОБА_2 та продавця продовольчих товарів ОСОБА_3. Наприклад, для охоронника ОСОБА_5 прийнятого у травні 2015 року (базовий місяць квітень 2015 року) право на індексацію зарплати настало у липні 2015 року в сумі 26,80 грн. (коефіцієнт 2,2), в серпні 2015 року в сумі 26,80 грн. (коефіцієнт 2,2), але нарахування індексації не було проведено в жодному зазначеному місяці. Наприклад, для охоронника ОСОБА_4, вантажника ОСОБА_2 та продавця продовольчих товарів ОСОБА_3 прийнятих у грудня 2014 року (базовий місяць листопад 2014 року) право на індексацію зарплати настало у лютому 2015 року в сумі 36,54 грн. (коефіцієнт 3,0), в березні 2015 року в сумі 75,52 грн. (коефіцієнт 6,2) та тривало до серпня 2015 року в сумі 540,79 грн. (коефіцієнт 44,4), але нарахування індексації не було проведено в жодному зазначеному місяці. У вересні 2015 року відбувається підвищення посадового окладу вищевказаним працівникам з 1250,0 грн. до 1400 грн., можлива сума індексації у вересні 2015 року (коефіцієнт 44,4) 611,83 грн., підвищено посадовий оклад на 150 грн.. Сума індексації вища ніж сума підвищення, отже, проводиться розрахунок різниці між сумою індексації та розміром підвищення доходу, ця різниця повинна бути нарахована доти, поки не відбудеться наступне підвищення, вересень 2015 року тепер буде базовим місяцем. Але знову підприємець починаючи з місяця розрахованої «фіксованої індексації» (з вересня 2015 року по грудень 2016 року) не провів її нарахування. Зазначене вище призвело до недоотримання працівниками коштів, які належать їм відповідно до вимог ч.6 ст. 95 КЗпПУ та ст.. 33 Закону України «Про оплату праці», а також призвело до зменшення надходжень до місцевого, державного бюджетів та додержання соціальних фондів. Станом на 17.02.2017 року встановлене порушення не усунуте, а саме індексація не обчислена та не виплачена отже, порушення має триваючий характер.

В ході перевірки встановлено порушення строків розрахунку при звільненні, що призведе до порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпПУ. Так, охороннику ОСОБА_5, який звільнений 31.08.2016 року згідно наказу № 8-04 від 31.08.2016 року була нарахована грошова компенсація за невикористані 30 календарних днів щорічної відпустки у січні 2017 року та виплачена в сумі 1346,42 грн. 06.02.2017 року, відомість на виплату грошей № 2 від 06.02.2017 року, отже, остаточний розрахунок з ОСОБА_5 проведений не в день звільнення, а 06.02.2017 року через 5 місяців після звільнення. Також встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст. 117 КЗпПУ щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_5 не нарахований та не виплачений середній заробіток за час затримки у виплаті належних при звільненні коштів за період з 31.08.2017 року по 06.02.2017 року. Станом 17.02.2017 року встановлене порушення не усунуте, отже, порушення має триваючий характер.

В ході перевірки встановлено, що підприємець проводить розрахунок середньої заробітної плати в порушення вимог п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Порушення скоєно відносно одного працівника: охоронника ОСОБА_5 Так, для ОСОБА_5 обчислення розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки проводилось виходячи з виплат не за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, а бралися нарахування за 15 останніх місяців роботи. Оплата щорічних відпусток є мінімальними державними гарантіями відповідно до вимог ст.. 12 ЗУ «Про оплату праці». Невірно проведений розрахунок привів до порушення вищезазначеної норми законодавства та зменшення розміру середньої заробітної плати. Станом 17.02.2017 року встановлене порушення не усунуте, отже, порушення має триваючий характер.

Вищезазначені порушення свідчать про невиконання посадових обовязків ФОП ОСОБА_1 щодо обовязку власника забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи, в частині заборони ненадання відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, щодо нарахування індексації грошових доходів, щодо строків розрахунку при звільненні, щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, щодо обчислення середньої заробітної плати, чим ОСОБА_1 порушила вимоги ч.1 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП ОСОБА_1 визнала в повному обсязі.

Також, вина ОСОБА_1 доведена письмовими матеріалами справи, а саме: протоколом № 11-22-056/0090 від 20.02.2017 року відносно ОСОБА_1,; актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 11-22-056/0142; копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копією розрахункових відомостей за липень-серпень 2015 року, лютий-березень 2015 року, грудень 2016 року; копією розпорядження про припинення трудового договору від 31.08.2016 року, копією розрахункової відомості за січень 2017 року; копією відомості про виплату грошей № 2; копією довідки щодо компенсації за невикористану відпустку.

В звязку з вищевикладеним, суд, вивчивши матеріали і обставини справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу ОСОБА_1, яка раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності, працює, вважаю за необхідне застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави.

Статтею 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Законом України «Про судовий збір» передбачено справляння судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, у звязку із чим суддя вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 320 грн. 00 коп.

Керуючись ч.1 ст.41, ст. 40-1, ст.ст.283, 284 КпАП України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.41 КпАП України, застосувавши адміністративне стягнення у в розмірі 510 грн. в прибуток держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в прибуток держави в сумі 320 грн. 00 коп.

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії постанови.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з ОСОБА_1 підлягає стягненню подвійний штраф в розмірі 1020 грн..

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через місцевий суд.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя: О.О. Шуліка