П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року

Суддя шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,за участю адвоката ОСОБА_1,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1,не працює

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_2складений протокол про адміністративне правопорушення від 28.10.2016 р.серія АП2№ 385042 ,в якому поліцейським роти № 3 УПП у м.Запоріжжі ОСОБА_3зазначено,що 28.10.2016 року о 19 год.56 хв.ОСОБА_2керував автомобілем НОМЕР_1 по вул.Яценка 8 в м.Запоріжжі, як особа з явними ознаками алкогольного сп*яніння(різкий запах алкоголю з ротової порожнини,порушення координації рухів)від проходження медичного огляду на стан сп*яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» та від медичного огляду відмовився,чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

При розгляді справи в суді ОСОБА_2свою винуватість в порушенні правил дорожнього руху не визнав та пояснив, що у його користуванні перебуває автомобіль НОМЕР_1,на якому 28.10.2016 р.він у компанії друзів як пасажир прямував у справах. За кермом автомобіля сидів його товарищ,по ходу руху автомобіля було пробито колесо,для заміни якого автомобіль зупинили на узбіччі вул.Яценка,можливо в районі буд.№8.В процесі заміни колеса,поблизу них зупинився патрульний автомобіль,працівники поліції підійшли та запитали,чий автомобіль,а коли ОСОБА_3 назвався його власником,без жодних підстав запропонували йому пройти тест на алкоголь,на що він пояснив,що автомобілем керує інша особа, з цих причин ОСОБА_3 не має при собі посвідчення водія,яке у нього в подальшому не вилучалося,алкоголю не вживав,автомобілем у стані сп*яніння не керував.Працівники поліції,не опитавши про ці обставини осіб,що разом з ним їхали в автомобілі,запросили двох свідків,в присутності яких звинуватили його у відмові пройти тест на алкоголь,обурившись на такі дії,він зателефонував адвокату,якого викликав на місце цих подій,після чого між ним та працівниками поліції виник конфлікт,на огляд в медичний заклад його не направляли.Всі подальші дії працівників поліції вважає такими,що порушували його права,а саме від нього не відібрали письмові пояснення про фактичні обставини,не опитали присутніх очевидців подій,що знаходились в автомобілі,так званим свідкам його відмови не пояснювали причини того,що відбувається,а вже поставили їх перед фактом,що він є винуватим.Доказів його винуватості в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначили,з матеріалами відеозапису не ознайомили.Відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення по ст.130 ч.1 КпАП України,в якому він зазначив,що автомобілем не керував,хотів пройти огляд.Просив провадження у справі закрити за п.1 ч.1 ст.247 КпАП.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням наданих ОСОБА_2пояснень, суддя встановив, що винуватість ОСОБА_2Б.у скоєнні адміністративного правопорушення ,передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, свого підтвердження достатніми достовірними доказами не знайшла з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 130 ч.1 КпАП України встановлює адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України(далі ПДР),водій зобов*язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп*яніння,впливу наркотичних або токсичних речовин.

Як випливає з диспозиції частини статті законодавства про адміністративні правопорушення, за ознаками якої складений протокол, субєктом зазначених в ній дій є особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює дорожній рух.

При розгляді справи в суді встановлено,що ОСОБА_2не керував транспортним засобом та не був учасником дорожнього руху за обставинами,про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Такі висновки випливають з пояснень самого ОСОБА_2,що є джерелом доказів в справі про адміністративне правопорушення,а також були підтверджені матеріалами відеозапису,долученого до протоколу.

При його дослідженні встановлено,що автомобіль, яким на думку поліціянтів керував ОСОБА_2,знаходиться на узбіччі проїзної частини,у ньому знаходяться щонайменше чотири особи,відбувається заміна колеса,що підтверджує пояснення ОСОБА_2про те,що автомобіль не був зупинений на вимогу працівників поліції,вони прибули на місце подій пізніше.Відеозапис початий з того моменту,де визначити,хто керував автомобілем до його зупинки, неможливо.

Особи,які знаходились в автомобілі,не були опитані з метою встановити,хто ним керував,хоча сам ОСОБА_2заперечував,що саме він є водієм.

На користь пояснень ОСОБА_2Б.є той факт,що за результатами складання протоколу у нього не вилучали посвідчення водія,а особу встановили за паспортом,водночас,протоколу про адміністративне правопорушення за керування автомобілем особою без посвідчення водія відносно ОСОБА_2не складали.

Зміст рапорту інспектора роти № 3 ОСОБА_4цих обставин не спростовує,навпаки,в ньому поліцейський підтверджує,що вказаний вище автомобіль на момент прибуття до нього патрульного екіпажу знаходився на узбіччі із ввімкненою аварійною сигналізацією,мав технічну несправність(пробите колесо),обставини складання протоколу по ч.1 ст.130 КУпАП саме відносно ОСОБА_2та підстави для цього рапортом не підтверджені.

Пояснення ОСОБА_5та ОСОБА_6,які були опитані 28.10.2016 р.про відмову в їх присутності ОСОБА_2від проходження огляду на стан сп*яніння не спростовують обставин,які зазначив ОСОБА_2про те,що він не керував автомобілем та не був учасником дорожнього руху.

Крім того,виготовлення цих пояснень на заздалегідь роздрукованому бланку з текстом,який ретельно скоординований,вказує на формальний та примітивний підхід,який застосували працівники поліції до фіксування доказової бази правопорушення,а їх зміст говорить про те,що ще до надання пояснень свідками по суті,вони поставлені перед фактом змісту друкованої частини бланків,що містить упереджену думку про вчинення особою правопорушення, яке йому ставиться за провину.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення ,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов*язана доводити свою невинуватість.

Такі висновки суду узгоджуються з положеннями пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,який вимагає доведення винуватості особи лише тими доказами,які відповідають закону,тобто отримані законним шляхом.

Вміст даної норми вказує на визнання Європейською Конвенцією права вимагати від суддів не засновувати своє рішення на доказах,отриманих незаконним шляхом,оскільки інакше обвинувачений необґрунтовано втрачає право на презумпцію невинуватості.

У рішенні «ОСОБА_7 та інші проти Нідерландів» від 23.04.1997 р.Європейський Суд вказав,що завдання суду полягає не в тому,щоб оцінювати докази,а в тому,щоб упевнитися,чи був судовий розгляд в цілому справедливими,включаючи і те,як були отримані докази.

Відтак, спрощений підхід та неналежна перевірка судом доказів на предмет їх допустимості та достатності є порушенням вимог щодо обґрунтованості судового рішення,яким є рішення,ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КУпАП України.

Як передбачено ст.247 ч.1 п.1 КпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки наявність в діях ОСОБА_2порушень п.2.5 ПДР належними допустимими достатніми доказами не встановлено, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.130 ч.1,247 ч.1 п.1 КпАП України,суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі у відношенні ОСОБА_2 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України, закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена або опротестована прокурором до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів після її винесення шляхом подання апеляційної скарги або протесту прокурора.

Суддя Ю.А.Галущенко