Справа № 355/1445/16-п Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 33/780/63/17 Доповідач у 2 інстанції Гриненко
Категорія 147 13.01.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2017 року суддя Апеляційного суду Київської області Гриненко О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року, винесену відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, зі стягненням судового збору на користь держави.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1, який постановою Баришівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 02 жовтня 2016 року о 16 годині 10 хвилин в смт. Баришівка керував автомобілем «ВАЗ-2108», державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, що підтверджувалось різким запахом алкоголю з порожнини рота, тремтінням пальців рук, почервонінням очей, однак від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого законом порядку на місці за допомогою алкотестера відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Баришівського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною, винесена без всебічного, повного і об'єктивного дослідження та з'ясування всіх обставин по справі. Апелянт, не оспорюючи факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу під його керуванням в смт. Баришівка 02 жовтня 2016 року зазначає, що від запропонованого ними проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння він відмовився, так як спеціальний технічний засіб -алкотестер був не опечатаний, що викликало в нього сумніви у його справності. У зв'язку з цим він запропонував працівникам поліції провести його огляд у медичному закладі, однак вони відмовилися. В той же день, тобто 02 жовтня 2016 року він добровільно пройшов медичний огляд у міській лікарні м. Березань, Київської області, та отримав протокол огляду №385, згідно якого він на момент огляду перебував у тверезому стані. На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, належної оцінки їм не дав, що призвело, на думку апелянта, до прийняття незаконного рішення. Крім того, як зазначає ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції залишив поза увагою невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо нього, вимогам ст. 256 КУпАП, а саме не зазначення в ньому місця скоєння правопорушення, у зв'язку з чим, на думку апелянта, суд не міг посилатися на зазначений протокол, як на доказ його винуватості, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду його апеляційної скарги, про що свідчить його розписка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 05 січня 2017 року, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, а тому вважаю можливим провести апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_2, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За наслідками перевірки рішення судді місцевого суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом було заслухано пояснення самого ОСОБА_1, належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема, дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1), поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки автотранспортного засобу (а.с. 2), яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Крім того, в матеріалах провадження міститься розписка гр. ОСОБА_5, про отримання під свою відповідальність автомобіля ВАЗ 2108, державний номер 322-31ММ та його зобов'язання не допускати до керування вказаним автомобілем ОСОБА_1 (а.с. 3), що повністю спростовує твердження апелянта про те, що він особисто, без будь-яких перешкод з боку працівників поліції, за їх дозволом на своєму автомобілі поїхав до місця свого проживання.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП знайшов своє підтвердження і в ході апеляційного перегляду справи. Адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі вчинення одного з правопорушень, зазначених в диспозиції вказаної статті, а саме в разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакціїї, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, а саме за відмову на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння особою, яка раніше протягом року вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується копією постанови Баришівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року.

З огляду на викладене, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неприйняття в якості доказу невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення протоколу медичного огляду, наданого ОСОБА_1 Посилання ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, на те, що технічний засіб, а саме алкотестер не був опечатаний, що викликало в нього сумніви щодо його справності, взагалі нічим не підтверджуються.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо невідповідності складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП вимогам ст.256 КУаАП, а саме щодо незазначення в ньому місця вчинення правопорушення, оскільки протокол містить вказівку на вчинення ОСОБА_1 правопорушення в смт. Баришівка.

При накладенні стягнення за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушеня, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 33 КУпАП щодо загальних засад накладення адміністративних стягнень.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова Баришівського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Баришівського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Гриненко