АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/475/17 Головуючий у І-й інстанції - Ісаєва Д.А.
Справа № 202/988/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: пр.. Миру, 18/42, м. Дніпропетровськ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 29.01.2017 року о 15 год. 10 хв. в м. Дніпро на перехресті вул. Щербини та вул. Березинської водій ОСОБА_2, керуючи т.з. ВАЗ 217030-114-01, д.н.з. НОМЕР_1, перед початком руху не переконався, що це було безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, здійснив зіткнення з тролейбусом ЮМЗ № 1067 під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 1.3, 1.5, 10.1 Правил Дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.. 124 КУпАП, згідно приписів статті 22 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що дана постанова судді першої інстанції є протиправним та необґрунтованим. Вказує на те, що ДТП сталась внаслідок обєктивних, непереборних обставин. Зазначає, що він щиро розкаюється у тому, що внаслідок раптово виниклого запаморочення відбулась зазначена ДТП за його участі. Також зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні жодні докази, спростовуючи факт наявності у заявника тимчасових проблем із здоровям під час виконання маневру, який був підтверджений свідком ОСОБА_4 Крім того, вказує на те, що обставина малозначності у контексті розміру завданої шкоди не спростовується матеріалами справи, оскільки вони не містять належним чином оформленого висновку з цього питання. Крім того, вказує, що на передодні між ним та дружиною відбулась сварка, що спричинила стан душевного хвилювання.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2О та його захисник ОСОБА_5 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Вислухавши ОСОБА_2О та його захисника ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами обєктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_2. складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з посиланням на його поганий стан здоровя в момент ДТП, є необґрунтованими і такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення БР № 107389 від 29.02.2017 року; схемою місця ДТП, підписаною уповноваженою особою та учасниками ДТП без будь-яких зауважень, в якій зафіксовано місце зіткнення, положення транспортних засобів після їх зіткнення, а також пошкодження, які отримали автомобілі в результаті ДТП; фототаблицею до схеми місця ДТП; поясненнями ОСОБА_3, згідно яких, останній керуючи тролейбусом 3 класу, рухався у другому ряду, побачив, що автомобіль ВАЗ 2170, рухався у зустрічному руху та допустив зіткнення з тролейбусом; поясненнями ОСОБА_2, який керуючи автомобілем ВАЗ 2170, зіткнувся з тролейбусом, який рухався йому на зустріч.

Так, за положеннями пункту 1.3 та пункту 1.5 ПДР, учасники дорожнього руху зобовязанні знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, та їх дії і бездіяльність не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення зазначеної норми Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 підтверджується, зокрема і схемою місця ДТП, та фототаблицею до схеми місця ДТП де відображено перелік видимих пошкоджень автомобілів, локалізація яких свідчить про наявність причинного звязку з наслідками, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, приходжу до висновку про те, що порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а саме вищевказаних пунктів п. 1.3,1.5, 10.1 знаходиться в причинно-наслідковому звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 по те, що суд при накладенні стягнення, застосував до нього стягнення у вигляді штрафу, не врахувавши при цьому, що ДТП сталась внаслідок обєктивних, непереборних обставин, що він щиро розкаюється у тому, що внаслідок раптово виниклого запаморочення відбулась зазначена ДТП за його участі, те, що ОСОБА_2 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а також те, що на передодні між ним та дружиною відбулась сварка, що спричинила стан душевного хвилювання, вважаю не є переконливими і достатніми підставами для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст.. 22 КУпАП, у звязку з малозначністю діяння, окрім того дані твердження матеріалами справи не знайшли свого підтвердження. А тому, доводи апелянта про можливість застосування щодо нього положень ст.22 КУпАП не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що застосовані до ОСОБА_2 суддею першої інстанції вид адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень, тоді як доводи апеляційної скарги не дають законних підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2017 року щодо ОСОБА_2, за ст. 124 КупАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1