АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/2371/2017 Постанова винесена суддею Карабань В.М.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю захисника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року стосовно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 320 грн.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_3 14 травня 2017 року о 00 год. 35 хв. керував автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1, по бул. Лесі Українки, б.17 в м. Києві, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме порушення мови, координації рухів, зіниці, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Оскільки

ОСОБА_3 протягом року повторно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 130 КУпАП, ним скоєно правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року та повернути протокол серії БР № 125732 відповідному правоохоронному органу на доопрацювання.

За доводами захисника, судове рішення є незаконним і необґрунтованим, постановленим без дотримання вимог ст.ст. 245, 252, 268, 280 КУпАП, із суттєвим порушенням права особи на захист, права якої при розгляді справи були обмеженими та несумісними зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судом не було вирішено клопотання про відкладення розгляду справи, що унеможливило особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, скористатися своїм конституційним правом на захист, а відтак ні правопорушнику, ні його захиснику, судом першої інстанції не було надано можливості бути присутнім при розгляді справи, завчасно ознайомитися з матеріалами справи, викликати свідків, надати пояснення по справі.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за

ч. 2 ст. 130 КУпАП складений із численними порушеннями, у відсутність свідків, підписи яких з'явилися пізніше, містить дописки, які не відповідають дійсності, а відтак він є неналежним і недопустимим доказом у провадженні, отже суд повинен був повернути цей протокол на доопрацювання.

Одночасно апелянт порушує питання про поновлення строку оскарження судового рішення, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, захисник та ОСОБА_3 довідалися лише 14 серпня 2017 року після ознайомлення з матеріалами справи.

У суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 змінив апеляційні вимоги та просив скасувати постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня

2017 року, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_3, будучи належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 на підтримку вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, проте прихожу до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги захисника про істотне порушення суддею місцевого суду при розгляді справи вимог ст. 268 КУпАП, бо не було розглянуто клопотання захисника про відкладення розгляду справи та справу розглянуто у відсутність ОСОБА_7, є непереконливими.

Враховуючи положення ст. 277 КУпАП щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також приймаючи до увагу, що справа щодо ОСОБА_3 надійшла до суду 17 травня 2017 року та неодноразово відкладалася, зокрема і за клопотанням ОСОБА_3, який будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, 15 червня 2017 року подав чергове клопотання про її відкладення у зв'язку з тим, що потребує правової допомоги (а.с. 11), в той же час своєчасно не реалізував своє право користуватися юридичною допомогою та уклав угоду з адвокатом лише 01 серпня 2017 року, в той же час у судове засідання 01 серпня 2017 року без поважних причин не прибув, отже таку процесуальну поведінку ОСОБА_3 слід розцінювати як намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, бо 14 серпня 2017 року спливав строк накладення адміністративного стягнення, про що йому було відомо.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що суддею місцевого суду, який розглянув справу у відсутність ОСОБА_3, були істотно порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП. До того ж до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 також не з'явився, реалізував свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, у спосіб, обраний ним самостійно, а саме через свого захисника.

Що стосується інших доводів апелянта, то вони також є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив письмові докази та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- впротоколі про адміністративне правопорушення серія БР № 121675 від 14 травня 2017 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, в якому відсутні будь-які виправлення, повно та правильно викладено суть правопорушення, є вказівка на порушення ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому протокол, який був підписаний двома свідками та містить їх анкетні дані, підписаний також і ОСОБА_3, який до того ж засвідчив у ньому своїм підписом відмову від надання пояснень по суті правопорушення (а.с. 1);

- уписьмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6., які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і у лікаря нарколога (а.с. 3);

- у розписці ОСОБА_8 від 14 травня 2017 року, якою підтверджено факт залишення на зберігання транспортного засобу «ВМW 520і», д.н.з. НОМЕР_1, за адресою: Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 37/97, отже відсторонення ОСОБА_3 від керування транспортним засобом (а.с. 2);

- урапорті інспектора патрульної поліції ОСОБА_9, за змістом якого 14 травня 2017 року о 00 год. 35 хв. під час несення служби в складі екіпажу 0614 в Печерському районі м. Києва по бул. Лесі Українки поліцейськими було помічено автомобіль НОМЕР_2, який здійснив небезпечне маневрування, після чого був зупинений за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки. 17. Під час перевірки документів у водія було встановлено, що він керує транспортним засобом без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (постанова БР № 763791), а також виявлено у водія ОСОБА_3 ознаки наркотичного сп'яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому було складено протокол про адміністративне правопорушення БР № 121675 (а.с. 4);

- у довідці старшого інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в м. Києві ДПП НПУ ОСОБА_10 та витягу з обліково-реєстраційних баз даних Управління патрульної поліції м. Києва ДПП НПУ, якими підтверджено притягнення ОСОБА_3 протягом року до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 6-7);

Отже, суддя місцевого суду, проаналізувавши письмові докази, правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з огляду на повторність таких дій.

Твердження захисника ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 130 КУпАП є неналежним та недопустимим доказом у справі, бо його складено у відсутність свідків, не заслуговують на увагу, оскільки безпосередньо в протоколі наявні підписи свідків та між їх письмовими поясненнями та даними, викладеними в протоколі, відсутні будь-які суперечності, які можливо було б усунути лише шляхом допиту свідків в суді. В той же час захисник не порушував питання про допит свідків безпосередньо в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

З цих же підстав є непереконливими і доводи апелянта щодо неповноти судового розгляду.

Інших доводів на обґрунтування прохання про закриття справи щодо ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП апелянт в суді не навів, а первинна його вимога щодо повернення протоколу серії БР № 125732 відповідному правоохоронному органу на доопрацювання суперечить положенням КУпАП.

Таким чином, апеляційним переглядом указаної справи не встановлено істотного порушення суддею місцевого суду норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 01 серпня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3. накладено з дотриманням вимог

ст.ст. 33-35, ч. 2 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Печерського районного суду

м. Києва від 01 серпня 2017 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко