АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/202/17 Суддя доповідач Колтунова А.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Колтунова А.І., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, її захисника - адвоката Павленко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Харкова, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2016 року о 11 год. 35 хв. ОСОБА_2 на автошляху Харків-Вовчанськ, 21 км + 0 м, керувала автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовилась.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов висновку, що ОСОБА_2 порушила вимоги п.2.5 ПДР України, в зв'язку з чим підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді від 27 грудня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі, вважаючи що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину.

Апелянт вважає, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП її притягнуто безпідставно, а справу розглянуто на неповно досліджених доказах; вважає, що протокол складено з порушенням норм ст.256 КУпАП, не зрозуміло, чи мали представники, які його склали, повноваження перевіряти її на стан сп'яніння; вважає, що безпідставно визнано, як за доказ її вини пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; вказує, що судом першої інстанції справу розглянуто без додержання вимог ст.ст.250,252, 245, 247 КУпАП, оскільки не були опитані свідки, які можуть підтвердити факт її невинуватості; з порушенням вимог ст.268 КУпАП, за її відсутності, в зв'язку з чим вона була позбавлена можливості надавати докази по справі. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її захисник Павленко О.А. підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову Московського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2016 року і закрити провадження по справі, вважаючи, що в її діях не є доведеним склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому захисник Павленко О.А. зазначила, що працівники поліції склали протокол з грубим порушенням, він заповнений різними почерками. На думку захисника на даний час пройшли строки накладення адміністративного стягнення, тому справу необхідно закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції за обставин, які слугували причиною до складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 пояснила, що 28 вересня 2016 року приблизно о 12-00 годині, поверталась з дачі, разом з дитиною та чоловіком, не порушуючи Правил дорожнього руху України, була зупинена працівниками поліції. Працівники поліції запропонували їй пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, але вона відмовилась, оскільки в неї викликали сумніви ці особи, на їх форменому одязі не було відповідними шевронів. Разом з тим, заперечувала сам факт перебування у стані алкогольного сп'яніння, зазначала, що її дитина часто хворіє, що в неї викликає хвилювання, тому вона вимушена вживати медичні препарати, які заспокоюють.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника Павленко О.А., які підтримали апеляційну скаргу; пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддею повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, та сумніву не викликає.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Пункт 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, у присутності двох понятих (свідків), або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Іструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

З метою об'єктивного встановлення всіх обставин по справі, за клопотанням ОСОБА_2, в якості свідків в суді апеляційної інстанції опитані ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8

З приводу обставин вчиненого правопорушення свідок ОСОБА_6 пояснив, що був зупинений працівниками поліції для залучення в якості понятого. Уточнив, що в його присутності водій ОСОБА_2 відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння приладом «Драгер», оскільки в неї викликало сумнів, чи є законними дії осіб, які її зупинили з метою перевірки, оскільки в них не було відповідного логотипів на службовій формі та на автомобілі.

Судом були перевірені письмові пояснення свідка ОСОБА_6, які були ним власноручно написані при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, де він власноруч зазначив, що ОСОБА_2 відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння, як з допомогою приладу «Драгер», так і проїхати до медичного закладу.

До тієї обставини, що в судовому засіданні свідок змінив свої показання, суд апеляційної інстанції відноситься критично, оскільки ОСОБА_2 пояснив, що відносно нього також складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, який перебуває на розгляді в суді.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 також вбачається, що ОСОБА_2 відмовилася від проходження огляду на стан сп'яніння, як з допомогою приладу «Драгер», так і проїхати до медичного закладу, саме в його присутності. Сумніву пояснення свідка у суду апеляційної інстанції також не викликають.

Свідок ОСОБА_7 з приводу відомих йому обставин зупинки ОСОБА_2 зазначив, що є чоловіком ОСОБА_2, вони разом 28 вересня 2016 року поверталися з дачного будинку. По дорозі були зупинені працівниками ДАІ, які не представились, вели себе зухвало, та не реагували на прохання ОСОБА_2 відвезти її до медичного закладу з метою огляду на стан сп'яніння. Разом з тим, свідок зазначив, що при відпочинку на дачі вживав спиртні напої.

Опитаний в якості свідка інспектор ГРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8, за обставинами адміністративного правопорушення зазначив, що при виконанні своїх професійних обов'язків у складі екіпажу, 28 вересня 2016 року, приблизно о 12-00, для перевірки документів, було зупинено автомобіль «ВАЗ 21011», яким керувала ОСОБА_2 В ході спілкування екіпажем було виявлено у водія явні ознаки алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротовою порожнини, нестійка хода. Крім того, пасажир ОСОБА_7, який вийшов з автомобілю ОСОБА_2, знаходився в стані сильного алкогольного сп'яніння. Водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на приладі «Драгер», на що вона відмовилась. Після чого їй запропонували проїхати до спеціального медичного закладу, для медичного огляду, від чого вона, також відмовилась. Факти відмови було зафіксовано в присутності двох свідків, що відображено в протоколі про адміністративне правопорушення. Від підпису в протоколі та від отримання копії протоколу ОСОБА_2 відмовилась.

Свідок ОСОБА_8 наполягав, що протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності з вимогами ст.256 КУпАП, заповнений ним особисто, а те, що графа з ПІБ ОСОБА_2 заповнена печатними літерами, це з метою уникнення складнощів прочитання, відносно якої саме особи складається протокол.

Свідок ОСОБА_8 підтвердив, що порядок проходження огляду на стан сп'яніння було запропоновано пройти у відповідності з вимогами ст.266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Діяли вони у відповідності з Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, від огляду на стан сп'яніння, чим порушено вимоги п.2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №281206 від 28 вересня 2016 року складений саме за керування ОСОБА_2 автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, що підтверджується і поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4.(а.с.4,5).

Пояснення свідка ОСОБА_8 в повному обсязі підтверджуються зібраними по справі доказами, узгоджуються поміж собою та сумніву у суду не викликають, чим підтверджують факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні нею правопорушення, встановленого в протоколі про адміністративне правопорушення та дослідженого судом першої і апеляційної інстанцій. Доводи ОСОБА_2 про порушення працівниками поліції процедури запропонування пройти медичний огляд у лікаря-нарколога спростовуються здобутими в ході розгляду справи доказами, які сумніву у суду апеляційної інстанції не викликають.

За таких обставин доводи апелянта про відсутність в її діях складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП з приводу того, що працівники поліції не мали законних підстав для її зупинки, спростовуються здобутими в ході розгляду справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, належними доказами винуватості, і не висновків суду не спростовують.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона дійсно відмовилася від проходження тесту на стан сп'яніння, оскільки не довіряла показанням приладу «Драгер», навпаки, свідчать про доказ факту її відмови. А версія апелянта в частині того, що саме поліцейські поводили себе зухвало, не давши змоги пройти освідоцтво в медичному закладі, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки в даному випадку такі обставини мають чіткі наслідки, передбачені законодавством, а саме ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання захисника Павленко О.А. на те, що справу було розглянуто без допиту свідків, та без участі ОСОБА_2, хоча і заслуговують на увагу, проте не свідчать про наявність самостійної підстави для скасування постанови суду, яка по своїй суті є вірною.

Окрім того, на даний час процесуальні права ОСОБА_2 реалізовані в повному обсязі шляхом можливості взяти участь у перегляді справи судом апеляційної інстанції, та можливість реалізовувати свої права шляхом відповідних клопотань, тощо, в тому числі і клопотань про допит свідків.

Виходячи з викладеного, підстав до скасування законної і обґрунтованої постанови суду першої інстанції за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -