АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/44/17 Справа № 705/6273/16-п Головуюча у 1 інстанції Мазуренко Ю. В.
Категорія: ст.172-10 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Дмитренко М. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Дмитренко М.І., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Калініченка В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

українця, громадянина України, командира відділення старшого

планшетиста вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , проживаючого

за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк три доби, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 275 грн.60 коп.

в с т а н о в и в :
Як зазначено у цій постанові, 27.09.2016 року ОСОБА_1 не виконав законні вимоги командира щодо вибуття у відрядження до визначеної бойової військової частини Сухопутних військ Збройних Сил України згідно розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 р. № 321/6917, розпорядження першого заступника Генерального штабу від 24.09.2016 р. №321/7670, директиви Генерального штабу ЗС України від 05.09.2016 №Д-02, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.172-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що суд при винесенні оскаржуваної постанови порушив норми матеріального та процесуального права, не з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав оцінки доказам, наявним в матеріалах справи. При цьому він посилається на те, що суд при визнанні його винним не вказав самого наказу командира військової частини НОМЕР_1 про направлення у відрядження ОСОБА_1 до бойової частини Збройних Сил України, яка приймає участь в АТО, хоча дана вимога передбачена у телеграмі військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2016 року №350/104/2354 м.Вінниця, відповідно якої, з метою виконання директиви Генерального штабу Збройних сил України від 05.09.2016 року №Д-02, розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 року №321/6917 та розпорядження першого заступника Генерального штабу від 24.09.2016 року №321/7670 в листах відрядженнях військовослужбовців повинен вказуватись, як підстава наказ командира військової частини (від якої відряджається військовослужбовець). Крім того відповідно вищевказаних директив та розпоряджень військових відомств передбачено заміну військовослужбовців, які з поважних причин не можуть вибути до бойових військових частин. Так, він в рапорті від 27.09.2016 р. вказав, що за сімейними обставинами не може відбути у відрядження, так як має на утриманні двох батьків інвалідів, які повністю залежать від нього та двох неповнолітніх дітей, однак вказані обставини командиром частини на виконання вказівки директиви враховані не були і його було включено в список військовослужбовців, відібраних для відправлення у відрядження до бойової частини НОМЕР_3 м.Коломия, яка приймає участь в АТО. Вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 з метою перевірки його сімейних обставин, викладених у його рапорті направив лист №580 від 28.09.2016 року військовому комісару Уманського ОМВК щодо проведення розгляду його сімейного стану та надання довідки про сімейний стан і умови проживання, однак в подальшому так і не було долучено вказаної довідки та не враховано її при розгляді адміністративних матеріалів відносно нього в суді.

Вважає, що суд при накладенні на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті не врахував його сімейний стан, та стан його здоров`я, зокрема те, що він неодноразово лікувався в медичних закладах, що підтверджується довідками та висновками лікувальних установ, про це вказано і в характеристиці командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2016 р. доданої до протоколу про адміністративне правопорушення, чим допустив порушення вимог ст.33 КУпАП. Окрім того зазначив, що в діях командування військової частини щодо нього він вбачає упередженість, яка полягає в тому, що його службова характеристика долучена до протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності і складена з урахуванням обставин, які склалися станом на 28.09.2016 р., а саме після його відмови відбути у відрядження.

ОСОБА_1 просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ст.172-10 КУпАП, зазначивши, що при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлена адміністративна відповідальність.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин. Повідомлення про розгляд справи він отримував, однак з`явитися в судові засідання не міг, так як перебував на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі в м.Біла Церква та амбулаторному лікуванні про, що повідомляв суд першої інстанції, а тому висновок суду про те, що він зловживав своїми правами не являючись в судові засідання вважає помилковим, суд проігнорував вимоги ст.268 КУпАП та розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. Про постанову суду першої інстанції він дізнався 16.12.2016 р. коли отримав її по пошті, а 23.12.2016 р. подав на неї апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши автора апеляційної скарги, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та пояснив, що в його діях відсутній склад правопорушення - відмова від виконання наказу командира, оскільки наказ командиром військової частини про направлення його у відрядження до бойової частини Збройних Сил України, яка приймає участь в АТО не видавався і він з ним не був ознайомлений, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства, його представника - адвоката Калініченка В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Зауважив, що відповідно до «Інструкції з діловодства у Збройних Силах України затвердженої Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 р. №200», командир військової частини повинен був видати письмовий наказ про направлення ОСОБА_1 у відрядження, однак такого наказу не було видано, ОСОБА_1 з ним не знайомився під розпис, що в свою чергу, свідчить про недотримання командиром військовї частини НОМЕР_1 зазначеної інструкції та відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ст.172-10 КУпАП, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в судові засідання на 21.10.2016 р., 04.11.2016 р, 23.11.2016 р., 07.12.2016 р., не з`явився, будучи повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями (а.с.27,35,42), але повідомляв суд про поважні причини своєї неявки, а саме перебування на лікуванні у медичних закладах. Постанову суду йому в передбачений законом трьохденний термін було надіслано на його адресу, про що свідчить супровідний лист про направлення йому копії постанови (а.с.47), яку він отримав 16.12.2016 р. (а.с.55), однак враховуючи поважну причину неявки ОСОБА_1 в судові засідання перебування його на лікарняному, вважаю за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясовано усіх обставин щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, які не підтверджують висновку щодо винуватості ОСОБА_1 .

Стаття 172-10 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність військовослужбовця за відмову від виконання наказу або інших законних вимог командира (начальника). Суддею суду першої інстанції не з`ясовано, чи відповідає вимогам відповідного військового Статуту та якого саме із зазначенням пункту чи статті наданий ОСОБА_1 наказ командиром військової частини щодо вибуття у відрядження до визначеної бойової військової частини Сухопутних військ Збройних Сил України згідно розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 р. № 321/6917, розпорядження першого заступника Генерального штабу від 24.09.2016 р. №321/7670, директиви Генерального штабу ЗС України від 05.09.2016 №Д-02.

Так, відповідно до п.88,89 «Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України іноземцями та особами без громадянства», затвердженого Указом Президента України від 10.06.2016 року №248/2016

- п.88 військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

- п.89 військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка.

Вказані норми викладені також в керівних документах Мінстерства оборони України, а саме: відповідно до п.1.6 «Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 №530 направлення військовослужбовця у відрядження здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 1.2 цієї Інструкції, та оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування військової частини або підприємства, куди відряжений військовослужбовець, строку та мети відрядження.

Відповідно до п.2.3.3 «Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом начальника Генерального штабу ЗС України від 16.09.2013 р. №200» - накази по стройовій частині видаються з питань щодо, вибуття у відрядження, відпустку, на навчання, прибуття з відрядження, відпустки, навчання. Окрім того, згідно з цією ж інструкцією п.2.10.8.2. направлення особового складу у відрядження здійснюється керівником органу військового управління, командиром військової частини і оформляється наказом (по стройовій частині) із зазначенням: пункту призначення, найменування військової частини, органу військового управління або назви підприємства куди відряджено військовослужбовця, строку та мети відрядження; п.2.10.8.3. військовослужбовцю чи працівнику Збройних Сил України, який вибуває у відрядження (додаток 29 до цієї Інструкції), яке реєструється у Книзі обліку особового складу, тимчасово відсутнього у військовій частині та підписується командиром (керівником) військової частини.

Проте в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б свідчили про видачу наказу про направлення ОСОБА_1 у відрядження до визначеної бойової військової частини Сухопутних військ Збройних Сил України згідно розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 р. № 321/6917, розпорядження першого заступника Генерального штабу від 24.09.2016 р. №321/7670, директиви Генерального штабу ЗС України від 05.09.2016 №Д-02, також відсутні відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з цим наказом.

Крім того, на запит апеляційного суду Черкаської області надійшов інформаційний лист за підписом тов командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який повідомив, що наказ командиру відділення планшетистів вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 про вибуття у відрядження 27.09.2016 року, командиром військової частини ОСОБА_3 було віддано усно, що не суперечить Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Однак, з таким твердженням суд погодитися не може , оскільки віддання такого наказу усно є порушенням «Інструкції з діловодства у Збройних Силах України затвердженої Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 р. №200».

Разом з тим, судом при розгляді справи не були, дослідженні та взяті до уваги відомості про стан здоров`я ОСОБА_1 , який згідно медичної виписки №2866 від 31.10.2016 року військового шпиталю м.Біла Церкви, має такі захворювання, як гіпертонічна хвороба 1 стадії, хронічний диско генний попереково-крижовий радикуліт, захворювання кишково-шлункового тракту, та його сімейний стан, а саме перебування на його утриманні двох неповнолітній дітей та батьків похилого віку які потребують постійного догляду, що підтверджується медичними довідками. Так, відповідно до медичного висновку Уманського районного центру ПМСД від 08.02.2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має ряд тяжких захворювань та позбавлена можливості самостійно пересуватись та обслуговувати себе, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом третьої групи загального захворювання з ураженням опорно рухового апарату, а тому обоє батьків ОСОБА_1 потребують сторонньої допомоги.

Сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення вини ОСОБА_1 не підтвердженні в повній мірі належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну його відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією.

Таким чином, встановлено, що справу суд першої інстанції розглянув із порушенням вимог ст.ст.279, 280 КУпАП, докази наявні у справі ретельно не були перевірені, відповідно до ст.252 КУпАП, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов хибного висновку, визнавши доведеною провину ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП.

За таких обставин, вважаю необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову судді першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.294, 247 п.1 КУпАП,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк три доби скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ст.172-10 КУпАП закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. І. Дмитренко

апеляційного суду