Справа №480/903/17 26.09.2017
Провадження №33/784/390/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю:

секретаря Алексишинця М.П.

представника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

26 вересня 2017 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2017 року, якою

ОСОБА_2, 1996 року, лютого місяця, 13 дня народження, громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 22.05.2017 о 02 годині 55 хвилин у м. Херсоні на 189 км автомобільної дороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ керував автомобілем ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від проходження медичного огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного спяніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17.08.2017 року та закрити провадження за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що з постановою не згоден, вважає, що вона є необґрунтованою і підлягає скасуванню у зв' язку з неповнотою проведення судового розгляду і порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що суддя, всупереч ст.252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, не допитав свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, не врахував його пояснення і його представника, що спростовують його вину , а тому незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, апелянт зазначає, що, згідно Постанови КМУ №161 від 22.03.2017 року, відповідно якої внесені зміни до ПДР України, всі слова «міліція» замінені на «поліція», а судом першої інстанції це не враховано, і є помилковим посилання на п. 2.5. ПДР, які затверджені Постанову КМУ від 10.10.2001 №1306, що, на його переконання, є незаконним.

Апелянт вважає, що надане відео працівниками поліції до суду першої інстанції не є доказом того, що він відмовлявся в законному порядку пройти медичний огляд на стан алкогольного сп яніння, а тільки підтверджує, що йому було запропоновано на місці пройти вказаний огляд за допомогою спеціального приладу.

Вказує, що на його питання до працівників поліції, що це йому представляють, який прилад, і на вимогу надати відповідні документи перевірки даного приладу, йому було відмовлено у присутності свідків, після чого він відмовився пройти огляд на місці, але у медичному закладі не відмовлявся, а ще і сам пропонував, що у наданому до суду відео не було зафіксовано, тобто, на його переконання, сам порядок огляду він не порушував, а надане до суду відео було частковим відображенням того, що відбувалась при складанні адміністративного протоколу.

Враховуючи викладене, та відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, стверджує, що даний протокол не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказує, що на його прохання огляд не проводився в закладах охорони здоровя, тобто працівник поліції в даному випадку, на переконання апелянта, вимагав від нього проведення огляду на стан алкогольного спяніння з порушенням встановленого законного порядку, а відмова від такого огляду не може розцінюватися, як порушення вимог п.2.5 ПДР України.

Стверджує, що судом першої інстанції не враховано і не прийнято до уваги, що майже всі вказані нормативні документи, включно із КУпАП, містять норму, з якою огляд особи на стан алкогольного , наркотичного чи іншого спяніння, або щодо перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ст.266 КУпАП).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, серії БР № 190444, 22.05.2017 року о 02 годині 55 хвилин у м. Херсоні на 189 км автомобільної дороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_2, у стані алкогольного спяніння з ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 ці обставини заперечував, вказав, що 22 травня 2017 року після зупинки його працівниками поліції вони пропонували йому пройти огляд на стан спяніння на місці за допомогою спеціального приладу. На його питання, що це за прилад, працівниками поліції не було предявлено йому ніяких відповідних документів. У звязку з цим він відмовився пройти огляд на стан спяніння на місці за допомогою вказаного приладу. Після цього працівники поліції сказали йому, що відмова від проходження огляду на стан спяніння за допомогою цього приладу тягне за собою складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі йому працівники поліції не пропонували.

Зазначені доводи апелянта повністю підтверджуються дослідженим в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який знаходиться в матеріалах даної справи про адміністративне правопорушення. Із даних якого вбачається, що інспектором поліції було запропоновано водію ОСОБА_2 пройти медичний огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу. Після незгоди водія пройти медичний огляд на місці зупинки, інспектором поліції було повідомлено водію, що це є підставою для складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та обтяжуючою обставиною. Після чого, стосовно водія ОСОБА_2, інспектором поліції ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, є слушними доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння в медичному закладі.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, огляд на стан сп'яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані вимоги Інструкції працівниками поліції не були дотримані. Після відмови водія пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, в порушення вимог ч.3 ст. 266 КУпАП та п. 1.7 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, водій ОСОБА_2 до закладу охорони здоровя для проходження медичного огляду на стан спяніння інспектором поліції направлений не був.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, серії БР № 190444, від 22 травня 2017 року щодо обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП містить недостовірні факти, в частині відмови водія пройти медичний огляд на стан спяніння в закладі охорони здоровя, а тому не може бути використаний судом як доказ по справі.

Окрім цього, на переконання суду апеляційної інстанції, до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на які суд першої інстанції послався в постанові як на доказ винуватості ОСОБА_2, слід віднестись критично, так як основна частина зазначених пояснень, а саме щодо обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення(відмова водія від проходження медичного огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоровя) заздалегідь заготовлена працівниками поліції (надрукована) на аркуші, що викликає обґрунтовані сумніви у добровільності та достовірності таких пояснень свідків.

Таким чином, суддя при розгляді протоколу і дослідженні доказів, доданих до нього, не виконав вимоги ст. 245, 280 КУпАП, допустив формальне ставлення до вирішення справи, не зясував всі обставини, які підлягали зясуванню, не дослідив і належним чином не оцінив всі докази та дійшов невірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи з наведеного, вважаю, що суддя не мав достатніх правових підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі від 22 травня 2017 року, чим допустив порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, постанова судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2017 року, як незаконна, підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_6