Провадження № 33/792/405/17
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП Доповідач Вітюк І. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Вітюк І.В., з участю секретарів Яхієвої М.А., Бондара О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу захисника на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 12 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 320 грн.

За постановою суду, ОСОБА_1 02 червня 2017 року о 02 годині 56 хвилин в м. Хмельницькому по вул. Купріна,7 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з рота, нестійка хода, почервоніння обличчя), а після зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову місцевого суду, як незаконну і необґрунтовану скасувати, а справу щодо ОСОБА_1 закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги аргументує тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм, як процесуального так і матеріального права, при цьому не зясовано усіх фактичних обставин справи, суд формально підійшов до їх встановлення, що потягло за собою безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Вказує, що його підзахисного позбавили права на правову допомогу під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції. Не дочекавшись адвоката, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, чим порушили права ОСОБА_1, передбачені ст.268 КУпАП, ст.69 Конституції України та п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У звязку з відсутністю захисника ОСОБА_1 відмовився від здійснення будь-яких процесуальних дій, у тому числі і від отримання копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, до приїзду адвоката.

Стверджує, що вимога працівників поліції щодо ОСОБА_1 пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного спяніння у встановленому законом порядку була незаконною.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення під час ознайомлення з ним 02.06.2017 року була відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність, а вже під час ознайомлення в суді першої інстанції зявився запис «ОСОБА_3 правопорушення вчинене повторно протягом року». Вважає, що такий протокол не може бути використаний як доказ, оскільки не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а суперечливі фактичні дані зазначені у ньому, не відповідають іншим доказам, у тому числі наданим стороною захисту.

Вказує, що пояснення обох свідків викладені друкованим текстом та є ідентичними, а час та місце їх відібрання не зазначене, що свідчить про їх завчасне заготовлення.

Звертає апелянт увагу і на ту обставину, що рішення суду першої інстанції належним чином не мотивоване.

Провівши апеляційний розгляд справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчинення правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, встановлена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №262550 від 02 червня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, зокрема, запах алкоголю з рота, нестійка хода, почервоніння обличчя та від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, вчинивши дане правопорушення повторно протягом року (а.с.1); письмовими поясненнями цих свідків, які засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичній установі (а.с.5,6), що також не заперечується стороною захисту, розпискою, яка підтверджує відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом (а.с.7); даними відеозапису з нагрудних камер інспекторів поліції, які в повному обсязі відображають зазначені в адмінпротоколі обставини та узгоджуються із ними.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Таким чином, висновок місцевого суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених апеляційним судом доказів.

Порушень, на які в своїй апеляційній скарзі посилається захисник, а саме: порушення права на захист, порядку фіксування та складання адмінматеріалів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність зупинки транспортного засобу та вимоги пройти огляд на стан алкогольного спяніння, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, так як спростовуються наступним.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях неодноразово констатував те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі (справа "О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства").

Таке правове поле, зокрема яке регулює порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп'яніння, визначене та закріплене у ст.266 КУпАП, Постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Крім того, відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський наділений повноваженнями зупинити транспортний засіб у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху України.

Цими ж нормативними актами не передбачено обовязкової участі адвоката при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Із змісту відеозапису, дослідженого в апеляційному суді, та безпосередніх показань свідків ОСОБА_4 (працівника патрульної поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення) та ОСОБА_3, вбачається, що підставою зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало порушення останнім Правил дорожнього руху, а саме керування транспортним засобом із увімкненим дальнім світлом фар.

Після зупинки транспортного засобу та перевірки обставин порушення, працівниками поліції були виявлені ознаки перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння, які викладені автором адмінпротоколу у фабулі обвинувачення, а саме: запах алкоголю з рота, нестійка хода та почервоніння обличчя, у звязку з чим і було запропоновано водію пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Таким чином, дії працівників поліції перебували у правовому полі, визначеному національним законодавством.

Відсутність адвоката при складанні адмінпротоколу не порушило право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже за правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, і саме недотримання даних вимог є підставою для визнання огляду недійсним.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості запросити адвоката в судове засідання, чим власне й скористався.

Протокол про адміністративне правопорушення складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозапису, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З відеозапису вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 роз'яснені його процесуальні права, в тому числі право користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи, що спростовує доводи апелянта в цій частині про необізнаність правопорушника з процесуальними правами.

Намагання ОСОБА_1 провести такий огляд у присутності його адвоката не лише не узгоджується із порядом проведення такого огляду, визначеним і закріпленим у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, але й ставить під сумнів законність отриманих результатів від його проведення, на який законом передбачено обмежений час.

З переглянутого в судовому засіданні апеляційного суду відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 надано можливість звязатись у телефонному режимі з адвокатом та отримати від нього правову консультацію. Крім того, певний час, близько 40 хвилин, з моменту зупинки транспортного засобу, працівники поліції чекали на приїзд останнього.

Посилання апелянта на недотримання прав ОСОБА_1 під час огляду на стан алкогольного спяніння суперечать матеріалам справи, оскільки на місці зупинки водій не лише не виконував законних вимог працівника поліції, але й предявляв необґрунтовані вимоги щодо причин зупинки його транспортного засобу та неправильної, на його думку, організації перевірки на встановлення стану спяніння. Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про його намагання ухилитися від встановленої законом відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ'єктивне ставлення. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції при складанні адмінпротоколу (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його адвокатом суду не надано, а відповідно у апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання необ'єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

У звязку із наведеним не приймаються до уваги і доводити сторони захисту щодо невідповідності викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних даних, які, на переконання захисту, були дописані працівниками поліції після складання адміністративного протоколу.

Зокрема, зі змісту адмінпротоколу вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Така ж кваліфікація дій ОСОБА_1 відображена у адміністративному протоколі під час його оформлення, що чітко вбачається з відеозапису, оскільки в графі «…за що передбачена відповідальність ч. …» вказано ч.2 ст.130 КУпАП.

Дані відеозапису, крім того, містять інформацію, що працівниками поліції неодноразово повідомлялось ОСОБА_1 та його захиснику про те, що дії особи, яка притягається до адмінвідповідальності, кваліфіковані саме за ч.2 ст.130 КУпАП з ознакою повторності.

Оцінка наведених доказів в справі у їх сукупності об'єктивно підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, що полягає у його відмові на вимогу інспектора патрульної поліції пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків.

Таким чином, за встановлених судом обставин, кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення дій, передбачених ч.1 цієї статті, є вірною.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 за вчинення даного правопорушення накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру скоєного, в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП України, а тому, враховуючи підвищену суспільну небезпечність таких правопорушень, вважаю, що таке адміністративне стягнення є необхідним і достатнім для запобігання вчинення нових правопорушень.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст.293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 12 липня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_5