Справа № 163/2944/16-п Провадження № 33/773/125/17 Суддя в 1 інстанції: Чишій С. С.
Категорія: ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2017 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Борсук П.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, не працює, на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді 10 (десяти) діб адміністративного арешту, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним за те, що 19 жовтня 2016 року о 20 год 30 хв за 600 м від лінії державного кордону України в районі прикордонного знаку № 1003 на території Рівненської сільської Ради Любомльського району Волинської області в групі осіб не виконав законних розпоряджень прикордонного наряду зупинитись і вчинив злісну непокору, вдавшись до спроби втечі, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Він при тих же обставинах в порушення ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» в групі з іншими особами здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України з Республікою Польща за допомогою гумового човна з метою переміщення тютюнових виробів, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів необґрунтованості. Вказує на те, що судом першої інстанції не з'ясовано усіх обставин справи, зокрема не взято до уваги його пояснення. Стверджує, що свідки - інспектори прикордонної служби ВПС «Рівне» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали неправдиві пояснення. Посилається на недопустимість таких доказів, як протокол про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне затримання та схема затримання не відповідають обставинам справи. Зазначає про відсутність у його діях умислу на вчинення правопорушення та опору військовослужбовцям. З огляду на наведене просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу правопорушень.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши скаржника, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В силу вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КпАП України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

На думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснення у судовому засідання.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2, наявних у матеріалах справи, він не заперечує події правопорушення за обставин, вказаних у постанові. Тому твердження скаржника з цього приводу є необґрунтованими.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушень підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення і затримання, письмовими поясненнями порушника, схемою затримання, рапортом дільничного інспектора прикордонної служби ВПС «Рівне».

Крім того, винуватість ОСОБА_2 у скоєнні вказаних адміністративних правопорушень, доводиться показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Останній підтвердив свої показання у суді апеляційної інстанції.

Вищезазначені показання свідків є чіткими та послідовними, а будь-які зауваження апелянта щодо належності і допустимості вказаних доказів до уваги апеляційним судом не приймаються.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, аналізуючи докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КпАП України.

Тому твердження апелянта щодо його непричетності до правопорушень, апеляційний суд вважає нічим іншим, як способом уникнення адміністративної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду справи нових доказів скаржником надано не було.

На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив стягнення у виді адміністративного арешту.

Враховуючи вищенаведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області П.П. Борсук