Справа № 309/3561/16-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Мишинчук Н.С., з участю ОСОБА_1, розглянув апеляційну скаргу останнього на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 11.01.2017.

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, зареєстрованого АДРЕСА_2, сезонного робітника, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір - 275, 60 грн.

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 16.10.2016 о 5 год. 00 хв. в м. Хуст по вулиці Свободи передав керування автомобілем марки «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1, гр. ОСОБА_2, який перебував в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9г Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати таку, а провадження в справі закрити. Зазначає, що справу розглянуто за його відсутності, хоча ним було завчасно подано клопотання про відкладення розгляду у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання через хворобу, судове рішення отримав лише 21.01.2017, тому причини пропуску строку оскарження вважає поважними і просить поновити цей строк. Вказує, що постанова суду є незаконною, суддею не додержано вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, не досліджено всі обставини справи, не допитано свідка ОСОБА_2, факт вчинення правопорушення не доведений, належні докази відсутні. Стверджує, що не передавав керування транспортним засобом ОСОБА_2, оскільки сам перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, а тому не міг керувати та усвідомлювати свої дії. Стверджує, що 16.10.2016 протокол про адміністративне правопорушення не підписував, а зробив це через два дні, коли забирав свій автомобіль з штраф майданчика відділку поліції, свої пояснення, які суд поклав в основу висновку про доведеність вини, вважає такими, що не містять розбірливої та точної інформації щодо події проступку. Зазначає, що в судовому засіданні 06.12.2016 заперечував обставини правопорушення, давав пояснення щодо цього суду, однак в постанові суду ці відомості не відображені. Посилається, що в протоколі відсутні відомості про свідків, а єдиним свідком події є ОСОБА_2, якого суд не заслухав. Вважає, що суд не вправі був позбавляти його права керування, так як це стягнення застосовується, на думку апелянта, до водіїв, які керували транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Стверджує, що жодними доказами у справі не підтверджено факту його обізнаності щодо перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння, а тому він не може нести відповідальність за передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані сп'яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 про підтримання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити як пропущений апелянтом з поважних причин, а апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суд розглянув справу 11.01.2017 без участі ОСОБА_1, незважаючи на те, що останній подав 10.01.2017 клопотання, у якому повідомив про неможливість явки в судове засідання та просив відкласти розгляд справи у зв'язку з хворобою та лікувнаням, додавши у підтвердження цього довідку медичної установи (а.с. 19-20). Однак суд, вирішив справу у відсутності ОСОБА_1 і надіслав йому копію постанови лише 19.01.2017 (а.с.29), а отримав апелянт оскаржуване судове рішення 21.01.2017, що є порушенням норм ст.ст. 268, 285 КУпАП, тому строк апеляційного оскарження як пропущений особою з поважних причин, апеляційний суд поновлює.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушенняє: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП суд оцінює доказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався, не дослідив у повній мірі всі обставини справи, не дав належної оцінки наявним доказам відповідно до ст. 280 КУпАП, тому дійшов необгрунтованого висновку про наявність вин ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння. Вказане правопорушення характеризуються лише умисною формою вини, оскільки особа, яка його вчинила повинна усвідомлювати протиправний характер своєї дії.

Відповідно до абзацу 5 п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння (ч. 1 ст. 130 КУпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Судом ці невід'ємні елементи правопорушення не з'ясовані, обставини справи належно не досліджені.

В основу доведення вини ОСОБА_1, суд поклав протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1), пояснення ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2, висновок результатів медичного освідування ОСОБА_2, долучені до протоколу.

В судовому засіданні з апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, категорично заперечував факт передачі ним права керування автомобілем ОСОБА_2, а також своєї обізнаності про стан його сп'яніння, і пояснив, що напередодні події правопорушення проводив час у закладі «Гостинний двір», де випивав алкогольні напої, так як на даний час має важкі життєві обставини, перебуває у процесі розірвання шлюбу. Після того, як залишив клуб, попрямував до своєї машини, просив знайомих доправити його додому, однак ніхто цього не зробив, потім зустрів ОСОБА_2 і той відмовив, пояснивши, що має свої плани. Тоді ОСОБА_1, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп'яніння, залишився спати в автомобілі. Отямився тоді, коли працівники поліції зупинили транспортний засіб, повідомивши, що він передав кермо особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Наголосив на тому, що він перебував в стані сильного алкогольного сп'яніння, не усвідомлював, що відбувається, і не керував своїми діями, до моменту зупинки поліцейськими транспорту навіть не знав, що ОСОБА_2 везе його. Показав також, що зазначивши власноручно пояснення в протоколі, з повнотою не розумів обставин події, з його почерку неможливо прочитати пояснення, а долучені до протоколу письмові пояснення давав через два дні після події у відділку поліції.

Апеляційний суд бере до уваги пояснення апелянта ОСОБА_1, оскільки вони не суперечать фактичним обставинам справи.

Ті пояснення, які містяться упротоколі про адміністративне правопорушення, яке власноручно написав ОСОБА_1, неможливо прочитати, а пояснення на окремому аркуші від 16.10.2016 (а.с.5) містять власноручно написані застереження про їх відображення не в повному обсязі та їх недостовірність. На вказані обставини суд уваги не звернув, разом з тим, з цих пояснень не вбачається, що ОСОБА_1 знав про стан сп`яніння гр. ОСОБА_2..

Свідок ОСОБА_2 в апеляційному суді ствердив, що ОСОБА_1 є зятем його недалеких сусідів. 16.10.2016 вони зустрілися біля закладу «Гостинний двір», де ОСОБА_1, який перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, просив відвезти його додому, проте він відмовив, так як мав свої плани в с. Сокирниці, відпочивав із друзями і повернувся в клуб. З клубу вийшов близько 5-ої години ранку і побачив машину ОСОБА_1, в якій останній спав, не подаючи ознак свідомості, пожалівши його і вирішив відвезти додому. В той час ОСОБА_1 був непритомний і він не міг його розбудити. Ствердив, що тої ночі вжив одне пиво і в стані алкогольного сп'яніння не був. Під час їзди в м. Хуст його зупинили працівники поліції, пояснивши причину зупинки непідсвіткою номерних знаків автомобіля, після чого відвезли до лікарні для проходження медичного огляду на стан сп'яніння, про результати якого не повідомили.

З врахуванням встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що факт передачі ОСОБА_1 права керування автомобілем гр. ОСОБА_2, як особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, не доведений, а відтак і винність ОСОБА_1 у навмисній передачі керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З наведених підстав, постанова суду як необгрунтована підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу - задовольнити.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 11.01.2017 про накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 - скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: