Справа № 352/114/17
Провадження № 33/779/120/2017
Категорія ст. 122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Повзло В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1

притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цією ж постановою притягнений до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

З осіб, що притягаються до адміністративної відповідальності, стягнений судовий збір, -

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді від 08.02.2017 року встановлено, що ОСОБА_3 27.12.2016 р. о 21-20 год. на а/д Н-09 «Снятин - Тязів» км. 81+400, керуючи транспортним засобом марки «Ауді» номерний знак НОМЕР_1, будучи причетним до ДТП, перемістив транспортний засіб з місця ДТП в сторону, чим порушив п. 2.10 (а, в) ПДР України.

Вказаною постановою також визнано винуватим ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження. В якості причини пропуску строку посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про час розгляду справи, копію постанови отримав лише 17.02.2017 року безпосередньо в канцелярії суду. В обґрунтування своїх висновків щодо незаконності постанови судді, апелянт посилається на недотримання судом вимог щодо повноти та об'єктивності розгляду, передбачених ст. 280 КУпАП. Апелянт стверджує, що жодних переміщень транспортного засобу з його боку не було, машину внаслідок ожеледиці відкинуло в бік. Вказує також на те, що зазначена в постанові суду адреса його мешкання не відповідає дійсному місцю його проживання, згідно паспорту.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що відповідно до ст. 268 КУпАп не перешкоджає розгляду справи у його відсутність.

ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Заяв та клопотань не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, врахувавши пояснення ОСОБА_2, який не заперечував з приводу доводів апелянта, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову місцевого суду скасувати в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, закривши провадження по справі відносно нього, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Даних про те, що ОСОБА_3 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи 08.02.2017 року, матеріали провадження не містять.

В матеріалах справи міститься розписка про виклик ОСОБА_3 до місцевого суду на 15-00 годин 08.02.2017 року., проте відмітки щодо одержання повістки про виклик, вказана розписка не містить. Відповідно до відмітки працівника пошти на довідки, що долучена до поштового конверту: «будинок не існує - три квартири» (а.п. 10-12).

Твердження апелянта про те, що зазначена в постанові суду адреса його мешкання не відповідає дійсному місцю його проживання, є слушними, оскільки з копії паспорту вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1, в той час як повідомлення про виклик останнього до суду були надіслані за адресою: АДРЕСА_1 (а.п. 24).

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_3 копії постанови суду.

Згідно розписки, копію постанови суду останній отримав 20.02.2017 року, тому доводи апелянта в цій частині також є слушними. (а.п. 16).

З урахуванням того, що ОСОБА_3 не був присутній під час розгляду справи, а також того, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення йому копії постанови суду, вважаю визнати поважною вказану апелянтом причину пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме те, що йому не було відомо про існування постанови суду, та на підставі ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження поновити.

Слід зазначити, що суддя при прийнятті рішення щодо розміру штрафу дійшов помилкового висновку про те, що штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, дорівнюється 255 грн., в той час як вказаний розмір становить 340 (триста сорок) грн., оскільки неоподатковуваний мінімум доходів, згідно закону, дорівнюється 17 грн.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме щодо залишення ним учасниками місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №170996 від 27.12.2016 року ОСОБА_3 27.12.2016 року о 21-20 годин, керуючи транспортним засобом «Audi-80» номерний знак НОМЕР_1, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), перемістив транспортний засіб з місця ДТП в сторону, чим порушив п. 2.10 «а», «в» ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП (а.п. 3).

Відповідно до п.п. «а», «в» п. 2.10 ПДР України водій зобов'язаний у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Отже, з наведеного вбачається, що причетні до дорожньо-транспортної пригоди особи зобов'язані залишатися на місці пригоди. За залишення місця дорожньо-транспортної пригоди винні у ньому притягуються до адміністративної відповідальності.

Крім того, під час з'ясування причин виникнення дорожньо-транспортної пригоди важливою обставиною є розташування транспортних засобів і предметів на місці ДТП. Тому, для того щоб об'єктивно виявити винних у виникненні ДТП, правилами дорожнього руху забороняється переміщення транспортних засобів і предметів, а також зміна їх розташування в межах транспортного засобу або місця ДТП.

Зі схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди, що долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається розташування двох транспортних засобів на місці вчинення ДТП: автомобіля марки «Audi-80» та «Daewoo». Вказана схема складена за участю двох понятих: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та підписана ними, учасниками ДТП: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та інспектором Тисменицького ВП ГУПП Гречаником Р.Ю. (а.с. 4).

Відомості про будь-яке переміщення транспортного засобу Audi-80» з місця ДТП в сторону, відсутні.

До матеріалів провадження долучені пояснення водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2, жодний з яких не стверджував ані про переміщення транспортного засобу «Audi-80», ані про залишення ОСОБА_3 місця пригоди (а.п. 5-6).

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив що, дійсно 27.12.2016 року о 21-20 годині відбулось зіткнення транспортних засобів під його керуванням та водія ОСОБА_3 Після зіткнення зупинився, а автомобіль ОСОБА_3 відкотився з місця зіткнення, після чого зупинився. ОСОБА_3 не залишав місця дорожньо-транспортної пригоди, та не переміщував свій транспортний засіб. Вони обидка дочекались працівників поліції, які оформили вказану пригоду.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП).

В той же час, надані суду матеріали не містять жодних відомостей щодо умисного переміщення ОСОБА_3 свого транспортного засобу з місця вчинення ДТП, як само й залишення ОСОБА_3 місця пригоди.

Між тим, всупереч наявним даним, інспектор Тисменицького ВП ГУПП Гречаник Р.Ю. склав протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_3 будучи причетним до ДТП, перемістив транспортний засіб з місця ДТП в сторону, чим порушив п.2.10 (а, в) ПДР України, та дійшов висновку, що відповідальність за вказане порушення ПДР України передбачена ст. 122-4 КУпАП.

В той час як диспозиція ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Отже, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, викладені у протоколі фактичні обставини адміністративного правопорушення не узгоджуються з диспозицією ст. 122-4 КУпАП.

Суб'єктивна сторона вказаного правопорушення, характеризується наявністю вини у формі умислу.

Працівник поліції - інспектор Тисменицького ВП ГУПП Гречаник Р.Ю., що склав протокол про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, не повністю зазначив суть адміністративного правопорушення, тобто фактичні обставини події, також не вказане місце вчинення правопорушення, відсутні пояснення правопорушника, які стосується саме адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Таким чином, при складані уповноваженою на те особою, протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №170996 від 27.12.2016 року відносно ОСОБА_3, були грубо порушені вимоги ст. 256 КУпАП, оскільки цей протокол не містить необхідних даних для вирішення справи по суті обвинувачення у вчинені адміністративного правопорушення, тобто не вказано об'єктивної сторони, яка є невід'ємною ознакою складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена саме ст. 122-4 КУпАП, а саме залишення водіями транспортних засобів, або іншими учасниками дорожнього руху місця дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин справи та правильне її вирішення.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення фактично є актом обвинувачення особи у скоєнні адміністративного правопорушення, та від правильності його заповнення залежить правильність встановлення наявності чи відсутності в діях винуватої особи складу адміністративного правопорушення.

Розглядаючи дану справу на підставі вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ст. 278 КУпАП, при підготовці справи до розгляду не вирішив певні питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, не з'ясував обставини, які зобов'язаний був з'ясувати для правильного вирішення справи.

Отже, невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП унеможливлює встановленню наявності правопорушення та встановлення виннуватості особи, щодо якої складено протокол.

Таким чином, сукупність вищенаведених даних свідчить про відсутність достовірних доказів того, що ОСОБА_3 в зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення час умисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу свідчить про відсутність в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З урахуванням викладеного доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року, якою ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП та ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - скасувати в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-44 КУпАП закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В решті постанову судді Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло

З оригіналом згідно

Суддя: В.В. Повзло