Категорія ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП Суддя 1-ої інстанції: Якішина О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Преснякова А.А., при секретарі: Чепіги Н.В., за участі: прокурора Цирі О.С., особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, громадянку України, з вищою освітою, заміжню, працюючу на посаді виконуючого обов'язки директора Великоновосілківського районного центру зайнятості, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення: за ч.1 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в доход держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, за ч.2 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в доход держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень; на підставі ст.36 КпАП України остаточно призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

Суддею місцевого суду встановлено, що відповідно до наказу №19-к від 25.01.2016 року директора Донецького обласного центру зайнятості ОСОБА_3, на період тимчасової непрацездатності директора Великоновосілківського районного центру зайнятості ОСОБА_4 та його заступника ОСОБА_5, з 25.01.2016 р. обов'язки директора Великоновосілківського районного центру зайнятості покладено на начальника відділу організації працевлаштування населення ОСОБА_2

З 2002 року по теперішній час провідним інженером з комп'ютерних систем Великоновосілківського районного центру зайнятості працює чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_7, який відповідно до п 1.3. посадової інструкції провідного інженера з комп'ютерних систем Великоновосілківського районного центру зайнятості від 10.07.2015 року безпосередньо підпорядковується директору районного центу зайнятості, тобто з 25.01.2016 р. своїй дружині.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи суб'єктом, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи з 25.01.2016 року на посаді в.о. директора Великоновосілківського районного центру зайнятості, в порушення вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила безпосереднього керівника не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів, зумовленого перебуванням у прямому підпорядкуванні її чоловіка - ОСОБА_7, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2, будучи суб'єктом, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи з 25.01.2016 року на посаді в.о. директора Великоновосілківського районного центру зайнятості, в порушення вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписала наказ № 6А від 29.01.2016 року про преміювання працівників районного центру зайнятості за грудень 2015 року, у тому числі її чоловіка ОСОБА_7, який перебував у неї в прямому підпорядкуванні, тобто допустила суперечність між приватним інтересом та її службовими повноваженнями, що вплинуло на об'єктивність і неупередженість при прийнятті нею рішень та вчиненні дій, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення: за ч.1 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в доход держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, за ч.2 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в доход держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень; на підставі ст.36 КпАП України остаточно призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, просила вищезазначену постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказала, що згідно наказу директора Великоновосілківського районного центру зайнятості від 31.12.2015 року № 170 «Про розподіл обов`язків» та Положення про відділ активної підтримки безробітних Великоновосілківського районного центру зайнятості в разі відсутності директора цього центру зайнятості з поважних причин (відпустка, хвороба та інше) провідний інженер з комп'ютерних систем ОСОБА_7 безпосередньо підпорядковується начальнику відділу активної підтримки безробітних Великоновосілківського районного центру зайнятості.

Отже, під час підписання наказу від 29.01.2016 року №6А про преміювання працівників Великоновосілківського районного центру зайнятості за грудень 2015 року, в тому числі й про преміювання провідного інженера з комп`ютерних систем, ОСОБА_7 не перебував у її безпосередньому підпорядкуванні.

Також звертає увагу, що розмір премії всіх працівників центру, в тому числі і ОСОБА_7 був визначений у відповідності до колективного договору від 12.05.2015 року та Положення про преміювання працівників Великоновосілківського районного центру зайнятості та затверджений директором цього центру, а не виконуючим обов`язки директора.

Наголошує на тому, що згідно штатного розпису її основною посадою є посада начальника відділу організації працевлаштування населення Великоновосілківського районного центру зайнятості і не відноситься до посад юридичних осіб публічного права, так як відповідно до Положення про цей відділ до функціональних обов`язків начальника цього відділу не входять повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції та на неї не поширюються норми Закону України «Про запобігання корупції» .

Вважає, що висновок суду про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, в її діях не було конфлікту інтересів та умислу на скоєння адміністративних правопорушень.

Заслухавши ОСОБА_2, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав постанову судді законною та обґрунтованою, а апеляційні доводи безпідставними, перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді слід залишити без змін з таких підстав.

ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду не заперечувала, що з 25.01.2016 року наказом № 19-к на неї покладено виконання обов`язків директора Великоновосілківського районного центру зайнятості, та вона підписала наказ № 6А від 29.01.2016 року «Про преміювання працівників районного центру зайнятості за грудень 2015 року», в тому числі і ОСОБА_7, але не вбачає в цьому реального конфлікту інтересів, вважає, що не є суб'єктом в розумінні вимог ст. 27, ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", тому в її діях відсутній склад вказаних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції»: правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Частинами 1 та 2 статті 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Терміни "реальний конфлікт інтересів" та "потенційний конфлікт інтересів" визначені Законом України "Про запобігання корупції".

Таким чином, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_2, за наказом №19-к від 25.01.2016 року директора Донецького обласного центру зайнятості ОСОБА_3, з 25.01.2016 р. виконуючи обов'язки директора Великоновосілківського районного центру зайнятості, відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, на неї поширюються зобов'язання дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, в тому числі встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2, в порушення ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", виконуючи обов'язки директора Великоновосілківського районного центру зайнятості, не повідомила у встановленому законом і порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, зумовленого її родинним стосунками та службовими повноваженнями, а саме, що їй безпосередньо підпорядковується її чоловік ОСОБА_7, який працює провідним інженером з комп'ютерних систем Великоновосілківського районного центру зайнятості, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписала наказ № 6А від 29.01.2016 року про преміювання працівників районного центру зайнятості за грудень 2015 року, у тому числі її чоловіка ОСОБА_7, який перебував у неї в прямому підпорядкуванні, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційні доводи ОСОБА_2 про відсутність реального конфлікту, підписавши наказ про преміювання працівників під час виконання обов'язків директора центру, вона не перевищила процент премії і жодної вигоди з цього не отримала, є безпідставними, оскільки вона підписала наказ про преміювання свого чоловіка та він отримав премію. Конфлікт інтересів має місце не лише тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень, а й тоді, коли вона лише може вплинути на них. В тому і полягає реальний конфлікт інтересів.

Також не можуть бути прийняті до уваги апеляційні доводи ОСОБА_2 про те, що її чоловік їй не підпорядковується, на підставі наказу від 31.12.2015 року № 170, згідно п.2 якого у період відсутності з поважних причин директора Великоновосілківського районного центру зайнятості координацію та контроль за роботою провідного інженера з комп'ютерних систем Великоновосілківського районного центру зайнятості здійснює начальник відділу активної підтримки безробітних, оскільки наявність вказаного наказу не спростовує того факту, що провідний інженер з комп'ютерних систем Великоновосілківського районного центру зайнятості, яким є чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_7, відповідно до п 1.3. посадової інструкції провідного інженера з комп'ютерних систем Великоновосілківського районного центру зайнятості від 10.07.2015 року безпосередньо підпорядковується директору районного центу зайнятості, а саме своїй дружині ОСОБА_2

Таким чином, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами обґрунтування невизнання своєї вини у скоєні адміністративних правопорушення, передбачених ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-7 ч.1, ст. 172-7 ч.2 КУпАП, а саме, неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

ОСОБА_2 за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП призначено адміністративне стягнення з урахуванням характеру порушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП у виді штрафу в мінімальному розмірі, яке накладено у межах передбаченого ст. 38 КУпАП строку.

За таких обставин прихожу до висновку що апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя