АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/789/1/17 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Сарновський В.Я., при секретарях Романській К.М., Дідух М.Є., з у частю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову і справу закрити, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що хоча перебував в стані сп'яніння, однак транспортним засобом не керував. Про час та місце судового засідання повідомлений не був. Заяву, яка міститься в матеріалах справи про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлень - не писав та не підписував. SMS повідомлення про судовий розгляд від 20.10.2016р. не отримував, і взагалі в той час перебував в Італії. Вважає, що оскільки судом розглянуто справу без його участі це порушило його право на захист та позбавило можливості реалізувати його права, в тому числі й на надання пояснень, подання доказів і клопотаннь. Стверджує, що суд першої інстанції в достатній мірі не з'ясував чи винен він у вчиненні адміністративного правопорушення та в постанові не навів достатніх мотивів, на яких ґрунтується висновок про наявність в його діях складу адмінправопорушення. Суд в постанові послався на покази свідків, які не були допитані безпосередньо в судовому засіданні, а оскільки цього не було зроблено і в судовому засіданні він був відсутній, то це порушило його право на справедливий суд. Наголошує, що також через його відсутність в судовому засіданні він не зміг клопотати про виклик та допит свідків, які могли б підтвердити його доводи. Зазначає, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили лише факт відмови від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння, однак жодним чином вони не засвідчили факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Вказує, що постанову про адміністративне правопорушення він не отримував. Також зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, те що транспортний засіб в нього не був вилучений, що фактично підтверджує відсутність в інспектора підстав вважати, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Наголошує, що при винесенні постанови судом першої інстанції не вказано жодного доводу на підставі якого він обрав саме таке адміністративне стягнення, тобто не врахував особу порушника, його майновий стан, пом'якшуючі обставини, тощо. Зазначає, що оскаржувану постанову отримала його мати 18.11.16р. та повідомила його про наявність її лише 21.11.16р. тому просить поновити пропущений ним строк.

Заслухавши апелянта, який просив задовільнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та пояснив, що автомобілем керувала інша особа, а тому відносно нього протокол складено безпідставно, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи та заслухавши показання свідків, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і яка має право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, тощо. При відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто у випадку, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративні правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів, справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 була розглянута 04 листопада 2016 року у його відсутності. Як стверджує ОСОБА_1 про винесену відносно нього постанову він дізнався 21 листопада 2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14).

За таких обставин та враховуючи, що апеляційна скарга подана 24 листопада 2016 року вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови в даному випадку пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Щодо суті апеляційної скарги, то як вказано вище, справа була розглянута у відсутності ОСОБА_1, оскільки суд першої інстанції вважав його належно повідомленим про час і місце розгляду справи.

Як встановлено перевіркою матеріалів справи такий висновок суду не підтверджується.

Так, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №963742 від 01 жовтня 2016 року ОСОБА_1 не було повідомлено час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі відсутні відомості про час і дату розгляду справи в Тернопільському міськрайонному суді.

Разом з цим протоколом до суду було направлено заповнений на прізвище ОСОБА_1 бланк заявки на отримання судових повісток в електронному вигляді, на підставі якого суд першої інстанції надіслав йому повістку про виклик до суду у формі смс-повідомлення (а.с.8,11). Інших повідомлень ОСОБА_1 надіслано не було і не вручались.

При цьому поза увагою суду залишилось те, що у вказаній заявці відсутній підпис ОСОБА_1, а тому не перевіривши наявність його згоди на отримання повідомлень у електронній формі і наявність у нього можливості їх отримувати, суд першої інстанції не забезпечив його належного повідомлення про час і місце судового розгляду.

Як пояснив ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду бланк заявки на отримання електронних повідомлень він не заповнював і не підписував, оскільки часто на нетривалий час виїжджає за межі України, де свій телефон вимикає. Також, він перебував за кордоном і в день винесення оскарженої постанови.

Зі змісту апеляційної скарги і доданої до неї копії закордонного паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно 04 листопада 2016 року перебував за межами України, а отже був позбавлений можливості взяти участь в судовому розгляді чи заявити клопотання про його відкладення.

Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України" вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Таким чином, розглянувши справу у відсутності ОСОБА_1 який не був належно повідомлений про час і місце розгляду справи, суддя порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема, давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватись юридичною допомогою адвоката, тобто порушив його право на захист, що є безумовною підставою для скасування постанови, як незаконної та винесеної з істотним порушенням вимог КУпАП.

Крім того, перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.280 КУпАП щодо необхідності повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_1 суд в оскарженій постанові навів лише перелік матеріалів справи та залишив поза увагою наявні в них суперечності. Зокрема, доказами вини ОСОБА_1 суд визнав письмові пояснення ОСОБА_2 і ОСОБА_3, не розкриваючи в постанові їх зміст та не аналізуючи наведені в цих поясненнях дані, а тому доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду є обґрунтованими.

Встановлено, що в матеріалах справи наявні по два письмових пояснення вказаних свідків. В одному з них, обидва свідка кожен окремо, але дослівно однаково, описують події 01 жовтня 2016 року, а саме вказують, що близько 01 год. 30 хв. вони по АДРЕСА_1,51 бачили як невідомий чоловік в стані алкогольного сп'яніння намагався виїхати автомобілем із насипу піску. В іншому поясненні ці ж свідки вказують, що в 01 год. 58 хв. там же вони були залучені до проведення огляду на стан сп'яніння водія ОСОБА_1 на місці його зупинки.

З показань, допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_2 слідує, що вночі 1 жовтня 2016 року він з балкона своєї квартири побачив якийсь автомобіль, який намагався виїхати в купи піску в дворі його багатоквартирного будинку, а потім невідомий чоловік вийшов з автомобіля з місця водія. Також, свідок повідомив, що в певний час він пішов з балкона в кімнату, де взяв фотоапарат, яким з балкона вів відеозйомку подій до прибуття поліції, яку на його прохання викликала його дружина. На знятому ним відео особу водія видно не чітко, оскільки зйомка велась вночі з балкона будинку. Після приїзду поліції він вийшов у двір, де біля вказаного автомобіля побачив ОСОБА_1, а тому зробив висновок, що саме він є водієм.

Разом з тим, в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 категорично стверджував, що він не керував автомобілем.

Допитаний в ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_4 підтвердив, що саме він вночі 1 жовтня 2016 року керував автомобілем і заїхав у насип замерзлого піску в дворі будинку по АДРЕСА_1, з якого намагався виїхати, але не зміг і пішов по допомогу до знайомого, який живе поблизу за кілька будинків, а його батько - ОСОБА_1 залишився біля автомобіля. Коли повернувся, то батько повідомив, що відносно нього склали протокол.

Наведені показання свідка ОСОБА_4 підтверджують показання особи, яку притягнуто до відповідальності, та не суперечать показанням свідка ОСОБА_2, оскільки останній під час допиту в суді вказав, що водієм вважав особу, яку зустрів біля автомобіля, після того як вийшов з будинку, але спостерігав за подіями вночі і не безперервно, а відлучаючись на деякий час із балкону у свою квартиру.

Також, з показань свідка ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції, а на час їх прибуття знаходився біля автомобіля і в матеріалах справи відсутні дані про виконання працівниками поліції вимог ст.ст.265-2, 266 КУпАП щодо тимчасового затримання транспортного засобу і відсторонення від керування ним особи, відносно якої є підстави вважати, що вона керувала в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_3 судом першої інстанції допитана не була і в судові засідання 27 грудня 2016 року та 05 січня 2017 року, незважаючи на виклики апеляційного суду, не з'явилася.

За таких обставин, приходжу до висновку, що в матеріалах справи відсутні і в судовому засіданні не встановлено достатніх даних, які би спростовували пояснення ОСОБА_1 і беззаперечно доводили наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи встановлені в ході апеляційного розгляду обставини в сукупності, а саме що справу відносно ОСОБА_1 розглянуто з порушенням його права на захист, без належного з'ясування усіх даних, що мають значення для її правильного вирішення, і висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, що містять істотні суперечності, які в ході судового розгляду не були усунуті, приходжу до висновку, що оскаржену постанову не можна вважати законною і обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Усунути вказані істотні порушення судового розгляду та неповноту з'ясування обставин справи у першій інстанції, як і недоліки матеріалів справи, на даний час неможливо, оскільки з дня події правопорушення минуло більше трьох місяців і згідно ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення не може бути накладено. Відповідно до вимог п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7,245,252,268,280,294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Строк апеляційного оскарження ОСОБА_1 поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2016 року відносно нього скасувати і прийняти нову постанову, якою провадження у цій справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Я. Сарновський