АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5835/16-п Номер провадження 33/786/204/17Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Захожай О.І.

за участю:

захисника - адвоката Сімоняна Е.Р.,

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Кременчук Полтавської області, українець, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що 24.11.2016 року, по вул.Артема, 1А, в м.Кременчук Полтавської області, керував автомобілем „Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в наркологічному диспансері. Своїми умисними діями ОСОБА_3 порушив п.2.9 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про визнання поважними причини пропуску строку на оскарження та поновлення пропущеного строку, з огляду на те, що під час розгляду справи ОСОБА_3 присутній не був, а тому не мав змоги, в передбачені законом строки, оскаржити вказану постанову.

Окрім того, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що притягнення його до відповідальності за скоєння вказаного адміністративного правопорушення є неправомірним, оскільки при винесенні постанови суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання вини у скоєному та не врахував того, що останній в стані алкогольного сп'яніння не перебував.

Розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Вислухавши адвоката Сімоняна Е.Р. та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно положення ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Як вбачається із матеріалів справи, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто суддею за відсутності правопорушника., а тому строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 24.11.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на об'єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до рапорту інспектора роти №4 УПП у м.Кременчуці ДПП ОСОБА_5, вказано, що знаходячись на чергуванні та патрулюючи м.Кременчук, разом із лейтенантом поліції ОСОБА_6, зупинили траснпортний засіб „Mitsubishi Lancer", д.н.з. НОМЕР_2, як свідка щодо орієнтування, де під час спілкування з водієм ОСОБА_3 виявили в останнього ознаки алкогольного сп'яніння (характерний запах з ротової порожнини) після чого водій пройшов огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного пристрою Драгер, згідно якого, ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп'яніння, концентрація алкоголю в крові якого становила 0,99 % проміле, що відноситься до легкого ступеню сп'яніння.

Складаючи 24.11.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №4 УПП у м.Кременчуці ДПП запропонував ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, на що останній погодився.

Згідно висновку №174 від 24.11.2016 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Відсутність свідків у справі підтверджується тим, що автомобіль „Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, було зупинено працівниками поліції в нічний час 24.11.2016 року, а відтак, віднайти очевидців, які б могли підтвердити факт перебування апелянта в стані алкогольного сп'яніння на місці зупинення транспортного засобу не вдалося за можливе.

Окрім того, справу про адміністративне правопорушення було призначено до розгляду в суді першої інстанції на 15.12.2016 року, та неодноразово відкладено на 05.01.2017 року, 31.01.2017 року, про що ОСОБА_3 належним чином повідомлявся, однак правопорушник постійно надсилав до суду заяви про відкладення розгляду справи, кожен раз вказуючи на незадовільний стан здоров'я та перебування його на лікуванні в медичній установі.

Так, за день до слухання справи 04.01.2017 року ОСОБА_3 надіслав на адресу суду виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13497, датованої 04.01.2017 року, відповідно до якої останній проходив лікування Поліклініці Кременчуцької Першої міської лікарні.

01.02.2017 року до суду першої інстанції надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи та виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13497, від 27.01.2017 року, з якої вбачалося, що ОСОБА_3 проходив повторне лікування Поліклініці Кременчуцької Першої міської лікарні.

Однак, відповідно до вказаних виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13497, встановлено сам факт надання ОСОБА_3 медичної допомоги (14.12.2016 року, 19.12.2016 року, 26.12.2016 року, 29.12.2016 року, 03.01.2017 року та 26.01.2017 року) щодо отриманих ним травм та не зазначено конкретного періоду перебування ОСОБА_3 в Поліклініці Кременчуцької Першої міської лікарні на лікуванні на стаціонарній (амбулаторній) основі.

Разом з тим, апелянтом не надано підтверджуючих даних, які б свідчили про те, що отримані ним побутові травми унеможливлювали його знаходження у судовому засіданні.

Тому, таку лінію поведінки правопорушника, суд апеляційної інстанції розцінює, як затягування процесу розгляду справи про адміністративне правопорушення задля уникнення ОСОБА_3 адміністративної відповідальності.

Факти притягнення працівників поліції роти №4 УПП у м.Кременчуці ДПП до відповідальності в матеріалах справи відсутні.

В межах справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом апеляційної інстанції не вирішуються.

Тому, посилання апелянта про наявність в діях працівників поліції порушень вимог закону при зупиненні транспортного засобу і, як наслідок, неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставним.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положення ст.17 КАС вказують, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України повинні вирішуватись в межах адміністративного судочинства, шляхом звернення до відповідного суду в порядку КАС України.

Водночас, протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 31 січня 2017 року відносно ОСОБА_3 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай