Провадження № 33/792/17/17
Справа № 685/888/15-п Головуюча в 1-й інстанції Бурлак Г.І.
Категорія: ст. 124 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретарів судового засідання Інжиєвської Ю.А., Кашевської-Колос Т.В., Лукянчук О.М., особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, представника потерпілого ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в тому числі в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 11 липня 2015 року в 11 год. 30 хв., керуючи автомобілем „Тойота кемрі, номерний знак НОМЕР_1, здійснюючи виїзд з місця стоянки біля магазину „Вавітал в смт. Теофіполь, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2, 10.9 ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі зясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Вважає, що його дії не перебувають в прямому причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є водій іншого автомобіля, який, на думку апелянта, грубо порушив вимоги п. 1.3 ПДР України. Апелянт зазначає, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, який в апеляційному суді просив постанову суду скасувати, закрити провадження в справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що ОСОБА_2 11 липня 2015 року об 11 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Тойота Кемрі», номерний знак НОМЕР_1, здійснюючи виїзд з місця стоянки біля магазину «Вавітал» в смт. Теофіполь, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2, 10.9 Правил дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Згідно п. 10.1, 10.2, 10.9 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місця стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а зїжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає; під час руху заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки осіб він в разі потреби повинен звернутись за допомогою до інших осіб.

Зібрані та досліджені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом докази, вказують на те, що ОСОБА_2 вказаних вимог не дотримався, здійснюючи виїзд з стоянки біля магазину «Вавітал», рухаючись заднім ходом, перед початком руху не переконався в безпечності виїзду, не звернувся за допомогою до інших учасників дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням потерпілого, який перебував позаду автомобіля ОСОБА_2, а по відношенню до автомобільної дороги - на зустрічній смузі руху, внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, необгрунтованість висновків суду про наявність доказів в підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, в якому його визнано винним, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження на увагу не заслуговують з наступних підстав.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 не визнавав своєї вини у вчиненому, вказував, що 11 липня 2015 року біля 11 год. він приїхав до магазину «Вавітал» в смт. Теофіполь, поставивши автомобіль на стоянку. Вийшовши через декілька хвилин з магазину, сів в автомобіль, впевнившись в відсутності рухомих транспортних засобів, як ліворуч, так і праворуч на смузі, на яку він мав намір здійснити виїзд, розпочав рух заднім ходом, і коли задня частина його автомобіля знаходилась від межі паркувальних місць з краєм проїзної частини дороги вул. Заводської на відстані 0,8-1 м, в дзеркало заднього виду побачив рухомий автомобіль НОМЕР_2, після чого відразу застосував гальмування, на момент зіткнення він своїм автомобілем меж паркувальних місць біля магазину «Вавітал» не покинув, після зіткнення відїхав своїм автомобілем на відстань біля 1 м, до положення, в якому він зафіксований на схемі дорожньо-транспортної пригоди. В апеляційному суді апелянт давав такі ж показання, вказував, що в момент початку руху позаду нього перешкод для руху не було.

Суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив твердження ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про те, що він розпочав рух своїм автомобілем лише після того, як пересвідчився у відсутності транспортних засобів, як ліворуч, так і праворуч, на смузі руху, на яку він мав намір здійснити виїзд, навів в постанові суду належне мотивування своїх висновків. Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд враховує, що в своїх первісних поясненнях, зразу ж після дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 вказував, що перед початком руху він бачив в ліве дзеркало, як позаду його автомобіля проїжджав автомобіль зеленого кольору, після чого, рухаючись назад, зіткнувся з цим автомобілем. Зазначав про те, що позаду його автомобіля їхав автомобіль, він бачив, але не помітив, що цей автомобіль, що рухався по зустрічній для нього смузі руху, зупинився позаду автомобіля ОСОБА_2 (а.с. 6).

Обгрунтованих підстав для зміни ним своїх первісних показань апелянт не навів ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді. При цьому такі його первісні пояснення узгоджуються з показаннями іншого водія - ОСОБА_5 в суді першої інстанції, який вказував, що він виїжджав із стоянки біля магазину «Вавітал», перед початком руху пересвідчився, що інші автомобілі не здійснюють рух, виїхавши на зустрічну смугу руху, він вирівняв автомобіль, щоб побачити, чи не їдуть інші автомобілі по дорозі і в цей час відчув удар. Такі ж пояснення про обставини дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 давав зразу ж після дорожньо-транспортної пригоди, підстав сумніватись в яких апелянт не навів ні в апеляційній скарзі , ні в апеляційному суді.

З показань свідка ОСОБА_6 в суді першої інстанції видно, що свідок вказував, що бачив, що в момент зіткнення автомобіль ОСОБА_2 рухався заднім ходом, виїжджаючи зі стоянки автомобілів, а автомобіль, з яким відбулось зіткнення, вже перебував позаду автомобіля «Тойота Кемрі» ОСОБА_2 Такі ж показання свідок давав в апеляційному суді, вказуючи, що автомобіль ОСОБА_5 рухався на вкрай малій швидкості (близько 2 км/год), вже зупинився позаду автомобіля ОСОБА_2 перед наїздом на нього, стояв близько пяти секунд, що узгоджується з первісними показаннями ОСОБА_2, які той давав зразу ж після дорожньо-транспортної пригоди, а також з показаннями ОСОБА_5 про обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд критично оцінює показання в апеляційному суді свідка ОСОБА_7, про те, що перед початком руху заднім ходом інших автомобілів позаду автомобіля ОСОБА_2 не могло бути взагалі, які спростовуються первісними показаннями ОСОБА_2 про те, що він перед початком руху заднім ходом бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_5, показаннями свідка ОСОБА_6 про те, що перед зіткненням автомобіль ОСОБА_5 вже перебував позаду автомобіля ОСОБА_2,а перед самим наїздом рухався з надто малою швидкістю, показаннями ОСОБА_5 про те, що перед початком зіткнення він зупинився, деякий час стояв, після чого в його автомобіль вїхав автомобіль ОСОБА_2, який потім відїхав вперед.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 11 липня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, в тому, що він 11 липня 2015 року об 11 год. 30 хв. керуючи автомобілем, здійснив рух по зустрічній смузі руху, що на думку апелянта, вказує на недостовірність пояснень ОСОБА_5, не можуть бути прийнятими до уваги, зважаючи на ті обставини, що згідно схеми дорожньо-транспортної пригоди, фотознімків, долучених до справи, автомобіль ОСОБА_5 перебуває на зустрічній для нього смузі руху, однак вказаний факт не спростовує висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, що перед зіткненням автомобіль ОСОБА_5 зупинився позаду автомобіля ОСОБА_2 ОСОБА_7 по собі рух ОСОБА_5 автомобілем по зустрічній смузі руху, до його зупинки, коли на його автомобіль наїхав ОСОБА_2, не дає підстав вважати інакше.

Погоджуючись з такими твердження ОСОБА_5, враховуючи наявні в справі фотознімки пошкоджених автомобілів, апеляційний суд вважає, що механізм спричинення пошкоджень автомобілів за обставин, на які вказував ОСОБА_5, є обґрунтованим; суд вважає, що в разі, якби автомобіль ОСОБА_5 рухався, то пошкодження на ньому починались би з крила, і закінчувались би в місці, де зупинився автомобіль ОСОБА_2, а не навпаки, як зафіксовано на знімках.

Твердження апелянта та його захисника про те, що наявність постанови про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП (що той здійснив рух на зустрічній смузі руху) дають підстави вважати, що ОСОБА_5 в момент зіткнення рухався, не можуть прийматись до уваги, позаяк факт притягнення особи до відповідальності за такі дії свідчить про рух ОСОБА_5 перед зіткненням на зустрічній смузі руху, та жодним чином не спростовують тверджень ОСОБА_5 про те, що перед наїздом він вже зупинився, а ОСОБА_2 розпочав рух транспортним засобом. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не брав до уваги висновок експертного дослідження № 17а від 07.09.2015 року (а.с. 25-29), зважаючи, що в ньому захисником зазначені вихідні дані, зокрема, що в момент зіткнення ОСОБА_5 рухався по смузі зустрічного руху, що не підтверджується дослідженими апеляційним судом доказами. При цьому захисник в апеляційному суді вказував, що такі вихідні дані він брав з даних постанови в справі про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_5, однак сам по собі рух ОСОБА_5 по зустрічній для нього смузі руху до його зупинки та зіткнення, не дає підстав вважати такі дані обєктивними.

Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, що підтверджується також даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними схеми пригоди, де зафіксовані розташування автомобілів після зіткнення, дорожня обстановка, дані про пошкодження автомобілів, з приводу яких зауважень з боку обох учасників пригоди не надходили, а також на фотознімках пошкоджень транспортних засобів, наданих апелянтом в апеляційному суді, які узгоджуються між собою.

Суд не приймає до уваги твердження апелянта про наявність в справі обставин, які б давали підстави для закриття провадження в справі з інших підстав, ніж з тих, з яких закрито провадження судом першої інстанції, позаяк такі підстави в провадженні відсутні. Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги про необгрунтованість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, обґрунтованих доводів, які вказували на наявність підстав як для скасування постанови, так і її зміни, апелянт не наводить ні в апеляційній скарзі, не навів таких і під час апеляційного розгляду.

Враховуючи, що водій ОСОБА_2, здійснюючи виїзд зі стоянки автомобілів, рухаючись заднім ходом, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до інших учасників дорожнього руху, та наїхав на автомобіль, який знаходився позаду його автомобіля на зустрічній смузі руху, він вчинив дії всупереч п. 10.1,10.2, 10.9 Правил дорожнього руху, що і стало причиною завдання транспортним засобам механічних пошкоджень.

Разом з тим, порушені апелянтом питання щодо можливої вини ОСОБА_5 не можуть бути задоволені, апеляційний суд вважає, що обставини щодо обопільної вини не можуть бути встановлені в даному провадженні, оскільки суд в справах про адміністративне правопорушення має вирішити наявність чи відсутність вини особи, яка притягається до відповідальності, при цьому наявність вини в діях іншого учасника може вирішуватись лише в іншому провадженні чи під час розгляду цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, де може вирішуватись також ступінь такої вини.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, він позбавленим був можливості захищатись від неконкретного та незрозумілого звинувачення, на увагу не заслуговують, зважаючи, що апелянт відповідно до вимог чинного законодавства отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, користувався послугами захисника. Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами суддя розяснювала йому зміст складеного щодо нього протоколу та ОСОБА_2 повідомляв, що йому зрозуміла суть правопорушення, про яке складений протокол, а його твердження про те, що автомобіль ОСОБА_5 рухався, були предметом перевірки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП, а наявним в справі доказам дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП. Визнавши ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд на підставі положень ст. 38 КУпАП, закрив провадженні в справі в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1