Справа № 127/1807/17
Провадження № 3/127/1036/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вишар І.Ю., при секретарі Козловій М.О., за участю прокурора Марченкова Д.С., адвоката ОСОБА_1, розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниця справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого начальником управління спільної комунальної власності, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, громадянин України, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП

10.02.2017 року постановою суду провадження по справі зупинено, у звязку із неявкою правопорушника.

21.02.2017 року головуючим по справі в судовому засіданні, порадившись на місці, постановлено відновити провадження по справі, у звязку із явкою правопорушника в судове засідання.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, як начальник Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області, тобто посадова особа юридичної особи публічного права - субєкт, передбачений п «а» ч. 2 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», діючи умисно, в порушення п. З ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» в приміщенні управління за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, шляхом видання наказів від 26.11.2015 № 149, від 24.12.2015 № 159, від 04.01.2016№ 1, від 20.01.2016№ 2, від 04.05.2016 № 42, від 10.06.2016 № 76, від 03.10.2016 №120, від 12.10.2016 №126 приймав рішення про преміювання всіх працівників управління, в тому числі самого себе, в умовах реального конфлікту інтересів, отримавши на підставі власних наказів премій на загальну суму 22 127,86 грн.

Дії ОСОБА_2, кваліфіковані за ч. 2 ст. 172 7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2, вину у скоєному правопорушенні не визнав, заперечив проти складеного відносно нього протоколу про адмінправопорушення, суду пояснив, що не існувало конфлікту інтересів при здійсненні своїх службових повноважень, а саме при прийнятті рішень про преміювання всіх працівників управління, в тому числі самого себе. Також зазначив, що преміювання здійснювалося згідно кошторису, погодженим з профспілковим комітетом управління.

Прокурор Марченков Д.С. в судовому засіданні підтримав протокол про адміністративне правопорушення, суду пояснив, що діях ОСОБА_2 присутній реальний конфлікт інтересів, тому просив суд визнати останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні просила закрити провадження у справі відносно ОСОБА_2, в звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, що розпорядженням голови Вінницької обласної ради від 12.07.1999 № 62 було створено управління по експлуатації адмінбудинків Вінницької обласної ради, затверджено відповідне положення, структуру та штатну чисельність, призначено начальником управління ОСОБА_2 На підставі даного розпорядження згідно власного наказу від 12.07.1999 № 1 ОСОБА_2 приступив до виконання обовязків начальника управління по експлуатації адмінбудинків Вінницької обласної ради з 12.07.1999.

Розпорядженням голови Вінницької обласної ради від 31.08.2001 № 116 зазначене управління було перейменоване на управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (далі - Управління) та затверджено відповідне положення в новій редакції. На підставі даного розпорядження згідно власного наказу від 03.09.2001 № 129 ОСОБА_2 приступив до виконання обовязків начальника Управління.

26.11.2015 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 149 «Про преміювання працівників управління», згідно якого з нагоди святкування Дня місцевого самоврядування було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 60% від посадового окладу за рахунок витрат управління згідно колективного договору. На підставі вказаного власного наказу, згідно розрахунково-платіжної відомості заробітної плати за 2015 рік ОСОБА_2 в листопаді отримав премію в сумі 5112 грн.: 60% від посадового окладу та надбавки за почесне звання (7100 грн. та 1420 грн. відповідно).

24.12.2015 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 159 «Про преміювання працівників управління», згідно якого за виконання основних показників господарської діяльності за жовтень-листопад 2015 року виплачено премію всім працюючим працівникам управління по виробничих результатах в розмірі 25% від посадового окладу за фактично відпрацьований період за рахунок економії фонду оплати праці. На підставі вказаного власного наказу, згідно розрахунково-платіжної відомості заробітної плати за 2015 рік ОСОБА_2 в грудні отримав премію в сумі 1 927 грн.: 25% від посадового окладу та доплати за почесне звання за фактично відпрацьований період (7708 грн.).

04.01.2016 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 1 «Про преміювання працівників управління», згідно якого з нагоди святкування Різдва Хрестового було виплачено премію всім працюючим працівникам управління премію в розмірі 10% від посадового окладу за рахунок витрат управління.

20.01.2016 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 2 «Про преміювання працівників управління», згідно якого з нагоди створення управління спільної комунальної власності було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 25% від посадового окладу за рахунок витрат управління.

04.05.2016 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 42, згідно якого з нагоди святкування Дня Перемоги було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 40% від посадового окладу за рахунок витрат управління.

10.06.2016 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 76 «Про преміювання працівників управління по виробничим результатам», згідно якого за виконання основних показників господарської діяльності за січень- травень 2016 року виплачено премію по виробничих результатах всім працюючим працівникам управління в розмірі 30% від посадового окладу за фактично відпрацьований період згідно колективного договору.

03.10.2016 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 120 «Про преміювання працівників управління по виробничим результатам», згідно якого за виконання основних показників господарської діяльності за 9 місяців 2016 року за рахунок економії фонду заробітної плати виплачено премію по виробничих результатах всім працюючим працівникам управління в розмірі 40% від посадового окладу за фактично відпрацьований період згідно колективного договору.

12.10.2016 р. начальник Управління ОСОБА_2 видав наказ № 126 «Про преміювання працівників управління», згідно якого з нагоди святкування Дня Захисника України було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 25% від посадового окладу за рахунок витрат управління згідно колективного договору.

Суд приходить до висновку, що видання ОСОБА_2 наказів про преміювання всіх працівників Управління, в тому числі собі, не містить ознак обєктивної сторони правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, з огляду на наступне.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП полягає в діях особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх представницьких обовязків, тому зобовязана була повідомити про це.

Так, відповідно до Положення про управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки, володіє основними засобами та оборотними коштами.

Управління очолює начальник, який здійснює безпосереднє керівництво управлінням; видає накази і інші розпорядчі документи з питань, що входять до компетенції управління; самостійно розпоряджається коштами управління згідно з затвердженим кошторисом; затверджує положення про преміювання та заохочення працівників управління, яке погоджує з профспілковим комітетом управління.

Відповідно до положення про преміювання працівників управління, яке затверджено начальником управління та погоджено головою профспілкового комітету, начальнику управління наряду з іншими працівниками управління виплачується премія за виконання основних показників господарської діяльності; за ефективну та якісну роботу; до свят та інше.

Преміювання проводиться за рахунок фонду матеріального заохочення та відносяться до матеріальних витрат управління.

Матеріальні витрати управління на кожний календарний рік визначені у кошторисі, який затверджується виключно Головою Вінницької обласної ради.

Таким чином, процедура затвердження Головою обласної ради, яка є засновником управління, матеріальних витрат, зокрема, грошових коштів на преміювання працівників управління, в тому числі і начальнику, вважається заходом зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів відповідно до ст.ст. 29, 30 Закону України «Про запобігання корупції».

Як визначено в абз. 5 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно абзацу 6 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у п.п. 1,2 ч.1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Як убачається з положень ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно п. 2 примітки до ч. 2 ст. 172-7 КУпАП визначено поняття реального конфлікту інтересів, під яким слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції» приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Суб'єктивна сторона адміністративного корупційного правопорушення згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» характеризується виключно прямим умислом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Як зазначено в Преамбулі Методичні рекомендації з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, затверджені Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 2, їх метою є формування єдиного підходу осіб. уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб до розуміння і дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, запроваджених Законом.

Неоднозначність підходів при вирішенні питань врегулювання конфлікту інтересів у окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування свідчить про відсутність на законодавчому рівні однозначних правил розвязання конфлікту інтересів, що унеможливлює притягнення особи у чинній справі до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП.

Згідно ст. 8 Конституції України «в Україні визнається і діє принцип верховенства права».

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» від 19.02.2009, заява №4465/04). Правова визначеність вимагає, щоб норми актів були зрозумілими, точними й гарантували, що ситуації та правовідносини будуть передбачуваними. Адже інакше не можна забезпечити однакового застосування положень законів, що уможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Адже це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003 р., №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Такий підхід випливає також із змісту рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством.

Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», національні суди при розгляді справ зобовязані застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права України.

Таким чином, з викладеного та зазначених вище норм Законів випливає, що не будь- яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її представницькими повноваження можуть не суперечити один одному.

Конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 не характеризуються прямим умислом (або необережністю) на незаконне збагачення або збагачення інших осіб, оскільки в судовому засіданні та з матеріалів справи встановлено, що шкода державним інтересам не завдана, преміювання здійснювалося на законних підставах та у встановлений строк.

Крім того, з матеріалів справи суд не зміг встановити з посиланням на належні, допустимі докази наявності в діях ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів та реальної заінтересованості у власному збагаченні чи збагаченні інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 172 7, 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, ст. 12 ЗУ «Про запобігання корупції», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя