АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/791/1/17
Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

03 січня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з його участю та участю його захисника-адвоката Блонського Д.М. на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Херсон, фізичну особу-підприємця,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП, на підставі якої до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) гривень,

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції ОСОБА_2, визнано винним у тому, що він порушуючи вимоги ч.1 ст.38 КЗпПУ, не розірвав трудовий договір, укладений 01.10.2011 року між ФОП ОСОБА_2 та працівником ОСОБА_4 у строк про який вона просить згідно поданої заяви від 08.08.2016 року по причині неможливості продовжити роботу у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, чим скоїв, на думку суду, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що постанова суду про визнання його винними є незаконною, оскільки суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, а саме тій обставині, що ОСОБА_4 допустила прогул, а потім, не з'явившись на роботу передала заяву про звільнення, що є не можливим, оскільки це буде порушенням ч.4 ст. 40 КЗпП. Виходячи з цього, апелянт просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі, у зв'язку з відсутністю в його діях події правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, правопорушника ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Блонського Д.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами апеляції, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, суд першої інстанції обмежився переліком доказів, які на його думку підтверджують наявність вини в його діях, зокрема зазначивши, що факт скоєння правопорушення підтверджується: «протоколом про адміністративне порушення №21-01-235/99 від 28.09.2016 року, актом, трудовим договором, заявою, поясненнями.»

При цьому будь-якого аналізу зазначеним документам не було надано. Аналізуючи зазначені документи при розгляді в апеляційній інстанції, слід прийти до висновку, що вони не свідчать про наявність вини у діях ОСОБА_2 з огляду на таке.

Перш за все, слід зазначити, що суд першої інстанції взагалі не кваліфікував дії ОСОБА_2, обмежившись загальною фразою після викладання описової частини постанови, про скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, у той час, коли у зазначеній частині ОСОБА_2 може стосуватись тільки фраза «а також інші порушення вимог законодавства про працю», які необхідно було чітко зазначити при кваліфікації дій правопорушника, тобто обвинувачення повинно бути конкретним.

Дійсно протокол про адміністративне порушення є головним доказом у справі, але суд першої інстанції не надав йому ніякої оцінки та не врахував наступне.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, розглядаючи справу про порушення необхідно було з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Не всі зазначені вимоги були виконані судом першої інстанції.

Виходячи з цієї вимоги, суд першої інстанції повністю проігнорував питання наявності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2, оскільки обставини справи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, які об'єктивно підтверджені матеріалами справи, навіть тими на які посилається суд першої інстанції, обґрунтовуючи вину ОСОБА_2.

Оскільки протокол про порушення митних правил - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою, про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, є найважливішим джерелом доказів у справах про порушення митних правил в ньому повинно відображатись всі порушення, які, на думку автора протоколу, є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки суд за власної ініціативи не може розширювати обсяг фактичного обвинувачення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, на який послався суд, як на доказ вини, «В порушення ч.1 ст.38 КЗпПУ трудовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_2 та працівницею ОСОБА_4 від 01.10.2011 року не розірвано у строк про який просить працівник згідно поданої заяви від 08.08.2016 року по причині неможливості продовжувати роботу у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку».

Дійсно в межах зазначених у протоколі обставин інкримінованих ОСОБА_2 порушень повинен був проводиться їх судовий розгляд, але цього не сталося, оскільки суд залишив поза увагою беззаперечно встановлений факт, що обставини, викладені в протоколі не відповідають об'єктивним обставинам справи, що підтверджуються відповідними доказами.

Так, відповідно до актів від 08.08.16 р. (а.с.29) та 09.08.16 р. (а.с.27) ОСОБА_4 допустила прогули, оскільки не надавала заяв про надання відпустки з тих чи інших причин на зазначені дні. Зазначена обставина взагалі не була досліджена судом першої інстанції.

Враховуючи, що як на день розгляду справи судом першої інстанції, так і на сьогоднішній день ОСОБА_4 не з'явилась на роботі, а порядок її звільнення передбачає певну процедуру, оскільки договір знаходиться на реєстрації у центрі зайнятості (а.с.7), обставини справи викладені у протоколі про адміністративне порушення не відповідають фактичним обставинам справи і є неконкретними.

Відсутність конкретизації в протоколі про адміністративне порушення, а саме того, яка дія або дії ставляться особі у провину, робить неможливим визнання особи винною внаслідок порушення її права на захист тому, що особа, відносно якої складають протокол, повинна чітко розуміти у чому її звинувачують, на чому неодноразово наголошував Европейський суд з прав людини стосовно формулювання обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

На підставі аналізу чинного законодавства, а також певних рішень Європейського суду з прав людини, слід прийти до висновку, що протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

У п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення.

Таким чином, вищезазначені обставини, дають підстави вважати, що суд першої інстанції необґрунтовано притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294, ч.1 ст.247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2016 року - задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2016 року - про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко