Справа № 308/5384/16-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Феєра І.С., при секретарі Головець М.А., за участю прокурора Малицького С.І., особи щодо якої складено протокол ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08. 2016.

Цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 «а» Ужгородського району, одруженого, працюючого директором ДП «Ужгородське ЛГ», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №706/9/Б від 25.05.2016 та постанови судді від 31.08.2016 вбачається, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», як суб'єкт відповідальності за корупційні правопорушення, перебуваючи на посаді директора державного підприємства «Ужгородське лісове господарство», будучи працівником правоохоронного органу - Державної лісової охорони, у період часу 2015 - 2016 роки підписував розпорядчі документи (накази) організаційно-управлінського та матеріального характерів щодо своєї дружини ОСОБА_3, яка працює на посаді провідного інженера лісових культур та з 14.10.2013 також, обіймала за сумісництвом посаду інспектора з кадрів, не повідомив безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів у звязку з перебуванням у прямому підпорядкуванні його дружини.

Своїми діями ОСОБА_1, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права, просить її скасувати, провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд, даючи неправильну оцінку доказам, у постанові не навів законних мотивів, через які прийшов до висновку про його винність у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Законом України від 14.10. 2014 №1700-VII "Про запобігання корупції", що був введений у дію 26.04.2015, було посилено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ст.172-7 КУпАП та визначено адміністративну відповідальність лише за неповідомлення особою, зазначеною в пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», про наявність у неї реального конфлікту інтересів (ч. 1 ст. 1 72-7 КУпАП), а також вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів (ч. 2 ст. 1 72-7 КУпАП). Кваліфікуючи його дії за ч.ч.1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, місцевий суд взяв до уваги наказ директора ДП «Ужгородське ЛГ» від 14.10.13 за № 91, яким провідному інженеру лісових культур ОСОБА_3 з 01.10.13 призначено доплату за виконання обов'язків інспектора з кадрів у розмірі 100 % посадового окладу на місяць за розширення зони обслуговування та збільшення обсягу робіт (а.с.23). Однак, на момент прийняття вказаного наказу редакція ст. 127-7 КУпАП складалася з однієї частини, а відповідальність була передбачена за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. Зазначені обставини вказують про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 127-7 КУпАП у частині прийняття такого наказу. Крім того, у судовому засіданні під час розгляду адміністративної справи його представником було надано докази того, що інспектор кадрів ОСОБА_3 перебувала в безпосередньому підпорядкуванні головного інженера ОСОБА_4, та долучено до справи посадову інструкцію останнього. Ці докази вказують на відсутність поняття конфлікту інтересів, які б впливали на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Що стосується інших його наказів та розпоряджень по відношенню до його дружини, у тому числі щодо видачі наказу № 80 від 04.08.15 (а.с.24), призначення різного роду доплат до посадового окладу та виплат компенсацій за дні невикористаної відпустки, то такі стосувались виключно виконання вимог трудового законодавства України. Крім того, указує, що під час розгляду адміністративної справи не встановлено протиправність видачі ним наказів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора, оскільки вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

-3-

Зі змісту вказаної статті та змісту ч.4 ст.55 Конституції України випливає, що воля держави, спрямована на припинення протиправних дій, виражена досить чітко, тому що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки на підставах, установлених у законі. Якщо такі підстави відсутні або якщо вина особи у вчиненні діяння з цих підстав не доведена, особу не може бути піддано будь-якому заходу адміністративного стягнення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненю адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст даної статті визначає предмет доказування органів адміністративної юрисдикції, які на етапі слухання справи мають проаналізувати зібрані матеріали і обставини справи. Щоб винести мотивоване і законне рішення, органу адміністративної юрисдикції необхідно встановити, чи був учинений адміністративний проступок. Це означає, що необхідно зясувати, чи мають місце в діянні особи, яка притягується до відповідальності, всі ознаки, що характеризують склад адміністративного проступку.

Під складом адміністративного проступку розуміють сукупність установлених законом субєктивних і обєктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративний проступок. Структура складу містить у собі чотири елементи (підсистеми) :1)субєкт правопорушення; 2) обєкт правопорушення; 3) субєктивну сторону; 4) обєктивну сторону правопорушення. Відсутність хоча б однієї ознаки, що характеризує субєкт, обєкт, субєктивну сторону або обєктивну сторону адміністративного проступку, свідчить про те, що це правопорушення не відбувалося.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 172-7 КУпАП відповідальність за цією статтею в особи настає у випадку неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; за ч.2 цієї статті відповідальність настає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки 1 суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені в п.п.1,2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»

Субєктом правопорушень, передбачених ст.172-7 КУпАП, є особи, зазначені в пунктах 1 і 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Проте, ст.27 Закону України «Про запобігання корупції» щодо обмеження спільної роботи близьких осіб поширюється лише на осіб, зазначених у підп. «а», «в-з» п.1 ст.3 Закону.

-4-

З визначеного в ст.27 Закону кола субєктів зроблено виняток для осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами), а також гірських населених пунктах, оскільки соціальні та природні умови виключають можливість дотримання такими особами загального правила щодо обмеження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.11. 2010 по 24.11.2015, згідно наказу №717-К від 24.11.2010, працював за контрактом від 24.11.2010 на посаді директора державного підприємства «Ужгородське лісове господарство» (а. с. 12 13).

Відповідно до п.2.2 ст.2 Статуту ДП «Ужгородське лісове господарство», місцезнаходженням підприємства є: с.Кам'яниця вул. Першотравнева, 42 Ужгородського району Закарпатської області (а.с.6-11).

З наданого стороною захисту, у судовому засіданні апеляційного суду, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 04.11.2016 також, убачається, що місцезнаходженням державного підприємства «Ужгородське лісове господарство» є: село Камяниця вул. Першотравнева, будинок, 42 Ужгородського району Закарпатської області.

Отже, ДП «Ужгородське лісове господарство» розташоване в с. Кам'яниця вул. Першотравнева, 42 Ужгородського району,яке не має статусу районного центру та відноситься до сільських населених пунктів.

Крім того, з довідки про склад сімї та проживання №522/02-10 від 24.05.2017, що видана Камяницькою сільською радою, ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4 «а» Ужгородського району Закарпатської області.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки такий не являється субєктом вказаного правопорушення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи.

Суддею першої інстанції всупереч вимогам КУпАП, ці вимоги не виконанні, а тому постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, і така підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом, відповідно до вимог ст.294 КУпАП нової, а апеляційна скарги до задоволення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2016 щодо нього скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: