Справа №487/4368/16-п 22.03.2017
Провадження №33/784/88/17
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Алексишинця М.П.

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Миколаєва, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1,

- якою, його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-2, ст.185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 275,60грн.

встановив:

Згідно постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення 23.08.2016 року близько о 14.10 години в місті Миколаєві в р-ні В.Корениха, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). Згідно висновку медичного огляду №964 від 23.08.2016 року, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився.

Крім того, 23.08.2016 року о 14.25 год. в м. Миколаєві мкр. В.Корениха вул. Очаківська, ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою звукового сигналу увімкненим синім та червоним проблисковим маячками, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі д/н 0562 на вул. Партизанській 33.

Крім того, 23.08.2016 року приблизно о 14.30 год. за адресою: м. Миколаїв мкр. Велика Корениха вул. Партизанська 33, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі. ОСОБА_1 намагався зникнути з місця зупинки, нецензурно виражався в бік співробітників поліції, чим вчинив злісну непокору законному розпорядженню працівника поліції при виконанні службових обов'язків.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-2, ст.185 КУпАп та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій просить скасувати постанову суду, винести нову постанову, якою визнати його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В іншій частині постанова суду не оскаржується.

На обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі апелянт пояснив, що від працівників поліції не втікав, а просто поспішав додому, де чекала дружина з маленькою дитиною, якій він віз кашу. Працівники поліції, в свою чергу зупинили його не пред'явивши жодних звинувачень, лише спілкувалися з кимось по раціях.

Зазначає, що не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, а лише не зміг здати матеріал для проведення аналізу, оскільки на передодні отруївся і декілька днів вживав сечогінні препарати, тому на час проведення медичного огляду його організм був зневоднений.

Вказує, що після вирішення всіх питань в Заводському відділі поліції, заїхав до аптеки, купив сечогінні засоби та направився до лікарні де пройшов медичний огляд на стан сп'яніння.

Зауважує, що відповідно до висновку лікаря ознак сп'яніння у нього не виявлено, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого №2873.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно 23 серпня 2016 року в місті Миколаєві в р-ні В.Корениха керував транспортним засобом ВАЗ 2105 та був зупинений інспектором поліції, який запропонував йому пройти огляд на стан сп'яніння, проте він попросив спочатку заїхати додому, завезти їжу для маленької дитини. Працівники поліції йому відмовили, тоді він сів за кермо та поїхав додому. Потім поїхав до лікарні на медичне обстеження, проте не зміг здати аналізи. В подальшому пройшов огляд на стан сп'яніння в медичному закладі та надав суду виписку із медичної картки амбулаторного хворого №2873 від 23.08.2016 року, в якій зазначено, що ознак алкогольного сп'яніння у нього не виявлено.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону не дотримався, допустив формальне ставлення до вирішення справи, з'ясував обставини неповно та невсебічно, не проаналізував досліджені докази та не надав їм належної юридичної оцінки, що загалом призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, суд, обґрунтовуючи висновок про наявність доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, послався виключно на дані, відображені в протоколі про адміністративне правопорушення та висновку медичного огляду №964 від 23.08.2016 року.

Проте, із матеріалів провадження про адміністративне правопорушення вбачається, що 23.08.2016 року близько о 14.10 години в місті Миколаєві в р-ні В.Корениха, , інспектором 1 роти батальйону УПП в Миколаївській області був зупинений транспортний засіб ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 в якого, на думку співробітників поліції, були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). В зв'язку з чим водій був доставлений в заклад охорони здоров'я для проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

В закладі охорони здоров'я лікарем наркологом ОСОБА_3 о 15 годині 50хвилин 23.08.2016 р. було складено висновок №964 про те, що водій ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився в медичному закладі.

Однак, в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України ( відмова від проходження огляду на стан сп'яніння) не визнав та пояснив, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, а поїхав на вимогу інспектора поліції до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння. Проте не зміг здати біологічний матеріал для аналізу тому, що напередодні отруївся і в нього були проблеми з сечовиділенням.

В цей же день, зразу ж після складання інспектором поліції протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, він повторно звернувся до медичного закладу а саме - Миколаївського обласного наркологічного диспансеру де пройшов медичне обстеження на стан алкогольного сп'яніння, при токсикологічному дослідженні в його організмі алкоголь, наркотичні, психотропні та інші речовини не виявлені. Зазначив що керував транспортним засобом в тверезому стані.

Доводи апелянта щодо причини відмови від здачі саме аналізу сечі, а не відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров'я, заслуговують на увагу і є обґрунтованими.

Так, лікар нарколог ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що 23.08.2016 року за направленням інспектора поліції в наркологічний кабінет був доставлений водій ОСОБА_1 для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння. Водій ОСОБА_1 дав згоду на проходження медичного огляду, йому було надано контейнер для збору біологічного середовища. Однак, через деякий час водій повернувся та повідомив, що не може надати біологічне середовище (сечу) із фізіологічних причин. Співробітник поліції йому повідомив, що ОСОБА_1 демонстративно відмовився від проходження огляду про що він і вказав в Акті медичного огляду.

Вказані обставини не заперечував в судовому засіданні інспектор 1 роти другого батальйону УПП у м. Миколаєві Велінець В.М., який доставляв ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Згідно даних медичної картки та результатів токсикологічного дослідження №5211 від 25.08.2016 р. 23.08.2016 р. о 17-00 годині ОСОБА_1 повторно звернувся до Миколаївського наркологічного диспансеру з заявою про проходження медичного огляду, добровільно здав аналіз сечі, і лабораторно було встановлено відсутність в його організмі алкоголю.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735, у разі відмови водія пройти медичне обстеження на місці зупинки, такий огляд проводиться в закладі охорони здоров'я.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча за змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.( п.12)

Пунктом 13 вказаної Інструкції передбачено, що в разі неможливості взяти у обстежуваної особи для дослідження біологічних середовищ, вказаних в п.12 цього розділу) для дослідження може використовуватись кров.

Аналіз протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1) свідчать про те, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського погодився проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння і такий огляд фактично пройшов, про що свідчать дані медичної картки та результат лабораторного дослідження , згідно яких у мочі ОСОБА_1 етанол не виявлено.

Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_1 не було надано можливості здати інший вид біологічного середовища для аналізу, що прямо передбачено пп. 12.13 Інструкції та складено протокол за відмову від проходження огляду, що не відповідає дійсності.

Крім того, відповідно до положень п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року№1103 із подальшими змінами, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, із протоколу про адміністративне правопорушення серія АП №125912 від 23.08.2016 року вбачається, що інспектором поліції при складанні протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР України ( відмова водія від проходження медичного огляду) свідки не залучались.

Таким чином, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи судом першої інстанції буди допущені істотні порушенням вимог закону, що призвело до постановлення необґрунтованого та незаконного рішення, а тому постанова суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_1 постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2016 року був також визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень , передбачених ст. 122-2 та ст.185 КУпАП, однак в цій частині постанова суду ОСОБА_1 не оскаржувалась, а тому апеляційним судом не переглядалась.

Проте, судом першої інстанції адміністративні стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2 та 185 КУпАП не накладались у відповідності до вимог ст.36 КУпАП.

Враховуючи, що на час прийняття рішення апеляційним судом строк накладення стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП сплинув апеляційний суд позбавлений можливості накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ст. 185 КУпАП, а тому в цій частині провадження підлягає закриттю в зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 36,38, 283, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року, в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, провадження в цій частині закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ст.185 КУпАП провадження закрити на підставі ст. 38 КУпАП, в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області Куценко О.В.