АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області Петлюк В.І., за участю: особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, адвоката Мельника З.В., який діє в інтересах правопорушника, потерпілого ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Садгірського районного суду м. Чернівців від 12 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір.

Згідно вказаної постанови, 04 жовтня 2016 року о 19 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5, рухаючись по вул. Хотинській, 10 а на паркувальному майданчику «Епіцентр» в м. Чернівці, в порушення п.2.3б, 16.12 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

На вказану постанову суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій він просить дану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що районний суд не здобув аргументованих

Єдиний унікальний № 726/1832/16-п Головуючий у І інстанції: Мілінчук С.В.

Справа № 33/794/6/17

Категорія: ст. 124 КУпАП Доповідач: Петлюк В.І.

доводів щодо неналежних дій апелянта, які б не відповідали вимогам ПДР та перебували у причинному зв'язку з ДТП. Ніякі його дії, як водія, не сприяли і не могли сприяти ДТП, повністю виконавши всі вимоги ПДР ОСОБА_2 взагалі був позбавлений можливості одноосібно впливати на перебіг події через грубі порушення водієм автомобіля «Шкода-Октавія» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3(б), 10.1 ПДР, а тому навіть без застосування авто технічних знань є очевидним, що у його діях не має невідповідностей вимогам п.п. 2.3.б та 16.12 ПДР, які необґрунтовано були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення АП1 № 936003.

Також вказує, що після зіткнення він сфотографував і місце зіткнення, і пошкодження на автомобілях. З даних фото видно, що автомобіль «Шкода-Октавія» після зіткнення стоїть навпроти стоянки, яка позначена вузькими суцільними лініями білого кольору, які позначають межі місця стоянки транспортних засобів, де він до зіткнення стояв, а не на проїзній частині між паркувальними місцями по якій він мав би з його слів рухатись. На ній стоїть пошкоджений автомобіль «ВАЗ». Те, що автомобіль «Шкода-Октавія» стоїть якраз навпроти стоянки, яка позначена вузькими суцільними лініями білого кольору, які позначають межі місця стоянки транспортних засобів підтверджується і схемою ДТП, тобто саме грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог ПДР стали необхідною та достатньою умовою виникнення ДТП.

На вказану апеляційну скаргу надійшло заперечення від потерпілого ОСОБА_4, зі змісту якого вбачається, що останній просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову районного суду залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду від 12 грудня 2016 року - без зміни.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисника Мельника З.В., які просили постанову районного суду скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі, міркування потерпілого ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу правопорушника залишити без задоволення, а постанову районного суду, як законну - без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Приходячи до такого висновку, виходжу із наступного.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона

адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повній мірі.

Згідно ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена зібраними по справі про адміністративне правопорушення доказами, які належним чином досліджені судом і яким надана правильна юридична оцінка.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 вину у скоєному правопорушенні не визнає, вона повністю підтверджується наступними письмовими доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 936003 від 05 жовтня 2016 року (а.с. 1) вбачається, що ОСОБА_2, 04.10.2016 року приблизно о 19:30 год. керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5, рухаючись по вул. Хотинській, 10 а на паркувальному майданчику «Епіцентр» в м. Чернівці, не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.3б, 16.12 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Із даних, які містяться в схемі місця ДТП (а.с. 4) вбачається що, дана дорожньо-транспортна пригода сталася 04 жовтня 2016 року о 19 год. 30 хв. на вулиці Хотинська 10 А (Епіцентр) м. Чернівці, а саме на стоянці, означеній розміткою.

Локалізація пошкоджень транспортних засобів свідчить про те, що обидва водії перебували в динамічному стані.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що Правил дорожнього руху він не порушував, дана дорожньо-транспортна пригода сталась не з його вини, а з вини іншого водія. З приводу обставин ДТП пояснив, що керуючи автомобілем, прямо, по території стоянки перед ТЦ «Епіцентр», яка розташована на прилеглій території, що прилягає до вулиці Хотинська 10-А у м. Чернівці, контрольовано, у межах своєї смуги рухи проїзної частини дороги, з дотриманням курсової стійкості, безпечного інтервалу та дистанції, без заносів, не створюючи небезпеки іншим учасникам руху, тобто ні пішоходам, ні водіям інших транспортних засобів, з включеним ближнім світлом фар, так, як вже було темно, з невеликою швидкістю, наближаючись до виїзду з території стоянки. При цьому, останній бачив справа на паркувальному місці перед перетином доріг між паркувальними місяцями стояв автомобіль марки «Шкода-октавія» д.н.з. НОМЕР_2, передньою частиною до дороги по якій ОСОБА_2 рухався. В даному автомобілі горіло ближнє світло фар, а водій, який попадав в його світло фар, дивився не в його сторону. А в протилежну, в напрямку виїзду з стоянки.

Наближаючись до перетину доріг між паркувальними місцями апелянт пригальмував так, як справа могли з'явитися автомобілі, які він мав би пропустити. Але справа ніхто не їхав, а автомобіль «Шкода-Октавія» стояв на останньому паркувальному місці і тільки коли передня частина автомобіля ОСОБА_2 минула його передню частину автомобіля марки «Шкода-Октавія» раптово розпочав рух прямо, який спостерігати він вже не мав можливості. Коли передня частина автомобіля водія ОСОБА_2 проїхала передню частину автомобіля «Шкода-Октавія» він відчув сильний удар в задню праву дверку і заднє праве крило його автомобіля від чого задню частину автомобіля «ВАЗ» відкинуло ліворуч, по ходу його руху, за годинниковою стрілкою. Цьому сприяло і те, що на задньому сидінні у ОСОБА_2 не було пасажирів, а багажник був пустим, і те, що дорога була мокрою і слизькою від дощу, і те, що автомобіль марки «Шкода-Октавія» був набагато тяжчим ніж автомобіль «ВАЗ 2105».

ОСОБА_4 будучи допитаним в апеляційному суді надав наступні пояснення, зі змісту яких вбачається, що він рухався автомобілем «Шкода Октавія» по смузі в'їзду на стоянку, відповідно до нанесеної на асфальтобетонне покриття розмітки із позначенням стрілкою напрямом руху. Швидкість руху була невеликою до 10 км/год., в першому ряду для стоянки автомобілів зразу ж після майданчика, стояв мікроавтобус, який займав частково перше і друге парко місця, обмежуючи видимість на ліву сторону. Оскільки була вже темна пора доби, потерпілий їхав із ввімкненим ближнім світлом фар. Автомобіль «ВАЗ 2105», що також рухався із ввімкненими фарами ближнього світла, він побачив, коли виїхав на перетин із смугою виїзду із стоянки (також означеної білими лініями із стрілкою, що вказувала напрям руху по смузі). Від його очей і до автомобіля Ваз залишалося близько 2,5 метрів, отже часу на реагування було близько 0,5 секунди. За цей час встиг дещо повернути вліво, щоб уникнути можливого зіткнення і перекинути ногу з педалі акселератора на педаль гальма. Однак, автомобіль не вдалося зупинити повністю. Удар прийшовся в правий бік автомобіля ВАЗ. Під час зіткнення автомобіль «Шкода Октавія» дещо розвернуло вправо, якраз настільки, що він зупинився вздовж його попереднього напрямку руху, тобто перпендикулярно смузі виїзду, по якій рухався ВАЗ, зупинився автомобіль потерпілого лівіше від його смуги руху приблизно на 1 метр від лівої лінії смуги, що також свідчить про те, що ОСОБА_4 пробував уникнути зіткнення.

Аналізуючи здобуті докази, суд приходить до висновку, що обидва водії перебували в динамічному стані, оскільки це повністю узгоджується, як поясненнями правопорушника, так і поясненнями потерпілого, а також наявними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до загальних положень Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші

учасники виконують ці Правила.

Пунктом 16.12 ПДР України встановлено, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Цю норму ПДР України районний суд, в цій конкретній дорожній ситуації, застосував правильно.

Аналіз зазначених норм Правил дорожнього руху України свідчить про те, що водій транспортного засобу «ВАЗ 2105» при здійсненні руху проявив безпечність, та не переконавшись, що транспортних засобів, що наближаються праворуч немає, всупереч ПДР, не слідкував за дорожньою обстановкою, проявивши неувагу, в внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Шкода Октавія».

Із врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що районний суд вірно визнав винним ОСОБА_2 у порушенні ПДР України, відповідальність за які передбачено ст. 124 КУпАП.

Що стосується адміністративного стягнення, то воно накладене ОСОБА_2 із врахуванням вимог ст.ст. 33-35 КУпАП і суд першої інстанції обрав йому стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження, ані в районному суді ні в апеляційній інстанції, та не дають апеляційному суду підстав для скасування постанови районного суду по справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим вважаю, що апеляційна скарга правопорушника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Будь-яких істотних процесуальних порушень, які б слугували підставою для зміни чи скасування постанови Садгірського районного суду м. Чернівців від 12 грудня 2016 року, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 280, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду м. Чернівців від 12 грудня 2016 року щодо нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Чернівецької області В.І. Петлюк

Копія вірна: суддя