АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/883/17 Суддя 1-ї інстанції: Ульяніч І.В.
Провадження № 33/790/704/17 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Харкова

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2017 року у відношенні ОСОБА_2-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 242 «а», кв. 93, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Суддею першої інстанції було встановлено, що 18.02.2017 року о 22.05 в м. Харкові, по вул. Наталії Ужвій, 98 водій ОСОБА_2 керував автомобілем Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків, своїми діями він порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2017 року скасувати, та закрити провадження по справі.

На думку апелянта, постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і прийнятою без дослідження всіх необхідних обставин, так як насправді він не керував транспортним засобом, а знаходився біля нього, очікуючи механіка для здійснення ремонту світлових прибрів. Пояснення свідка ОСОБА_4 на думку апелянта не можуть доводити чи свідчити про здійснення ОСОБА_2 керування автомобілем, а пояснення інших свідків вважає такими, що теж не можуть підтверджувати чи керував він автомобілем чи стояв біля нього, бо ці свідки були залучені лише для фіксації факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, і не бачили факту керування.

Також зазначається, що свідок ОСОБА_5 надав пояснення, що ОСОБА_2 відмовився від проходження на огляду стан алкогольного спяніння за допомогою пристрою Драгер, та не памятає про пропозицію пройти огляд у медичному закладі, апелянт вказує, що такої пропозиції від поліцейських до нього не надходило.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд вважає, що вимоги вказаної правової норми в повній мірі дотримані суддею суду першої інстанції.

Суддею суду першої інстанції було встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 18.02.2017 року серії БР 266351, письмовими пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, розпискою ОСОБА_8, який прийняв керування автомобілем Honda, державний номер НОМЕР_2 та зобовязався не допускати до керування ОСОБА_2 до повного його протверезіння. Вказані обставини апелянтом та його захисником не спростовані.

Посиланнями апелянта на те, що пояснення свідка ОСОБА_4 та інших свідків не можуть доводити чи свідчити про здійснення ОСОБА_2 керування автомобілем, оскільки, як посилається апелянт, ці свідки були залучення лише для засвідчення факту відмови від проходження огляду в установленому законом порядку є безпідставними, так як в провину ОСОБА_2 ставиться саме відмова від проходження огляну на стан спяніння, що і підтвердили вказані свідки, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння в порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Посилання апелянта на те, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини встановлені протоколом серії БР 266351 від 18.02.2017 року зміст якого ОСОБА_2 не спростував.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що постанова від 17.05.2017 року за доводами апеляційної скарги скасуванню не підлягає, оскільки ОСОБА_2 та його захисник не надали для того переконливих доводів.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2017 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1