АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5175/16-п Номер провадження 33/786/150/17Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Захожай О.І.

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Кременчук Полтавської області, громадянин України, одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275, 60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 23.10.2016 року, о 08.40 год., біля будинку по вул.Ярмарковій в м.Кременчук Полтавської області, керував автомобілем „Hundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в присутності двох свідків за допомогою алкотестера „Drager". Своїми умисними діями ОСОБА_2 порушив п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що притягнення його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неправомірним, оскільки при винесенні постанови суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання вини у скоєному.

Окрім того, суддя не врахував того, що працівники поліції зупинили траснпортний засіб без передбачених законом підстав, оскільки правил дорожнього руху ОСОБА_2 не порушував.

Розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, не допитано свідків, лікаря ОСОБА_3, який вказав на відсутність в правопорушника ознак алкогольного сп'яніння, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явився.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 23.10.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на об'єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 23.10.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №1 батальйону УПП в м.Полтаві ДПП запропонував ОСОБА_2 добровільно пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу алкотестер, на що останній погодився, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 23.10.2016 року, ОСОБА_2, згідно даних приладу газоаналізатора алкотестер 6810 „Drager", перебував в стані алкогольного сп'яніння, концентрація алкоголю в крові якого становила 0,50% проміле, що відноситься до легкого ступеню сп'яніння.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою відеореєстратора, розташованого в службовому автомобілі поліції, зафіксовано момент зупинення транспортного засобу „Hundai Santa Fe", д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, та проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера в присутності двох свідків, які були залучені працівниками поліції.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Тому, посилання ОСОБА_2 щодо невживання ним алкогольних напоїв не заслуговують на увагу та суперечать фактичним обставинам, нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської організації.

Тобто, причетність особи до вчинення адміністративного правопорушення встановлюється судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та доказів доданих до нього.

Факти притягнення працівників поліції роти №1 батальйону УПП в м.Полтаві ДПП до відповідальності в матеріалах справи відсутні.

В межах справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом апеляційної інстанції не вирішуються.

Тому, посилання апелянта про наявність в діях працівників поліції порушень вимог закону при зупиненні транспортного засобу і, як наслідок, неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставним.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положення ст.17 КАС вказують, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України повинні вирішуватись в межах адміністративного судочинства, шляхом звернення до відповідного суду в порядку КАС України.

Протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує факт визнання ОСОБА_2 провини у скоєному правопорушенні на момент складення протоколу, де зазначив, що він погоджується із вчиненим, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28 грудня 2016 року відносно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай