АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особісудді Крегула М.М., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника - адвоката Бухтоярова Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тися двісті) грн.. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, а такожстягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275. 60 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він 30.09.2016 року о 03 год. 30 хв. в м.Ужгороді по вул.Загорській, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп»яніння, що підтверджується актом медичного огляду, за що передбачена відповідальність за ст..130 ч.1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2016 року та закрити провадження у справі у зв»язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення. Вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки справу було розглянуто в його відсутності, що позбавило його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП та вплинуло на повноту іоб»єктивність судового розгляду. Висновки суду про винуватість, на його думку, зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що в стані алкогольного сп»яніння не перебував. Крім того, на думку апелянта, складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, а проведений огляд на стан сп»яніння не відповідає вимогам ч.ч.2-3 ст.266 КУпАП, оскільки відбувся без присутності свідків та без використання працівниками поліції спеціальних технічних засобів. Також зазначає про невмотивованість постанови суду в частині накладення стягнення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника -адвоката Бухтоярова Р.О., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та наведені доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновки суду щодовинуватостіШушко К.М. у вчиненніправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №094854 від 30.09.2016 року, зміст якого відповідає вимогам ст.256 КУпАП, згідно якого ОСОБА_2 30.09.2016 року о 03 год. 30 хв. в м.Ужгороді по вул.Загорській, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп»яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується доданим до протоколу висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння від 30.09.2016 року за №389, згідно з яким ОСОБА_2 у встановлений в протоколі час перебував у стані алкогольного сп»яніння.

Вказані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 обставини знайшли підтвердження і в рапорті інспектора роти №4 бат.УПП у містах Ужгороді та Мукачево ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6

Таким чином, наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом першої інстанції цим обставинам та наявним у справі доказам дано всебічнуоцінку та з урахуванням вимог ст.33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону, а тому твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинамсправи, а також невмотивованість постанови суду в частині накладення стягнення, є необгрунтованими.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 уже не заперечуючи факту вживання алкогольних напоїв в ніч на 30 вересня 2016 року, заперечував факт керування транспортним засобом за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення. На підтвердження цих доводів послався на покази свідків ОСОБА_7 (батька) та ОСОБА_5, які в судовому засіданні апеляційного суду підтвердили версію ОСОБА_2 про те, що останній взагалі не керував транспортним засобом, а на місці зупинки автомобіля, його і ОСОБА_5 доставив батько.

Проте, такі твердження ОСОБА_2 та запрошених ним свідків: батька - ОСОБА_7 та знайомої ОСОБА_5 спростовуються поясненнями особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 - інспектора роти №4 бат.УПП у містах Ужгороді та Мукачево ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 та відеозаписом з нагрудного відео-реєстратора поліцейського від 30.09.2016 року, який було переглянуто в судовому засіданні апеляційного суду в присутності учасників судового розгляду. З нього об»єктивно вбачається, що працівниками поліції під час служби вживались заходи до зупинки транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_1 і такий був зупинений уже в тупиковому та безлюдному місці, в кінці вулиці Загорської. З цього відеозапису також видно, що транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_1 керував саме ОСОБА_2, а в автомобілі знаходилася його знайома - ОСОБА_5 ОСОБА_7(батько), на якого, як на особу що керувала транспортним засобом, посилається апелянт, як в автомобілі,який було зупинено в процесі переслідування, так і на місці події, взагалі був відсутній, а за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_2, на його і був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Із відеозапису з нагрудного відео-реєстратора від 30.09.2016 року також вбачається, що водію автомобіля марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_2 було запропоновано пройти освідування на стан сп»яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» в присутності двох свідків. Однак водій ОСОБА_2 погодився пройти тест на стан сп»яніння у медичному закладі, де згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння від 30.09.2016 року за №389, було встановлено перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп»яніння.

Наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі твердження про невідповідність проведеного щодо нього огляду на стан сп»яніння вимогам ст.266 КУпАП у зв»язку із непроведенням такого з використавнням спеціальних технічних засобів працівником поліції в присутності двох свідків, є безпідставними, оскільки, як видно з матеріалів справи та відеозапису з нагрудного відео-реєстратора, саме у зв»язку із незгодою водія ОСОБА_2 на проведення огляду на стан алкогольного сп»яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд був проводений в закладі охорони здоров'я, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 № 1452/735.

Допитана в судовому засіданні апеляційного суду особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 - лейтенант поліції ОСОБА_8 показала, що під час несення нею та лейтенантом поліції ОСОБА_9 служби 30.09.2016 року близько 3 год. 30 хв. був помічений транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_1, водій якого, в порушення вимог п.2.3 «в» ПДР України, не був пристебнутий паском безпеки. Після здійснених заходів переслідування для зупинки вказаного автомобіля, було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв»язку із наявністю у ОСОБА_2 явних ознак алкогольного сп»яніння, останньому було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп»яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», однак водій відмовився від такого огляду, але погодився пройти огляд в медичному закладі, що відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП і було йому забезпечено. ОСОБА_8 також показала, що ОСОБА_2 в протоколі власноручно зробив запис «керував тато», що не відповідало дійсності, оскільки крім нього та його знайомої ОСОБА_5 в автомобілі, яким він керував, більше нікого не було.

Зазначеними доказами, які є абсолютно об»єктивними, повністю спростовуються як твердження ОСОБА_2, так і пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (батька), які надані на його захист.

Згідно висновку про результати перевірки від 25.10.2016 року, проведеної за заявою ОСОБА_2 щодо неправомірних, на його думку, дій працівників патрульної поліції при притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, дії інспекторів роти №4 батальойну УВПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП : лейтенанта поліції ОСОБА_9 та лейтенанта поліції ОСОБА_6, дії останніх були правомірними.

До того ж, ні суду першої інстанції, ні в будь-якому іншому зверненні, окрім апеляційної скарги та пояснень в апеляційному суді, ОСОБА_2 не зазначав, що за кермом транспортного засобу за встановлених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, знаходився його батько - ОСОБА_7

Крім того, із постанови суду першої інстанції від 28.10.2016 року вбачається, що будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а навпаки завчасно - 07.10.2016 року подав письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності у зв»язку із виїздом за кордон, що і було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі.

При таких даних, судом, було прийнято вірнерішення про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, що не можна вважати порушенням вимог ст.268 КУпАП.

Відтак, посилання ОСОБА_2 у своїй апеляції на те, що судом при прийнятті рішення допущено порушення вимог ст.268 КУпАП апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки в постанові суду цим обставинам дана обґрунтована оцінка.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення районним судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез»ясуванні районним судом всіх обставин, щомаютьзначення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційнаскарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Крегул