Справа № 730/1219/16-п Головуючий у 1 інстанції Ковальова Т. Г.
Провадження № 33/795/102/2017
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міскрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, студент IV курсу Ніжинського агротехнічного інституту, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Судом ОСОБА_1 було визнано винним в тому, що він 05 листопада 2016 року о 02 год. 00 хв. на 72 км. автодороги Ніжин-Глухів-Бачівськ керував транспортним засобом «FORD TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду для визначення стану спяніння за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі, в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, заперечуючи свою вину в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та вказуючи про незаконність та необґрунтованість ухваленої постанови ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ним постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що мотивувальна частина постанови суду відповідає лише змісту протоколу про адміністративне правопорушення та не обґрунтована доказами. Так, суд залишив поза увагою клопотання про виклик свідків, які зазначені в протоколі, а також розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при цьому належним чином не повідомивши про дату судового засідання, що є порушенням ст. 268, 277-2 КУпАП. Крім того, звертає увагу суду, що місце складання протоколу, яке в ньому зазначене, не відповідає фактичним обставинам, що свідчить, на його думку, про порушення ст. 256 КУпАП. Також вважає, що судом не досліджені характеризуючи особу дані, за їх відсутності в матеріалах справи, а призначене стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами ставить його сім'ю у скрутне становище.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повністю заперечував свою вину, а свої пояснення обґрунтовував доводами апеляційної скарги.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 заявив клопотання про допуск в якості його представника ОСОБА_2, який має вищу юридичну освіту. Апеляційним судом це питання було ретельно досліджене і заявлена в клопотання особа не була допущена до участі в справі з таких підстав.

Діючий Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачає участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення представників потерпілих (ст. 270) та захисників (ст. 271). ОСОБА_1 потерпілим не являється. Захисником в такій справі може бути адвокат або інших фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ця норма закону кореспондується з рішенням Конституційного суду України від 16 листопада 2000 р. № 13-рп/2000 в справі за конституційним зверненням ОСОБА_3

ОСОБА_1 в якості підстави для допуску до розгляду справи ОСОБА_2 посилався на Рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 в якому зазначено, що особа має право на отримання юридичної допомоги не тільки від адвоката, а й від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

Апеляційний суд вважає, що Кодексом про адміністративні правопорушення та названим вище Рішенням Конституційного суду прямо зазначено, що юридичну допомогу громадянам можуть надавати не тільки адвокати, а й інші особи фахівці в галузі права, які надають таку допомогу відповідно до закону.

На даний час ніякого спеціального закону, який би регламентував діяльність фахівців в галузі права немає. Крім того, в засіданні апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_2 ніде не працює, не являється адвокатом, не має доручення на представництво інтересів ОСОБА_1, а подана ним копія документу не являється копією диплому про вищу юридичну освіту. Таким чином, підстав для допуску його в якості захисника інтересів ОСОБА_1 немає.

Дослідивши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю доказів, перевірених в судовому засіданні.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовані усі обставини його скоєння, мається власноручний запис ОСОБА_1 : «я, ОСОБА_1 випив стакан вина, після чого керував автомобілем, драгер дуть нетреба, у лікарню на освідчення їхати не потрібно, вину визнаю».

Ці його визнання обєктивно були підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.6-7), які засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження медичного освідування на стан алкогольного спяніння. Клопотання про виклик свідків з боку ОСОБА_1 не було належним чином обґрунтоване, тому місцевий суд цілком правомірно не допитував їх.

Будь-яких доказів того, що складання протоколу мало місце з порушенням законодавства, апеляційному суду представлено не було. Під час розгляду справи в місцевому суді ОСОБА_1 жодного разу в судові засідання не зявився, натомість неодноразово подавав суду клопотання, в яких крім інших, містилась вимога про розгляд справи в його відсутності, що свідчить про його обізнаність про час і місце судового засідання. Таким чином, суд мав право розглянути дану справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Сам ОСОБА_1 мав усі можливості подати суду докази на свою користь, проте він цим правом не скористався. За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про позбавлення його права на обєктивний і неупереджений розгляд справи.

Апеляційним судом відхиляються твердження обвинуваченого про надмірну суворість адміністративного стягнення. Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає лише одне безальтернативне адміністративне стягнення, яке й було призначене судом. Судом же встановлено, що ОСОБА_1 не займається діяльністю в галузі перевезення вантажів, пасажирів, ніяких доказів того, що робота водія є засобом для його існування самим ОСОБА_1 в суд не надавалась.

За таких обставин підстави для зміни чи скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міскрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6