СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1329/17
Провадження №3/547/503/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Суддя Семенівського районного суду Полтавської області В.Ф.Харченко, за участі секретаря судового засідання І.І.Совєтової, прокурора М.М.Петряник, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки в Полтавській області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, народився 03.06.1956, зареєстрований і проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер, не працює, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2Петряник вказала, що суддя В.Ф.Харченко не може розглядати справу щодо ОСОБА_1, оскільки раніше працював разом з ним, тим самим заявивши відвід.

Суддя Семенівського районного суду Полтавської області В.Ф.Харченко заявив самовідвід щодо розгляду вказаного матеріалу посилаючись на тривале здійснення судочинства у Семенівському районному судові Полтавської області разом із ОСОБА_1, коли останній обіймав посаду судді цього суду. ОСОБА_1 тривалий час був порадником для ОСОБА_3, між ними склалися товаристські стосунки, які продовжуються й після звільнення ОСОБА_1 з посади судді. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 тривалий час, у різні періоди, обіймали посади заступників голови суду, тобто між ними перебували відносини адміністративного характеру тощо. Вказані обставини обєктивно вказують на можливу упередженість судді В.Ф.Харченка стосовно ОСОБА_1, у той час як законодавство, у т.ч. стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, гарантує кожному розгляд його справи безстороннім судом.

Прокурор погодилася із самовідводом.

Вирішуючи питання щодо самовідводу суддя зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. КУпАП не врегульовує питання відводу, відтак воно повинно вирішуватися за принципом верховенства права, у т.ч. з урахуванням аналогії закону і права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Практика застосування Конвенції щодо України прирівнює кримінальне провадження до провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Частина перша статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантує захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у п. 48 рішення у справі № 11/1987/134/188, "Справа Гаусшильдта" вказав, що згідно з об'єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з'ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. Найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості і передусім, у разі кримінального провадження, в обвинуваченого. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід (див., mutatis mutandis, рішення у справі ОСОБА_4, серія A, № 86, с. 14, п. 26).

Що стосується тесту на обєктивність, то у п. 30 рішення ЄСПЛ справі Фей проти Австрії від 24.02.1993 суд заявив, що в межах тесту на обєктивність необхідно визначити чи існують, незалежно від особистої поведінки судді, неоспорювані факти, які можуть викликати сумнів у його неупередженості. У цьому відношенні навіть зовнішні атрибути можуть мати певне значення. У цьому випадку на карту поставлена та довіра, яку у демократичному суспільстві повинні викликати суди у публіки. Вирішальним є те, наскільки таке побоювання може бути обєктивно виправдано.

ЄСПЛ постановив, що всякий суддя, у відношенні неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду (Пьерсак проти Бельгії, п. 30, Нортьєр проти Нідерландів, п. 33, Хаусхільдт проти Данії, п. 48).

Відтак, з огляду на існування обставин, проголошених як відвід і самовідвід, суддя В.Ф.Харченко підлягає відводу від розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 1, 2, 245, 246 КУпАП, ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву прокурора М.М.Петряник про відвід і заяву судді В.Ф.Харченка про самовідвід задовольнити, відвівши суддю Семенівського районного суду Полтавської області від розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1.

Матеріали справи передати до канцелярії суду на повторний автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Харченко