АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/389/2017 Суддя у першій інстанції: Білоцерківець О.А.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року щодо,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр. України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 275 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що постанова суду є неповною, не обґрунтованою, без з'ясування обставин справи, оскільки він не порушував жодних правил дорожнього руху, а ДТП сталося внаслідок того, що інший учасник ОСОБА_5 почав його обганяти з правої сторони та перед наземним пішохідним переходом.

Крім того, апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги обставини по суті протоколу, зокрема що патрульний не реагував на його зауваження щодо складання протоколу. Також зазначає, що суд не викликав свідків за його клопотанням та підійшов формально до вивчення справи та безпідставно стягнув з нього судовий збір на користь держави, при тому, що він звільняється від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір».

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,280,256 КУпАП України, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно постанови, ОСОБА_3 08.10.2016 о 16 год. 35 хв. в м. Івано-Франківськ, на Площі Привокзальній, 9, керуючи автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, порушив пункти 2.3(б), 10.1, 13.1 ПДР України, а саме: під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_6 (водій ОСОБА_5.).

Таке рішення, вважаю законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно з положеннями п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_3 пояснив, що 08.10.2016 року, керуючи автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, рухався на Площі Привокзальній, 9 в м. Івано-Франківськ зі швидкістю 20 км/год, оскільки мав намір припаркуватися. Помітивши вільне місце для парковки, включив правий покажчик повороту та під час виконання маневру відчув удар в праву передню частину свого автомобіля від автомобіля «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_6.

Як вбачається з письмових пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_5, то він, 08.10.2016 року керуючи автомобілем «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_6 рухався на Площі Привокзальній, 9 в м. Івано-Франківськ зі швидкістю 30 - 40 км/год. З ліва від його автомобіля рухався автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_5, зрівнявшись з даним автомобілем, водій автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_5 включив правий покажчик повороту почав повертати на право та в цей момент відбулося зіткнення з їхніми транспортними засобами.

За клопотанням апелянта ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які пояснили, що 08.10.2016 року були пасажирами в автомобілі «Тойота» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 Рухались на Площі Привокзальній, в м. Івано-Франківськ з невеликою швидкістю, так як водій мав намір припаркуватися. Помітивши вільне місце для парковки почали повертати праворуч та в цей час інший автомобіль здійснив зіткнення з їхнім транспортним засобом.

З урахуванням даних схеми наслідків ДТП щодо розташування автомобілів, а також характеру й локалізації пошкоджень, суд вважає, що саме водій автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_5 не дотримався правил дорожнього руху, внаслідок чого і сталося ДТП.

Пояснення іншого учасника ДТП - ОСОБА_5 з урахуванням характеру механічних пошкоджень, відповідно до переліку видимих /зовнішніх/ пошкоджень транспортних засобів отриманих під час ДТП, та фотокарток з місця ДТП, спростовують пояснення ОСОБА_3 щодо дотримання ним п. 10.1 ПДР України під час керування автомобілем.

За таких обставин, висновки суду про порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є законними та обґрунтованими.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд безпідставно стягнув з нього судовий збір на користь держави, вони є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних із порушенням їхніх прав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, судом першої інстанції питання про порушення прав ОСОБА_3, встановлених законодавством України, не розглядалося, а розглядалося питання чи вчинено ОСОБА_3 адміністративне правопорушення, чи винний він у його вчиненні.

Таким чином, оскільки було встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення встановлене санкцією ст. 124 КУпАП, суд правомірно стягнув з нього судовий збір на користь держави.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її зміни чи скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року, - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Т.В.Фрич