АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/853/17 Головуючий у І-й інстанції Черкез Д.Л.
Справа № 204/3627/17-п Головуючий в ІІ інстанції Мазниця А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_1, 1962 року квітня місяця 27 дня народження, громадянин України, не працюючий, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 грн., та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, о 19.20 год. 05 червня 2017 року по вул. Макарова, 32/1 у м. Дніпро, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21011, номерний знак ю3300ДП, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, результат огляду склав 1,56 проміле. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що адміністративне стягнення, якому його було піддано вищезазначеною постановою суду, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Зазначає, що суд критично поставився до показань свідка ОСОБА_3, наданих останнім у судовому засіданні, але при цьому беззаперечно сприйняв свідчення ОСОБА_4, яка спочатку говорила, що вони викликали патрульну службу, а потім говорила, що патрульні самі приїхали. Вказує, що допитані в судовому засіданні свідки - інспектори поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, окрім своїх пояснень, що вони їхали за ним, не надали жодних доказів цього, але з відеозаписів з їх нагрудних камер вбачається, що вони під'їхали до гаражу, де ОСОБА_1 на той час вже знаходився і автомобілем не керував.

Крім того вказує, що ним було заявлено клопотання про направлення матеріалів провадження на дооформлення з огляду на неправильне зазначення адреси складання протоколу та с приводу того, що в протоколі безпідставно вказано, що він керував автомобілем, проте суд на це не звернув увагу.

Зазначає, що суд в порушення Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, в даному провадженні взяв на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя. Також зазначає, що на відео чітко видно, як працівники поліції диктують свідкам, що писати в протоколі, проте це також не взято судом до уваги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які на задоволенні апеляційної скарги наполягали, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується належними і достатніми доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованими результатами тесту; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських; письмовими поясненням понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_4, у присутності яких було проведено огляд; показаннями співробітників патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5, допитаних у судом першої інстанції у судовому засіданні у статусі свідків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вказані положення кореспондують з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки повторюють лінію захисту, обрану ним у суді першої інстанції, яка була перевірена, проаналізована та дістала в оскаржуваній постанові належну оцінку, яку суд апеляційної інстанції вважає правильною.

Так, факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння підтверджений належними та достатніми доказами, і апелянтом не оспорюється. Що стосується посилання останнього та його захисника на те, що ОСОБА_1 на час складання протоколу працівниками поліції автомобілем не керував, а перебував у гаражі, де почав розпивати алкогольні напої вже після того, як залишив свій автомобіль, то їх суд апеляційної інстанції оцінює критично, вважаючи способом захисту з метою уникнення відповідальності.

У своєму рапорті працівник поліції вказує, що підставою для зупинки ОСОБА_1 було те, що останній керував автомобілем ВАЗ 21011 державний номер ю3300ДП не пристебнутий ременем безпеки (а.с. 5). Крім того, сам правопорушник при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та внесенні до нього відомостей про те, що він керував автомобілем, цю обставину не заперечував та підписав даний протокол без зауважень. Так само, факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується і поясненнями свідків, які зазначили, що бачили як повз них проїхав автомобіль ВАЗ червоного кольору під керуванням ОСОБА_1, а за ним вслід проїхав автомобіль патрульної поліції, що також сприймається судом як беззаперечний доказ керування апелянтом транспортним засобом у стані сп'яніння.

Крім того, з наявних відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан спяніння на місці за допомогою технічного засобу «Драгер» у присутності двох свідків, від якого він не відмовився та його результат не заперечував.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з критичною оцінкою, наданою судом першої інстанції показанням ОСОБА_1 про вживання ним, до того часу - тверезим, 100 г горілки та 0,5 л пива на протязі двох хвилин, що безпосередньо перебували прибуттю патрульних поліцейських, оскільки кількість алкоголю у повітрі, що ним видихалося, виявлена під час проведення тесту, - 1,57 проміле, - відповідає ступеню сп'яніння, який явно не міг настати за вказаних обставин.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_8