АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд, що суд не забезпечив всебічного та повного з'ясування всіх обставин справи, а його висновки про винуватість ОСОБА_2. у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 не погоджувався із результатами огляду на стан сп'яніння, проведеного за допомогою приладу Драгер, працівники поліції не направили його до медичної установи для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. У зв'язку з цим ОСОБА_2 самостійно звернувся до медичного закладу, де за результатами проведеного освідування у нього не виявлено ознак алкогольного сп'яніння.

За наслідком розгляду апеляційної скарги просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, допитавши потерпілого та свідків, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 29 листопада 2016 року о 21 год. 50 хв. в місті Києві по проспекту Перемоги, 18, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, в порушення п.п.13.1, 13.3 ПДР України не вибрав безпечного інтервалу та безпечної дистанції і вчинив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_3, а також на автомобіль НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Суддя прийшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_2вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, у зв'язку з чим наклав на нього адміністративне стягнення за правилами ст.36 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає таке рішення законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п.п.13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, а також у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що є складом адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень суд обґрунтував: даними протоколів про адміністративні правопорушення серії АП1 № 905370 та серії АП1 № 925371, схеми ДТП, результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння, який був проведений за допомогою приладу «Драгер», даними акту огляду на стан сп'яніння, письмовими поясненнями учасників ДТП та свідків, даними довідки з інформаційно-облікової бази даних «НАІС».

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що працівники патрульної поліції не направили ОСОБА_2 до медичної установи для проходження огляду у встановленому законом порядку, так як він був незгодний з результатами огляду, проведеного за допомогою приладу Драгер.

Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Разом із цим, матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 не погоджувався із результатами огляду, проведеного за допомогою приладу «Драгер», та просив направили його до медичної установи для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. На підтвердження цього свідчать і показання допитаних в суді апеляційної інстанції потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 був в стані сильного алкогольного сп'яніння і не заперечував проти того, щоб пройти освідування на місці.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги консультативний висновок про те, що ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольної інтоксикації, оскільки огляд відбувся 30.11.2016 року о 09:15 год., тобто за сплином більше 11 годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, що є порушенням положень ч.4 ст.266 КУпАП.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону. Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз

Справа № 33/796/465/2017

Категорія КУпАП: ст.124, 130

Головуючий в 1 інст.: Малинников О.Ф.