Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/225/2017
Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Як зазначено у постанові судді, 22 жовтня 2016 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_2, керував автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1, по проспекту С.Бандери, 25 в м. Києві, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд для визначення стану сп'яніння проведено приладом «Драгер» у встановленому законом порядку в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 22 жовтня 2016 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1, по проспекту С.Бандери, 25 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, який від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда» д.н.з. НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням останніх уточнень, внесених під час її розгляду, просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, а матеріали справи повернути до Управління патрульної поліції м. Києва для належного оформлення матеріалів за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_2, не заперечуючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, посилається на те, що справу було розглянуто з грубим порушенням основних засад судочинства, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, як вважає скаржник, судом було порушено його конституційне право на захист, оскільки, незважаючи на клопотання захисника про відкладення слухання справи, її було розглянуто без його, ОСОБА_2, присутності, що позбавило його можливості реалізувати право на свободу в наданні доказів суду, а також доведення їх переконливості перед судом.

При цьому, як зазначає ОСОБА_2 він не мав змоги надати суду копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року, якою підтверджується той факт, що вчинене ним правопорушення від 22.10.2016 року було повторним, тобто передбаченим ч. 2 ст. 130 КУпАП, а відтак у складеному щодо нього протоколі АП2 № 034212 невірно зазначено суть інкримінованого правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, що призвело до прийняття передчасного рішення про доведеність його вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення допитаних в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків судді щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених як ст. 124, так і ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у порушенні ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Зокрема, крім часткового визнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП самим ОСОБА_2, його вина у вчиненні цього правопорушення, а також правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідними протоколами про адміністративні правопорушення, які були складені щодо ОСОБА_2, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2016 року (серія АП2 № 034212), актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою із результатом огляду на стан сп'яніння, який показав позитивну пробу та наявність 1,68 проміле алкоголю в крові, який було складено у присутності двох свідків, а саме свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та їх письмовими поясненнями.

Більш того, вказані вище свідки підтвердили обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не тільки в своїх письмових поясненнях під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а й безпосередньо в суді апеляційної інстанції.

Що ж стосується обставин проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння та його результатів, то суд апеляційної інстанції не має жодних підстав для сумнівів щодо їх законності та достовірності, оскільки перевіркою цих обставин була встановлена відсутність будь-яких порушень з боку поліцейських Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що висновки судді про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам вчиненого ним правопорушення, не можуть бути визнані обґрунтованими, в тому числі через те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як стверджує скаржник, невірно зазначено суть інкримінованого правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність, з огляду на таке.

Дійсно, приймаючи до уваги надану ОСОБА_2 копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто за порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке він вчинив 20 серпня 2016 року, дії останнього підпадають під ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті.

Разом з тим, вказана обставина не дає суду апеляційної інстанції правових підстав для скасування постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року та повернення матеріалів до Управління патрульної поліції у м. Києві, оскільки обставини вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2016 року, встановлені правильно.

Той факт, що ОСОБА_2 раніше, протягом року, притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, не може служити підставою для висновку, що встановлені суддею обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки порушнику нічого не заважало повідомити про це, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і розгляду справи в суді першої інстанції та подати до суду відповідний доказ особисто або через свого захисника, але він цього не зробив.

Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_2 просить повернути матеріали справи щодо нього до Управління патрульної поліції у м. Києві лише з метою оформлення протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а не через те, що його складено не уповноваженою на те посадовою особою, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина, не може служити підставою для повернення відповідним матеріалів для належного оформлення, оскільки прийняття такого рішення судом апеляційної інстанції не передбачене законом, зокрема ст. 294 КУпАП.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, наведені в ній обставини не дають підстав для висновку про те, що постановою судді від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 було притягнуто до юридичної відповідальності у спосіб, що суперечить закону, оскільки, як прямо передбачено ч. 1 ст. 61 Конституції України, нікого не може бути двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В даному ж випадку ОСОБА_2 було двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду але за різні правопорушення, які були вчинені протягом року з незначним проміжком часу.

Безпідставними слід визнати і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання на те, що справу було розглянуто у відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки навіть якщо припустити, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_2 на захист, це не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки в суді апеляційної інстанції останньому була надана можливість реалізувати всі передбачені законом права.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні, як адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення відповідно до положень ч. 2 ст. 36 цього Кодексу, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Маринченко М.М.