АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ХатнюкО.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Черкаської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп.,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 22 листопада 2016 року приблизно о 03.50 год. керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правовопрушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, формально підійшовши до вивчення справи.

Також, як зазначає апелянт, працівники поліції пройти огляд у лікаря нарколога не пропонували, на що він наголошував в суді першої інстанції, але це не було враховано.

Щодо свідків апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час огляду працівниками поліції був тільки один свідок. Крім того, факт того, що другий свідок не був присутнім підтверджується письмовими поясненнями, де згідно пояснень свідка ОСОБА_3 (який був присутній при огляді), апелянт відмовився проходити перевірку у лікаря - нарколога, а відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4, ОСОБА_1 відмовився проходити перевірку на стан алкогольного сп'яніння через прилад «Драгер». Таким чином, як стверджує апелянт, свідки описують два різні факти, що ніяким чином між собою не пов'язані.

Окрім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відмова від проходження огляду у лікаря нарколога підтверджується лише одним свідком, який до нього (ОСОБА_1) не підходив, з ним не спілкувався, та ця обставина свідчить про те, що такий огляд вважається недійсним. Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, час вчинення якого 03.30 год., свідки були запрошені тільки о 05.05 год., а працівники поліції протягом цього часу застосовували заходи психологічного тиску.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні письмового клопотання про перенесення розгляду справи для пошуку адвоката для захисту інтересів.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, автомобіль затримано не було, а натомість видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, про що в протоколі про адмінправопорушення відповідний запис відсутній, а даний факт свідчить про те, що працівники патрульної поліції реальне не вбачали ознак наркотичного сп'яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, серед іншого, користуватися юридичною допомогою адвоката.

Проте, як видно з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону виконані не були.

Так, 19 грудня 2016 року ОСОБА_1 до Святошинського районного суду м. Києва подав клопотання про надання йому часу для вибору захисника, оскільки вину свою він не визнаю, а знаннями в галузі законодавства про адміністративні правопорушення не володіє, та клопотав про відкладення у зв'язку з цим розгляду справи (ас. 7-8).

Проте, суддею, всупереч вимог закону, проведений розгляд справи за відсутності захисника, що є порушенням права на захист особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, суддя визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення за обставин, які суперечать обставинам правопорушення, викладеним у протоколі про адмінправопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 22 листопада 2016 року о 03.50 год. в м. Києві, Кільцева дорога, водій керував транспортним засобом ВАЗ-21013 державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп'яніння: координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, порушення вимови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДРУ (ас. 1).

Проте, зі змісту постанови вбачається, що судом ОСОБА_1 визнаний винуватим у керуванні транспортними засобами особою, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння, та відсутні будь-які посилання на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, що є порушенням п. 2.5 ПДРУ, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на те, що судом не встановлені фактичні обставини справи, ОСОБА_1 визнаний у вчиненні правопорушення, вчинення якого йому не інкримінувалося, постанова судді підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом дотримані не в повній мірі.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що суддею належним чином не перевіреніправильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, щодо ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 044414 від 22 листопада 2016 року о 03.50 год. (ас. 1).

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Проте, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надана копія протоколу, яка вручена йому працівниками поліції, яка не відповідає оригіналу протоколу про адмінправопорушення, наявному у матеріалах справи. В оригіналі протоколу наявні: додаткова адреса складання протоколу, відомості, за якою частиною ст. 130 КУпАП притягнутий ОСОБА_1, дані про свідків та підписи останніх, запис щодо видачі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, однак, зазначені відомості відсутні у копії протоколу, який був виданий ОСОБА_1

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 044414 від 22 листопада 2016 року, який мав дописки після складання протоколу та видачі його копії ОСОБА_1, не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, відповідно до протоколу, він складений о 03.50 год. 22 листопада 2016 року, та зі змісту вбачається, що ОСОБА_1 о 03.50 год. в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Разом з тим, згідно з поясненнями свідків, які наявні у матеріалах справи, свідки були запрошені 22 листопада 2016 року о 05.05 год. (ас. 2), тобто більше ніж через годину після складання протоколу.

Також наявні у справі пояснення свідків є суперечливими по обставинах відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, а також зазначено, що свідки своїм підписом у протоколі серії АП2 № 044413 засвідчують зазначені обставини, хоча щодо ОСОБА_1 складений протокол серії АП2 № 044414.

Судом апеляційної інстанції у встановленому законом порядку з метою перевірки доводів апеляційної скарги в судове засідання неодноразово викликалися для допиту в якості свідків як працівники поліції, так і особи, які зазначені, які свідки у протоколі, а також надсилалася вимога про надання відеозапису подій, які відбувалися 22 листопада 2016 року по обставинах даної справи.

Проте, жоден із свідків до суду не з'явився, як і не надана відповідь УПП у м. Києві ДПП НПУ.

За таких обставин як протокол про адміністративне правопорушення, так і пояснення свідків, які наявні у справі, не є належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. 00 коп. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп., - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

м. Києва М.А. Васильєва