Провадження № 33/792/49/17
Справа № 685/1388/16-п Головуючий в 1-й інстанції Самойлович А.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретарів судового засідання Інжиєвської Ю.А., Кашевської-Колос Т.В., особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференцзв»язку, в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2016 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Кривовілька, Теофіпольського району, Хмельницької області, проживає по АДРЕСА_1, комбайнера філії «Рідний край» ПрАТ «Зернопродукт МХП»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 275 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 31 жовтня 2016 року о 13 год. 45 хв. в смт. Теофіполь по вул. Заводській керував автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, почервонінням обличчя, різким запахом алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я відмовився.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, захисник

ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі, вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, протокол був складений не в присутності ОСОБА_2,

ОСОБА_2 не керував автомобілем, суд дав невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а в справі були відсутні дані про те, що у ОСОБА_2 були ознаки алкогольного сп»яніння.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до відповідальності, його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, постанову суду першої інстанції слід залишити без зміни з наступних підстав.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 31 жовтня 2016 року о 13год.59 хв. був складений інспектором СРПП №2 Теофіпольського ВП лейтенантом поліції ОСОБА_6 того ж дня о 13год. 45хв. ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки та в медичному закладі.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував свою вину у вчиненому правопорушенні, вказував, що автомобілем не керував, за кермом автомобіля весь час перебував його товариш, а так як його товариш не хотів проблем з поліцією, ОСОБА_2 з ним помінялись місцями та до поліцейського з-за керма вийшов вже ОСОБА_2 Вказував, що не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, однак не знає, чому його не доставили до лікарні, а тому поїхав самостійно до Білогірської лікарні, де пройшов огляд та за наслідками огляду був визнаний тверезим.

В апеляційному суді давав такі ж показання, також вказував, що з товаришем помінялись місцями, так як потрібно було зайти до магазину, однак товариш не хотів йти до магазину, з його боку не відкривалась дверка, тому з водійської сторони до поліцейських вийшов саме ОСОБА_2, при цьому також вказував, що помінялись місцями, так як товариш не хотів проблем з поліцією. При цьому, на переконання апеляційного суду, обгрунтованих причин зміни ним таких своїх показань в апеляційному суді не навів. В апеляційному суді після перегляду апеляційним судом відеозапису фіксування працівниками поліції адміністративного правопорушення, визнав, що на запитання працівника поліції підтвердив, що того дня вживав спиртні напої, в суді вказував, що в такий спосіб він жартував з працівниками поліції, однак апеляційний суд критично оцінює такі його твердження, які суперечать сукупності зібраних та досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів.

Твердження захисника, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог законодавства, що є підставою для скасування постанови суду, на увагу не заслуговують; як видно з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 відмовлявся від підпису складеного щодо нього протоколу. В суді першої інстанції, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, ОСОБА_2 підтверджував, що він відмовлявся від підпису протоколу, так як заперечував факт керування ним автомобілем, що спростовує доводи апеляційної скарги, що протокол складався не в присутності правопорушника. Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не надав обґрунтованих причин зміни ним таких своїх показань; в апеляційному суді свідок ОСОБА_7 підтверджував, що протокол про адміністративне правопорушення складався на місці події, та ОСОБА_2 був присутній на місці події.

Доводи захисника в апеляційному суді про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 був складений з порушеннями норм чинного законодавства і не міг бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_2 є безпідставними, адже протокол про адміністративне правопорушення відповідає ст. 256 КУпАП, а зазначена в ньому суть адміністративного правопорушення є достатньо конкретною та зрозумілою для здійснення захисту, викладена суть правопорушення підтверджена доданими до протоколу доказами, дослідженими судом, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Твердження захисника в апеляційному суді, що порушення, допущені щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення перешкоджали та перешкоджають встановленню обставин вчиненого правопорушення та впливають не переконливість доказів вини ОСОБА_2, не можуть вважатись обгрунтованими, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані визначені

ст. 256 КУпАП, які надавали суду можливість, з врахуванням наданих за матеріалами справи доказів, дотриматись вимог ст.ст. 280, 283 КУпАП та встановити обставини, які підлягають з»ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та відобразити їх у змісті постанови, обвинувачення ОСОБА_2 викладено в протоколі конкретно та зрозуміло. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції не вбачає порушень визначеного КУпАП порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення, які б давали підстави для сумнівів в його достовірності та допустимості.

Також, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, суддя детально роз»яснював ОСОБА_2 суть інкримінованого йому правопорушення, останній на запитання судді повідомив, що суть правопорушення йому зрозуміла, що в сукупності з вищенаведеним, спростовує твердження захисника в апеляційному суді про порушення права на захист ОСОБА_2

Суд погоджується з доводами ОСОБА_2 та його захисника про порушення поліцією вимог ч.2 ст. 254 КУпАП в частині невручення ОСОБА_2 копії протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, зважаючи, що правопорушник наділений правом на ознайомлення з матеріалами провадження, яке він та його захисник реалізували в суді першої інстанції, суд не вважає їх підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_2 та його захисника про невручення

ОСОБА_2 копії протоколу про адміністративне правопорушення перед направленням його до суду, як підстави для скасування постанови суду першої інстанції та направлення справи на доопрацювання, відсутності в справі його письмових пояснень з приводу складеного протоколу, апеляційний суд не приймає до уваги та вважає, що копію протоколу той отримав в суді першої інстанції, про що він вказав в апеляційному суді, скористався своїм правом на дачу пояснень в суді першої інстанції та в апеляційному суді, скористався правовою допомогою захисників і в суді першої інстанції та в апеляційному суді. Невручення копії протоколу про адміністративне правопорушення, на що посилався ОСОБА_2 та його захисник в апеляційному суді, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, закриття провадження в справі чи направлення справи на доопрацювання, зважаючи що такі права ОСОБА_2 були поновлені в суді першої інстанції.

Допитаний в суді першої інстанції працівник поліції ОСОБА_6 підтверджував, що працівникам поліції надійшло повідомлення від невідомої особи про те, що з АЗС «ВОГ» в нетверезому виді виїхав водій, при цьому невідомий зазначив марку та номерний знак автомобіля. Коли працівники поліції патрульним автомобілем їхали в ту сторону, вони помітили цей автомобіль, який рухався назустріч, намагались його зупинити з допомогою проблискових маячків, однак той не зупинився, після чого працівники поліції, розвернувшись, розпочали його наздоганяти. Автомобіль зупинився біля магазину «Сонечко», водій ОСОБА_2 не надав посвідчення водія, в нього були ознаки алкогольного сп»яніння, відчутний запах алкоголю, тому йому було запропоновано пройти огляд на стан сп»яніння на місці зупинки або в медичному закладі та ОСОБА_2, відмовившись пройти огляд на місці зупинки, спочатку погоджувався проїхати до Білогірської ЦРЛ, так як Теофіпольська ЦРЛ не має дозволу на проведення таких оглядів, однак відмовлявся сідати в патрульний автомобіль для поїздки до лікарні, в кінці також відмовився від проходження такого огляду в медичному закладі.

Відповідно до п.п. 2 ч.1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України 9 листопада 2015року за №1452/735 огляду на стан сп»яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп»яніння згідно з ознаками такого стану.

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 поліцейський зазначив наявність ознак алкогольного сп»яніння, передбачені п. 3 ч.1 вищевказаної Інструкції, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота.

За наведених обставин поліцейський мав підстави вважати, що ОСОБА_2 перебуває з ознаками алкогольного сп»яніння та запропонувати ОСОБА_2 пройти огляд у встановленому законом порядку.

З показань свідка ОСОБА_8 в суді першої інстанції видно, що свідок був запрошений працівниками поліції та в його присутності ОСОБА_2 відмовлявся від проходження огляду на стан сп»яніння на місці зупинки, в медичному закладі, такі ж показання свідок давав і в апеляційному суді. Допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_7 підтверджував факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп»яніння на місці, а також на пропозицію поліцейських проїхати до лікарні спочатку начебто погоджувався проїхати до лікарні, однак згодом повідомив, що за кермом не був, тому йому немає чого туди їхати. Вказані показання свідків узгоджуються з показаннями допитаного судом першої інстанції поліцейського ОСОБА_6, а також узгоджуються з даними відеозапису події, де чітко зафіксовано, що у відповідь на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на місці зупинки ОСОБА_2 відмовлявся пройти такий огляд, а також у відповідь на неодноразові пропозиції проїхати до лікарні відмовлявся сісти до службового автомобіля поліції, після чого остаточно відмовився від проходження огляду в лікарні.

Вказані обставини спростовують твердження ОСОБА_2 та його захисника в апеляційному суді, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, а його, на їх думку, з незрозумілих причин до медичного закладу не доставили. В зв»язку з відмовою апелянта проходити огляд в медичному закладі, працівником поліції не виписувалось направлення на огляд водія, відтак твердження ОСОБА_2 та його захисника в апеляційному суді, що відсутність такого направлення вказує на відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не приймаються апеляційним судом до уваги.

Твердження ОСОБА_2 та його захисника в апеляційному суді про те, що судом першої інстанції показання свідка ОСОБА_5 викладені неповно, а свідок ОСОБА_7 не був безпосередньо допитаний судом першої інстанції, відтак суд першої інстанції не мав права посилатись на його письмові пояснення, як підстави для скасування постанови суду першої інстанції не приймаються до уваги, зважаючи, що такі обставини судом апеляційної інстанції усунуті та апеляційним судом безпосередньо допитані вказані свідки та їх показання в апеляційному суді не дають підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

Судом першої інстанції ретельно перевірялось дотримання працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп'яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за

№ 1413/27858. Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушені вимоги цих нормативних актів, є необґрунтованими.

В ході перегляду апеляційним судом відеозапису, зробленого працівниками поліції на місці зупинки видно, що автомобіль зупинився біля магазину «Сонечко», фактично зразу ж до нього під»їхав автомобіль поліцейських, ОСОБА_2, який вийшов з водійської сторони, відмовлявся на неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп»яніння на місці зупинки, також спочатку погоджувався пройти огляд в медичному закладі, однак відмовлявся сісти до патрульного автомобіля на неодноразові пропозиції поліцейського для поїздки до медичного закладу, після чого остаточно також відмовився і від проходження огляду в медичному закладі.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_9 в суді першої інстанції про те, що автомобілем керував саме ОСОБА_9, а не ОСОБА_2, як такі, що суперечать сукупності об»єктивних доказів по справі, з яких видно, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем.

Доводи захисника та ОСОБА_2 в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не керував автомобілем,а автомобілем керував свідок ОСОБА_9, який після зупинки автомобіля поліцейськими пересів на пасажирське сидіння, не знайшли свого підтвердження в суді, відтак суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_9, навів в постанові суду належне мотивування своїх висновків, з якими погоджується апеляційний суд. З відеозапису видно, що до моменту під»їзду патрульного автомобіля, через заднє скло видно, що в автомобілі ОСОБА_2 сидять двоє людей та не вчиняють ніяких рухів. Ті обставини, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були запрошені працівниками поліції вже після зупинки транспортного засобу, не спростовують висновків суду, позаяк факт руху та зупинки транспортного засобу зафіксований відеозаписом, наданим працівниками поліції та дослідженим судом, з якого видно, що з автомобіля після його зупинки з водійської сторони автомобіля вийшов саме ОСОБА_2

Суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги наданий ОСОБА_2 висновок Білогірської ЦРЛ щодо відсутності в нього ознак алкогольного сп»яніння, оскільки огляд був проведений за межами встановленого двогодинного строку з моменту виявлення підстав для проведення такого огляду, зважаючи, що такий огляд був проведений о 16год. 40хв., тобто після спливу майже трьох годин. Також такий огляд в медичному закладі проведений у відсутність поліцейського, без направлення поліцейського, що також суперечить положенням ст. 266 КУпАП, п.7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008року №1103 (з наступними змінами та доповненнями).

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що навіть після спливу цього часу в видихуваному повітрі ОСОБА_2 були виявлені сліди алкоголю в розмірі 0,1 ‰ згідно проведеного огляду з допомогою спеціального приладу, що, зокрема, підтверджує показання свідка ОСОБА_6 про наявність ознак сп»яніння на момент зупинки транспортного засобу, що давало підстави поліцейським проводити такий огляд на стан сп»яніння. Відтак протилежні твердження апеляційної скарги захисника про відсутність будь-яких однак, які б вказували на вживання спиртних напоїв

ОСОБА_2 під час зупинки автомобіля, не приймаються до уваги. Апеляційний суд також вважає необхідним зауважити, що як видно з даних відеозапису, на запитання працівника поліції ОСОБА_2 також підтверджував факт вживання ним спиртних напоїв того дня, а його твердження в апеляційному суді про те, що він в такий спосіб пожартував з поліцейськими, суд не приймає до уваги, вважає їх такими, що дані ним з метою уникнення притягнення до відповідальності, зважаючи, що на місці зупинки ОСОБА_2 також не оспорював факту вживання ним спиртних напоїв, а оспорював факт керування ним автомобілем. Свідок ОСОБА_7 в апеляційному суді вказував, що на місці події, перебуваючи на відстані 1-2 метри від ОСОБА_2, відчував в повітрі запах спиртного.

Доводи захисника ОСОБА_2 про те, що дії працівників поліції давали можливість останньому відмовитись від проходження огляду, позаяк створювали небезпеку для правопорушника, не приймаються до уваги, так як таких обставин матеріали провадження не містять. Ті обставини, що ОСОБА_2 оскаржено в порядку адміністративного судочинства постанову поліцейського про накладення стягнення на ОСОБА_2 за ст. 126 КУпАП, в тому числі із тих підстав, що в постанові поліцейського вказано час керування автомобілем - 14год.00хв., а в протоколі за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 13год.45хв., не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду, зважаючи, що допитані учасники підтверджували той факт, що події відбувались приблизно в час, зазначений в протоколі, відтак твердження захисника щодо невстановлення поліцейськими часу вчинення правопорушення, не приймаються до

уваги.

Твердження захисника в апеляційному суді, що в ОСОБА_2. не було відібрано зразки крові для проведення досліджень, не можуть бути врахованими апеляційним судом, зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_2 ставиться в вину відмова від проходження огляду на стан сп»яніння відповідно до встановленого порядку, а не керування в стані алкогольного сп»яніння. До того ж апеляційний суд звертає увагу, що навіть в разі перевірки факту перебування особи в стані сп»яніння відповідно до вищевказаної Інструкції, проведення відповідних лабораторних досліджень було б обов»язковим лише на визначення наркотичного засобу чи психотропної речовини.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що б стали підставою для скасування постанови суду з наведених ОСОБА_2 та його захисниками в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, дав вірну оцінку зібраним та дослідженим судом першої інстанції доказам, з якою погоджується апеляційний суд. За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. Суд першої інстанції обґрунтовано обрав стягнення в вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, що, на думку суду, є достатнім для виховання особи, що вчинила правопорушення та попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень. Підстав вважати, що накладене судом першої інстанції стягнення є надто суворим та позбавить сім»ю правопорушника засобів для існування, про що той вказував в апеляційному суді, на увагу не заслуговують, санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення на водіїв безальтернативного стягнення в разі вчинення правопорушення: штраф в розмірі шестисот неподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов»язковим позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2016року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 - без задоволення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області В.В. Бондар