ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Маріуполь

Суддя Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області Демяносов О.В.,:

при секретарі судового засідання Папакіній К.Ю.,

за участю: особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

та його захисника - адвоката Лосякової Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого в сел. Павлопіль Волноваського району, Донецької області,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн.

В с т а н о в и в:

вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 13 вересня 2016 року о 13.50 год. у сел. Талаківка м. Маріуполя по вул. 40 років Жовтня, 12, був зупинений працівниками УПП за керування автомобілем «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці, які не реагують на світло), що згідно п.п.2,4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стало підставою для вимоги про проходження відповідно до встановленого п.6 вищезазначеної Інструкції порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, за результатами чого був визначений стан сп'яніння.

Не погодившись із постановою суду, ОСОБА_2 надана апеляційна скарга, зі місту якої убачається, що він просить оскаржуване судове рішення скасувати, а провадження у справі закрити на підставі відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказав, що суд не з'ясував повно і об'єктивно обставини справи і, враховуючи, що він не визнавав себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, не витребував і не перевірив, чи проводились лабораторні дослідження для встановлення наявності чи відсутності у нього наркотичного сп'яніння, не витребував акт медичного огляду, який зберігається в одному примірнику і зберігається в установі охорони здоров'я, тобто не перевірив законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, думки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника Лосякової Т.І. на підтримання скарги апелянта, просили її задовольнити, постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що наркотичні речовини він не вживає, висновок складений і підписаний не уповноваженою особою, у висновку хоч і міститься посилання на наявність канабіноідів, проте не вказана їх кількість.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює лікарем-лаборантом в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя», дослідження щодо ОСОБА_2 проводила вона. Результат аналізу ОСОБА_2 за допомогою експрес-полоски на наявність марихуани був позитивний. В іншу лабораторію аналізи ОСОБА_2 для проведення додаткових досліджень не надсилались. Проведені нею дослідження відбувались без порушення відповідних вимог. Кількість канабіноідів не вказана через те, що проводився не кількісний аналіз, а якісний. Для проведення кількісного аналізу необхідна спеціальна апаратура, якою КЛПУ не володіє.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що акт відносно ОСОБА_2 виписував він, після того, як він встановив особу останнього, провів його огляд, записав попередній діагноз, а після проведення лабораторного дослідження, вказав остаточний діагноз. При зовнішньому огляді ОСОБА_2 в нього була виявлена напруга, нестійкий настрій, заторможеність, гіперемія шкірних покривів обличчя, послаблена фото-реакція зіниць, позитивна проба ташена, невпевнена хода, порушена пальценосова проба і поза ромберга. Попереднім діагнозом стала гостра інтоксикація, а тому за сукупністю всіх результатів огляду, було призначене додаткове дослідження, за результатом якого попередній діагноз у пацієнта підтвердився.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що на підставі Закону України «Про боротьбу з тероризмом», виконуючи свої службові обов'язки капітана поліції інспектора центру відділу поліції, між с. Талаківка та с. Сартана зупинив автомобіль для перевірки документів. За кермом автомобіля ВАЗ 2106 знаходився водій ОСОБА_2 з явними ознаками наркотичного сп'яніння (відсутність слини у ротовій порожнині, відсутність реакції зіниць очей на світло). На пропозицію проходження медичного огляду ОСОБА_2 відповів згодою. В спеціалізовану установу вони поїхали кожен на своєму автомобілі, підстав відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортного засобу у нього не було, оскільки на той час не було підтвердження експерта про перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп'янінні. Протокол про адміністративне правопорушення складався без понятих, оскільки ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження медичного огляду.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності

Відповідно до вимог ст.245 цього Кодексу завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 №978211, в якому викладені обставини вчинення правопорушення (а.с.2); результатом висновку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» № 841 від 19 вересня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 13 вересня 2016 року о 14.30 год. перебував в стані наркотичного сп'яніння внаслідок вживання каннабіодів (а.с.3), поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про достатність вказаних доказів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Крім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення жодних заперечень та пояснень надано не було, протокол був власноручно підписаний, під час судового розгляду. Провина ОСОБА_2 підтверджується дослідженими матеріалами справи, а заперечення ним своєї вини колегія суддів розцінює як спробу ухилитись від відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі за текстом - ЄСПЛ).

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції та правових позицій, викладених в рішенні ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України», принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Посилання апелянта про незабезпечення судом реалізації наданого законом права брати участь в судовому засіданні, давати пояснення, надавати докази, тощо, не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про розгляд адміністративної справи щодо нього, про що свідчить його особистий підпис (а.с.2).

Крім того, про належне повідомлення ОСОБА_2 про дату судового засідання і добровільну відмову в його участі свідчить заява останнього, зі змісту якої убачається, що він прибув у визначений інспектором поліції час для розгляду справи, однак просить справу про адміністративне правопорушення розглядати без його особистої участі (а.с.7).

Апеляційний суд, оцінюючи забезпечення місцевим судом прав ОСОБА_2, передбачених ст. 268 КУпАП, виходячи з власних висновків та за результатами розгляду справи, вважає, що вказані вище вимоги Закону додержані в повному обсязі.

Суд звертає увагу, що при накладенні стягнення, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу, ступінь та доведеність його вини та наклав стягнення в межах санкції статті.

Що стосується доводів апелянта про закриття справи на підставі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП., вони не знаходять свого підтвердження.

З матеріалів справи убачається, що справа судом першої інстанції розглянута в межах строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП.

Враховуючи те, що апеляційний суд не знайшов підстав для зміни або скасування постанови місцевого суду і не вирішував питання щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_2 у скоєному адміністративному правопорушенні, відсутні й підстави для закриття справи саме за підстав, вказаних останнім у клопотанні.

Керуючись вимогами ст.294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2016 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Донецької області О.В.Демяносов