АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/165/17 Головуючий у І-й інстанції - Таус М.М.
Справа № 205/9685/16-п Суддя-доповідач - Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та адвоката Мельничук О.О., апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постаново Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6(шість) місяців.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 19.12.2016 року о 18:40 годині водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Чері», д/н НОМЕР_1 по вул. Д. Галицького в районі будинку №1 у м. Дніпрі, перед поворотом ліворуч не переконався в безпечності, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле» д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілям спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода, постраждалих не має.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду в частині накладеного на нього адміністративного стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, прийнятою суддею без всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю в частині накладеного на нього стягнення.

Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність з його боку каяття, самокритики та відповідних висновків щодо скоєного правопорушення безпідставні, оскільки він частково визнав вину у скоєнні ДТП з метою надання правдивих свідчень про факти та обставини події.

Стверджує, що водій ОСОБА_3 також винний в дорожній пригоді, оскільки останній не пропустив пішоходів та здійснив обгін на пішохідному переході в результаті чого відбулось зіткнення. Даний факт підтверджується показами свідка ОСОБА_5, який зазначив, що 19.12.2016 року о 18.30 годині він перетинав проїзну частину по пішохідному переходу та бачив, як водій автомобіля «Шевроле» здійснив обгін на пішохідному переході при цьому не пропустивши пішоходів, після чого ударив автомобіль марки «Чері».

Не погоджується з висновками суду, що порушення водієм ОСОБА_3 п.14.6 (в,е) ПДР України не перебуваються у причинному зв'язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні висновки судової авто-технічної експертизи з цього питання, дане дослідження не призначалось і судом.

В свою чергу апелянт звертає увагу, що обтяжуючі обставини в його діях відсутні.

При визначенні виду адміністративного стягнення, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців, суд не врахував стан його здоров'я, вперше притягується до адміністративної відповідальності, керування автомобілем є єдиним видом його доходів, має на утриманні малолітнього сина та матір пенсійного віку, яка хворіє.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та адвокат Мельничук О.О. підтримали подану апеляційну скаргу, підтвердили викладенні в ній доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_3 подав клопотання про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без розгляду, оскільки вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_3 та апеляційна скарга не підлягаю задоволенню, з наступних підстав.

Враховуючи, що останній день апеляційного оскарження перепадає на вихідний день 04 лютого 2017 року, а наступний робочий день є 06 лютого 2017 року, вважаю, що строки оскарження не порушенні, а тому і поновлення їх не потребується.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_2 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ст. 124 КУпАП. При цьому правопорушника позбавили права керування транспортними засобами не на максимальний строк, який передбачено даною статтею.

З урахуванням характеру вчиненого ОСОБА_2правопорушення та допущених останнім порушень вимог Правил дорожнього руху України, зокрема, п.п. 1.3, 1.5, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, які є грубими та суспільно небезпечними порушеннями, а саме, що останній здійснив поворот на ліво не переконавшись в безпечності, тому на переконання апеляційного суду, дане свідчить про зневажливе відношення водія до встановлених правил поведінки на дорозі, що, в свою чергу, могло призвести до тяжких наслідків, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доцільність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 також винний в дорожній пригоді, оскільки він скоїв правопорушення, передбачене п.14.6 (в,е) ПДР України, яке полягало у здійсненні обгону на пішохідному переході та на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку не знайшли свого підтвердження, оскільки дане правопорушення не перебуває у причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у зв'язку з тим, що водієм ОСОБА_2 під час виконання повороту ліворуч не було дотримано вимог п.10.1, 10.4 ПДР України, порушення яких призвело до зіткнення з автомобілем ОСОБА_3

За вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги і може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був присутнім в судовому засіданні, заяв та клопотань про проведення судової авто-технічної експертизи не надавав і стороною в апеляційній інстанції не доведено обґрунтованість причин не надання такого клопотання і доказів у суді першої інстанції або необґрунтованого відхилення їх цим судом. Стороною не надано обґрунтованих доводів щодо необхідності і доцільності задоволення таких вимог, і апеляційним судом таких підстав не встановлено. А тому, вимоги ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про проведення судової - автотехнічної експертизи не можуть бути задоволенні.

Крім цього, підтвердження того, що ОСОБА_2 потрібно право керування автомобілем для роботи, під час апеляційного перегляду правопорушник не надав.

На переконання суду апеляційної інстанції те, що ОСОБА_2 вперше вчинив адміністративне правопорушення, часткове визнання ним своєї вини, стан його здоров'я, має на утриманні малолітнього сина та матір пенсійного віку, не є підставою для зміни адміністративного стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6(шість) місяців - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.П. Піскун