Справа №580/1578/16-п Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 33/788/55/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 275,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року водій ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 05 жовтня 2016 року о 15 годині 20 хвилин, керував мопедом «Honda» по вул. Грушева в м. Лебедині Сумської області з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини роту) та відмовився від проходження огляду на стан спяніння чим порушив п. 2.5 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати рішення судді, оскільки вважає його не законним через невідповідність наявних в матеріалах справи доказах з протоколом та постановою. Зокрема, апелянт вказує на те, що в ході складання відносно нього протоколу він з товаришем пояснювали поліцейським що на мопеді вони не їхали, оскільки в ньому закінчилося пальне, йшли пішки, водночас в судовому рішенні вказано, що мопед ОСОБА_3 був зламаний, в той час в судовому рішенні вказано, що ОСОБА_3 їхав, а він - ОСОБА_2 тримався за нього. Наголошує на тому, що вони з товаришем не їхали, а стояли на місці, оскільки втомилися, а складені відносно них протоколи вони підписували під погрозою поліцейських вилучення їхніх транспортних засобів. Разом з тим, копію протоколу, після його підписання, йому не надали, а натомість в телефонному режимі повідомили його дружину про те, що копію протоколу вони повинні забрати наступного дня. Отримавши протокол, вони виявили в ньому дописаних свідків, які за словами апелянта, не були присутні в той час на місці події. Крім того, поліцейський вказав про необхідність сплати 510 грн. та з його слів він зрозумів те, що його до відповідальності не притягуватимуть. З наданого суду відеозапису не вбачається того факту, що вони з товаришем їхали, а те, що на ньому зафіксовано їхні пояснення апелянт не знав, оскільки йому було не відомо про його відео зйомку.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив скасування постанови судді, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог ст.245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом забезпечується всебічне, повне та об'єктивне дослідження всіх обставин справи. Зазначені вимоги закону судом дотримані. Як убачається з матеріалів справи суддя першої інстанції, всебічно розглянув справу, об'єктивно оцінив добуті докази, з'ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм вірну оцінку.

Разом з тим, дослідивши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наявні в матеріалах справи докази, приходжу до висновку, що вони беззаперечно доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 187586 від 05 жовтня 2016 року, підписав та в поясненнях власноруч зазначив, що випив 0,5 л. пива, рухався мопедом, від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовляється, та що мопед веде в руках (а.с. 2).

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 05 жовтня 2016 року (а.с. 3) вбачається, що водій ОСОБА_2 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія постанови серії ПС № 757928 від 05 жовтня 2016 року, з якої вбачається, що 05 жовтня 2016 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_2 керував транспортним засобом, мопедом «Honda» без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України. З вказаною постановою ОСОБА_2 був ознайомлений та його копія була вручена останньому, що підтверджується його підписом. (а.с.19). Водночас будь-які відомості про оскарження ОСОБА_2 вказаної постанови в матеріалах справи відсутні, а навпаки вбачається те, що 10 жовтня 2016 року останній сплатив визначену йому постановою суму грошового стягнення.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається те, що ОСОБА_2 із товаришем ОСОБА_6 пояснювали, що рухались на мопедах, при цьому ОСОБА_2 тримався за останнього рукою, оскільки мопед його був не справний, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_2 відмовився (а.с.16).

Таким чином, при апеляційному розгляді справи про адміністративне правопорушення знайшов своє підтвердження факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом та факт відмови останнього від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння, що є порушенням ним відповідно вимог п.2.5 ПДР України.

Враховуючи викладене, вважаю доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині того, що він з товаришем не рухались на своїх транспортних засобах, а стояли на місці, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони знаходять своє спростування у вказаних вище доказах.

Твердження апелянта про те, що він протокол підписував під погрозою працівників поліції відібрати у нього транспортний засіб не підтверджуються жодними матеріалами справи, а тому вважати їх обґрунтованими не можна. Разом з тим, ні з апеляційної скарги ОСОБА_2 ні з матеріалів справи не вбачається того факту, що останній звертався до уповноважених органів зі скаргою на дії працівників поліції.

Щодо тверджень апелянта про ненадання йому правоохоронцями копії протоколу після його підписання, та вручення його лише на наступний день з підписами свідків, яких на місці події не було, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема з письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 датованих 05 жовтня 2016 року вбачається, що вони були присутні при складанні працівниками поліції протоколу відносно ОСОБА_2, підтверджують відмову останнього від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння та при цьому попереджені про відповідальність за надання неправдивих та недостовірних свідчень.

Не можуть заслуговувати на увагу, оскільки жодним чином не впливають на вирішення справи та не виключають вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, його доводи про те, що працівники поліції запевняли останнього, що сплативши штраф у сумі 510 грн., він буде звільнений від адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Разом з тим, як з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП так і з постановою про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 126 ч.2 КУаПА ОСОБА_2 був ознайомлений, а тому повинен усвідомлювати, що він вчинив два різних за своєю суттю правопорушення за які передбачена різна відповідальність, та сплата штрафу за вчинення одного правопорушення не може виключати відповідальності за інше.

Також, вважаю безпідставними посилання апелянта, як на підставу виключення його вини, відсутність на доданому до протоколу відеозаписі факту руху його транспортного засобу, оскільки з вказаного відео вбачається, що ОСОБА_2 погоджується зі словами поліцейського в частині здійснення ним та його товаришем руху на своїх транспортних засобах та при цьому вказує, що вони навмисно їхали не по центральній вулиці, а в сторону кладовища з метою здійснення обїзду центру міста.

Не можна прийняти до уваги і твердження викладені в апеляційній скарзі про недопустимість долученого до матеріалів справи відеозапису лише через те, що ОСОБА_2 не було відомо про здійснення фіксування його слів на відео, оскільки вказане відео у відповідності до ст. 251 КУаПА виступає належним доказом у справі.

Також, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність суперечностей між його поясненнями, де він вказував про відсутність, як із його сторони так і зі сторони товариша руху транспортними засобами, причиною якого була відсутність пального в його мопеді, та змістом постанови суду, де вказано, що мопед ОСОБА_3 зламався і в цей час написано, що ОСОБА_3 їхав, а ОСОБА_2 тримався за нього, оскільки матеріали справи спростовують вказані доводи. Так, відповідно до відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, з пояснень ОСОБА_2 вбачається, те що він погоджується та не заперечує того факту, що він здійснював рух своїм транспортним засобом тримаючись за товариша, який теж перебував у русі, при цьому звертає увагу на те, що вони з товаришем поїхали в обїзд центру міста, що виступає всупереч доводам його апеляційної скарги про не здійснення ним руху.

З огляду на викладене приходжу до висновку, що постанова суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою та не містить жодних підстав для її скасування і задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_1.