Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/166/17 Головуючий в 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Єдиний унікальний № 336/7619/16-п Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гріпас Ю.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року, також порушено питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Як зазначено в постанові, 13.12.2016 року о 23-05 год., ОСОБА_2 по вул. Чарівній, 119 в м. Запоріжжі керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження наведеної постанови, посилаючись на те, що розгляд справи відбувся за його відсутності, 04.01.2017 року ним було подано до суду клопотання із проханням про перенесення судового засідання призначеного на 05.01.2017 року та виклик свідків. Відомості про те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про перенесення судового розгляду відмовлено і в подальшому ухвалено рішення, йому стало відомо лише 19.01.2017 року.

По суті скарги посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, вважає її такою, що підлягає скасуванню. Судом першої інстанції порушені його процесуальні права на захист. Суд при постановленні рішення, не врахував його клопотання про відкладення розгляду справи та виклик свідків, які б підтвердили той факт, що він не керував автомобілем 13.12.2016 року. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що адміністративний протокол відносно нього складений з порушенням, тому вважає, що винесена постанова на підставі нього є незаконною. Також скаржник вказує, що відеозапис на який посилається суд, як на доказ його вини, навпаки підтверджує факт, того що він не знаходився за кермом автомобіля та не був зупинений в період руху.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та апеляційну скаргу і просив їх задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність задоволення клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 05.01.2017 року.

У відповідності до вимог ст. ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 участі в судовому засіданні не приймав, оскільки 04.01.2017 року подав до суду клопотання із проханням про перенесення судового засідання призначеного на 05.01.2017 року та виклик у наступне судове засідання свідків (а.с. 14). Внаслідок цих обставин, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 отримав 19.01.2017 року.

Вказані обставини, свідчать про те, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження зазначеної постанови з поважних причин, внаслідок чого цей строк підлягає поновленню.

Між тим суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для скасування постанови судді по вказаним у апеляційній скарзі доводам.

Висновки судді, викладені у постанові щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є вмотивованими і відповідають наявним доказам в матеріалах справи.

Так, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 14.12.2016 року серія АП2 № 494782 (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану спяніння (а.с.4), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на місці зупинки (а.с. 7,8), відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції, постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 рік(а.с. 15-17).

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, суддя дійшов правильного висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР України, та у звязку з цим вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на зміст постанови, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вона повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема в частині викладеного опису, обставин, установлених при розгляді справи. При цьому, судом зазначено на порушення ОСОБА_2 саме вимог п. 2.9а ПДР України керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що він не керував автомобілем, а за її кермом була інша особа, натомість не вказує, хто ця особа.

З метою перевірки доводів, що наведені в апеляційній скарзі, під час судового розгляду судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис з нагрудного відео реєстратора поліцейського роти ДПС ГУПН в Запорізькій області, з якого встановлено, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1.

Отже, доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, а за кермом його автомобіля перебувала інша особа, спростовуються доданим до матеріалів справи відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського роти ДПС ГУПН в Запорізькій області.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 рік, без змін.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1