Номер провадження: 33/785/350/17
Номер справи місцевого суду: 502/2827/16-п
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Мандрик В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Мандрик В.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 23.01.2017 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Постановою судді Кілійського районного суду Одеської області від 23.01.2017 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, голова Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1,

закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до матеріалів справи, голова Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, посадова особа місцевого самоврядування 4 категорії 9 рангу, ОСОБА_2, який 06.11.2016 року прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування, попереджений про обмеження, пов'язані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та проходження служби і ознайомлений із загальними правилами поведінки державного службовця, з 26.01.1998 року до 23.12.2016 року входив до складу органу правління, а саме, є засновником (учасником) селянського фермерського господарства (СФГ) «Димитров». Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2, будучи головою Старотроянівської сільської ради, І сесії VII скликання, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій органів місцевого самоврядування та відповідно протоколу засідання виконавчого комітету Старотроянівської сільської ради № 06 від 29 червня 2016 року є головою виконкому на підставі рішення сесії № 05-1-VII від 06 листопада 2015 р. «Про утворення та затвердження персонального складу виконавчого комітету Старотроянівської сільської ради» не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, тобто до та під час засідання виконавчого комітету сільської ради щодо присвоєння адреси об'єктам нерухомого майна, а саме: будівлі сіносховища, 4-х рядного корівника, овчарника, силосної споруди та дороги до цих будівель, розташованих на території молочно - товарної ферми (МТФ) №2 за межами населеного пункту, відповідно поданих заяв - заява ОСОБА_3 (дружини голови ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3). Ці дії ОСОБА_2 кваліфіковані, як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2, будучи головою Старотроянівської сільської ради, І сесії VII скликання, відповідно протоколу засідання виконавчого комітету Старотроянівської сільської ради № 06 від 29 червня 2016 року є головою виконкому на підставі рішення сесії № 05-1-VII від 06 листопада 2015 р. «Про утворення та затвердження персонального складу виконавчого комітету Старотроянівської сільської ради» маючи реальний конфлікт інтересів, особисто доповідав та голосував під час розгляду питань про присвоєння адреси об'єктам нерухомого майна та дороги до будівель, розташованих на території молочно - товарної ферми (МТФ) №2 за межами населеного пункту, відповідно поданої заяви дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, рішення №24 від 29 червня 2016 р. «Про присвоєння адреси об'єктам нерухомого майна, розташованого на території Старотроянівської сільської ради, Кілійського району, Одеської області за межами населеного пункту». При цьому, ОСОБА_2, ані до початку проведення засідання сесії, ані під час її проведення, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та негайно не повідомив про наявність конфлікту інтересів склад виконкому Старотроянівської сільської ради Одеської області, а також не вжив всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, який виник у нього під час голосування за вищевказане рішення. ці дії ОСОБА_2 кваліфіковані, як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляції прокурор просить постанову суду скасувати, та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП та призначити штраф у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП 200 неоподаткованих мінімумів громадян.

В ході вивчення апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Дійсно, відповідно до ст. 250 КпАП України, якою регулювалися питання прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, прокурор має право: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідним органом заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші, передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Стаття 250 КУпАП, на яку послався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-VII від 18.04.2013 р., проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р.

Відповідно до ч.7 ст.23 вказаного закону, прокурор у разі встановлення адміністративного чи кримінального правопорушення зобов'язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження, а статтею 22 цього Закону прокурору надані повноваження тільки при підтриманні державного обвинувачення в суді щодо кримінальних правопорушень. Також статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» закріплено повноваження прокурора при здійсненні функції прокуратури наглядати за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян - ці повноваження спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово утримується в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

У відповідності до повноважень прокурора, визначених Законом «Про прокуратуру», були внесені змінив в КУпАП, а саме виключено право прокурора подавати подання, а також право на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення: статтю 290, яка передбачала таке право, - виключено взагалі; ст. 287 КпАП України, яка передбачає право оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, викладено в наступній редакції: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим»; частина друга ст. 294 КпАП України, якою регулюється апеляційний порядок перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, також не передбачено право прокурора на подачу апеляції.

Виходячи зі змісту ст. 287, ч.5 ст.7 КУпАП прокурор має право подати апеляцію на постанову суду тільки у разі, якщо нею застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст. 250 КпАП України, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КпАП України «Основні положення».

З приводу зазначених протиріч до Конституційного Суду України звертався гр-н ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку з положеннями частини п'ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у даній справі, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

Виходячи із загальних положень про дію закону у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, приходжу до висновку, що апеляційному суду слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КпАП України в редакції Закону від 14.10.2014 року, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги, що положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, відносно якої прийняте рішення районним судом про закриття справи, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, приходжу до висновку про відсутність у прокурора права на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та про неприйнятність апеляційної скарги прокурора до апеляційного розгляду, наслідком чого є необхідність повернення апеляційної скарги прокурору.

Керуючись ст. 287, 7 ч. 5, 294 КУпАП, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Порущенко Є.В. на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 23.01.2017 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 172-4, ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП повернути прокурору у зв'язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.О. Мандрик