А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

Справа № 33/777/555/17

05.12.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року щодо нього.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124 та 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та за сукупністю вчинених правопорушень на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 320 грн. 00 коп. судового збору.

За постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 26 червня 2017 року о 14 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки "Daewoo Lanos" номерний знак НОМЕР_1 на 793 км автодороги М-06 сполученням "Київ-Чоп" не дотримався безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з попереду їдучим автомобілем марки "Skoda Octavia" номерний знак Т4РА2026 під керуванням водія ОСОБА_2, після чого залишив місце ДТП. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Такими діями допустив порушення п.12.1, 13.1, 2.10 ПДР України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП суд обґрунтував наступними доказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії БР №005662, серії БР №005663 від 26.06.2017 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.06.2017 року та поясненнями водія ОСОБА_2 від 26.06.2017 року, який підтвердив факт залишення ОСОБА_1 місця ДТП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції в частині притягнення його до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП скасувати і провадження в цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення. Апелянт не заперечує, що його дії стали причиною ДТП, однак не погоджується з висновком про те, що він нібито залишив місце ДТП. Зазначає, що він не залишав місце пригоди, що на місці ДТП на нього було складено декілька протоколів про адміністративні правопорушення та проведено огляд на стан сп'яніння, тобто висновок про його зникнення є меншою мірою не логічним. Просить врахувати, що він пенсіонер, не молодого віку, погано бачить, після ДТП в нього стався сильний емоційний стрес, різко піднявся тиск, всі протоколи які на нього склали працівники поліції, підписував навмання, не читаючи. Зауважує також, що він лише зманеврував на дорозі, коли шукав ліки після перенесеного зіткнення, але аж ніяк не намагався зникнути з місця події. В суді він про це стверджував, однак, суд в порушення вимог ст. 280 КУпАП ці обставини належно не перевірив.

Апелянт ОСОБА_1 на апеляційний розгляд не з`явився, про час і місце розгляду повідомлявся належним чином, про що є відповідна розписка, тому на підставі ч.6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд здійснюється у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог ст. 268, ст. 280 КУпАП, оцінюючи докази дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків та інші докази, зазначені у даній статті та які мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаючи вину ОСОБА_1 доведеною, суд першої інстанції взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення, пояснення потерпілого ОСОБА_2, схему ДТП, з якими ОСОБА_1 ознайомлений, зауважень щодо цього не висловлював. Із цих доказів вбачається, що ОСОБА_1 після зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2, на місці ДТП не зупинився та не виконав дії, як це передбачено п.2.10 ПДР України: "у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний :

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров'я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки)".

Апелянт ОСОБА_1 ні під час запровадження справи про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи судом, не навів доказів того, що він дотримав вимог п.2.10 ПДР України. В апеляційній скарзі також ним не наведено пояснень в спростування цих обставин і під час апеляційного розгляду ним не подано жодних доказів в підтримання своїх доводів про відсутність складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Апеляційний суд, оцінюючи докази у справі, вважає постанову суду про доведеність вини ОСОБА_1, у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП законною, підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга як необгрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року щодо нього - залишити без зміни.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: