Справа № 369/453/17 Головуючий у І інстанції Гришко О. М.
Провадження № 33/780/256/17 Доповідач у 2 інстанції Семенцов
Категорія 138 14.03.2017
ПОСТАНОВА

іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Семенцов Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2017 року, якою щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1,

провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 188572 від 05.01.2017 року, 05.01.2017 року о 14 год. в с. Горенка по вул. Мічуріна, 20 водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в порушення вимог п. 10.11., п. 16.12. Правил дорожнього руху України, не надав дорогу транспортному засобу «КІА» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_2 та наближався з правого боку, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2017 року провадження у справі за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_3 закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді як незаконну та таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального, порушенням норм процесуального права та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вважає, що вказаною постановою суд безпідставно, незаконно та необґрунтовано закрив справу, оскільки не були враховані всі обставини справи. Так, місцевий суд не взяв до уваги, що обидві дороги були покриті снігом, дорожні знаки були відсутні. А отже за таких умов водії не змогли встановити пріоритетність руху, тому у даному випадку водії повинні були б керуватися п. 16.15. ПДР України: «якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі. Зазначає апелянт, що за характером механічних пошкоджень автомобілів, можна побачити, що автомобіль «КІА», яким керував він, отримав пошкодження задньої лівої частини, а автомобіль під керуванням ОСОБА_3 - передньої правої частини, з цього можна зробити висновок, що ОСОБА_3 виїхав на перехрестя в момент, коли його автомобіль вже знаходився на перехресті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_3 та його захисника , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, підлягають для з'ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом

Проте, всупереч вимогам вказаних правових норм, місцевим судом не були в повному обсязі з'ясовані всі обставини справи, в зв'язку з чим, постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.

Так, місцевий суд, допитавши водіїв ОСОБА_3,ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4, прийшов до помилкового висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_3, мотивуючи тим, що в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, які б підтверджували факт порушення ПДР України водієм ОСОБА_3.

Апеляційний суд не може погодитися з даним висновком місцевого суду, який не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 10.11. Правил дорожнього руху України у разі коли траєкторії транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Згідно п. 16.12. Правил дорожнього руху України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Відповідно до п. 16.15. Правил дорожнього руху України якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі ( темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водії повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Апеляційним судом встановлено, що 05.01.2017 року о 14 год. в с. Горенка по вул. Мічуріна, 20 водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в порушення вимог п. 10.11., п. 16.12. Правил дорожнього руху України, не надав дорогу транспортному засобу «КІА» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_2 та наближався з правого боку, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_3підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 188572 від 05.01.2017 року, в якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення; схемою дорожньо-транспортної пригоди, яка підписана без зауважень та доповнень учасниками ДТП; поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3; актом обстеження дорожніх умов при дорожньо-транспортній пригоді, в якому зазначено покриття дороги снігом та відсутність дорожніх знаків.

Невизнання водієм ОСОБА_3 своєї вини у ДТП апеляційний суд вважає як спосіб захисту, а його пояснення - малопереконливими та такими, що суперечать іншим доказам у справі.

Показання свідка ОСОБА_4 в частині черговості перетинання перехрестя водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд вважає неправдивими, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, поясненнями водія ОСОБА_2, схемою дорожньо-транспортної пригоди, на якій зазначено характер механічних пошкоджень автомобіля НОМЕР_3 (пошкоджено задній бампер, ліва задня фара), яким керував водій ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_1 (пошкоджено передній бампер, ліва передня фара, ліве переднє крило), яким керував водій ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка знаходилися в одному автомобілі з водієм ОСОБА_3, є близьким родичем ОСОБА_4 - власника автомобіля НОМЕР_1.

Місцевий суд залишив поза увагою акт обстеження дорожніх умов при дорожньо-транспортній пригоді, в якому зазначено покриття дороги снігом та відсутність дорожніх знаків, проте, необґрунтовано взяв до уваги довідку Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 03.02.2017 року № 119/7 про те, що пров. Папулова в с. Горенка не має асфальтного покриття, а вул. Мічуріна має асфальтне покриття, виходячи з чого на перетині цих доріг головною дорогою слід вважати вул. Мічуріна, але при цьому не врахував фактичних обставин, зокрема стан дорожнього покриття.

Як пояснив водій ОСОБА_2, він вважав це перехрестя рівнозначних доріг, оскільки були відсутні будь-які знаки дорожнього руху для визначення пріоритету доріг, а дорога була в снігу і не було видно її покриття. З правого боку не було будь-яких автомобілів, тому він почав перетинати перехрестя першим та з лівого боку в його автомобіль вїхав автомобіль «OPEL» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3

Отже водій ОСОБА_3, враховуючи, що обидві дороги були покриті снігом, відсутні знаки пріоритету та автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 вже знаходився на перехресті, мав керуватися п. 16.15. ПДР України: «якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Таким чином, доводи, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова місцевого суду - скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи мету виховання адміністративного стягнення, апеляційний суд накладає на ОСОБА_3 стягнення з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП у виді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2017 року, якою провадження по справі щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 320 грн.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області Ю.В.Семенцов