Справа № 448/1200/16-п Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 33/783/72/17 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та визначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень в користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 275,60 грн. судового збору.

Згідно постанови судді, 11 вересня 2016 року, близько 08:35 год., на 78 км.+800 м. автодороги М-11 «Львів-Шегині», ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем марки «Мерседес», р.н.з. №RPZ12377, з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження у встановленому порядку медичного огляду для визначення стану спяніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

На дану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та направити справу на новий судовий розгляд.

Вважає, що адміністративне стягнення, якому його було піддано оскаржуваною постановою суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Судом при розгляді справи безпідставно було відхилено ряд клопотань, спрямованих на захист його прав, зокрема про виклик свідка ОСОБА_4, який міг надати свідчення щодо перебування за кермом транспортного засобу.

Крім цього, судом на підтвердження вини ОСОБА_2 було оцінено лише непрямі докази, такі як: покази свідків про його відмову проходити медогляд на стан спяніння; рапорт інспектора взводу ОДДЗ ОСОБА_5 про керування саме ним автомобілем; протокол про адмінправопорушення, який фактично містить припущення про його причетності до скоєння правопорушення; протокол про адміністративне затримання, який зовсім не є доказом його вини та відеозапис, наданий інспекторами на якому не зафіксовано факт його перебування за кермом.

Також судом при розгляді даної справи безпідставно відхилено заяву про відвід ОСОБА_6, який раніше розглядав кримінальну справу щодо нього. Відтак були підстави побоюватись упередженості суду при розгляді даної справи.

Наведені порушення процесуальних норм права є суттєвими, оскільки такий розгляд справи позбавив можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків та призначення експертизи.

Вважає, що адміністративне стягнення накладено на нього безпідставно, висновок суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, тому таке рішення підлягає скасуванню, а справу необхідно направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, виступ захисника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи №448/1200/16-п, суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №089009 від 11.09.2016 року (а.с.1); протоколом про адміністративне затримання серії ЛВ № 006202 від 11.09.2016 року (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння (а.с.3-4); рапортом працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та даними відео фіксації про обставини вчинення правопорушення (а.с.5).

При цьому, не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що його було позбавлено права подавати додаткові докази оскільки і в апеляційний суд скаржник не подав жодних додаткових доказів своєї невинуватості.

Разом з цим суд вважає надуманим покликання ОСОБА_2 на безпідставну відмову у клопотанні про виклик свідка ОСОБА_4, який з слів скаржника керував його транспортним засобом під час зупинки такого працівниками поліції. Так відеозаписом події підтверджується той факт, що в салоні автомобіля окрім ОСОБА_2 ніхто більше не перебував і не міг бути, адже за період часу, з якого автомобіль ОСОБА_2 повернув праворуч і зник з камери спостереження до наступної його появи, становив не більше трьох секунд.

За цей короткий проміжок часу, водій автомобіля повинен був подолати відстань близько 15 м. до повної зупинки транспортного засобу після повороту праворуч, заглушити двигун, відчинити двері, вийти з такого та пройти відстань близько 10 м., щоб вийти із поля зору камери спостереження, що є неможливим.

При цьому, на відеозаписі окрім працівників поліції та правопорушника ОСОБА_2 перебуває ще один чоловік, який підїхав через 30 секунд на власному транспорті, після зупинки автомобіля ОСОБА_2, що виключає його перебування за кермом автомобіля, у якому знаходився правопорушник, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у клопотанні про допит свідка ОСОБА_4, який не був на місці події.

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, підтверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 При цьому сам ОСОБА_2 не заперечив того, що напередодні вживав спиртні напої.

Не встановлено і порушень при вирішенні заяви про відвід судді, оскільки чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено права на подачу взагалі такої заяви.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КпАП України щодо його змісту.

По справі всебічно, повно і обєктивно зясовано обставини вчинення правопорушення. Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи суддею місцевого суду, які тягнули б за собою скасування постанови, про що зазначено в апеляційній скарзі, не встановлено.

Адміністративне стягнення накладено у межах санкції ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чинною на час вчинення правопорушення, з урахуванням вимог ст.33 цього кодексу.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1