АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1803/2016 Постанова винесена суддею Даниленко В.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. ПогребищеВінницької області, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, працюючої менеджером в ТОВ «Sipa-електро», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 01 вересня 2016 року о 20 год. 30 хв. по вул. Здолбунівська, 3-Д в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_1, при виїзді з заправочної станції не дотрималась безпечної дистанції (інтервалу) та здійснила зіткнення з автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п. 13.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи, просить її скасувати та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи і лише продублював дані, зафіксовані в протоколі, не оцінивши їх належним чином, не досліджуючи докази по справі, не надав жодного аналізу та зробив передчасний висновок про доведеність її вини, чим порушив вимоги матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд взагалі не досліджував жодного доказу по справі, так як до матеріалів справи були долучені фотокартки з місця ДТП, на які він не звернув уваги, не співставив зі схемою ДТП, не побачив, що на фото чітко видно, що задні колеса її автомобіля знаходились ще на плитці заправки, що вона не встигла навіть виїхати на дорогу, як її підрізав вантажний автомобіль ОСОБА_4, а тому твердження суду в постанові про те, що зіткнення сталося у другій смузі не відповідає дійсності.

Щодо схеми ДТП, яка виконана неналежно та некваліфіковано в частині зображення на ній місця зіткнення транспортних засобів, то на ній зображено зіткнення на другій смузі, проте фотокартки свідчать про протилежне та видно, що задні колесавантажного автомобілю знаходилися на її полосі, а саме - на крайній правій смузі, більш того, на схемі зображено, що він зачепив її колесом посередині авто, проте насправді водій вантажного автомобіля зачепив її правим заднім колесом, що підтверджується фотозйомкою, а також поясненнями самого водія вантажного автомобіля.

Більш того, вона зробила копію схеми в момент ДТП, але після ознайомлення з матеріалами справи в суді видно, що схема змінена в місці саме зіткнення транспортних засобів. Також на схемі ДТП не зазначено про сліди коліс, а саме - гальмівний шлях, який залишився від вантажного автомобіля, їх розміщення відносно елементів проїжджої частини або не зроблено запис про їх відсутність, що свідчить про те, що водій вантажного автомобіля порушив правила дорожнього руху та перевищив максимальний ліміт швидкості на заправці, не переконавшись в безпеці руху, не пропустив автомобіль, який знаходився по правому боці від нього, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також у схемі ДТП є виправлення, які є недопустимими, зокрема закреслено слово «немає» горизонтальної розмітки проїжджої частини та виправлено на слово «є», проте з фотокарток видно, що розмітки дійсно не було.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення у графі свідки П.І.Б. відсутні, хоча в її транспортному засобі знаходився пасажир, пояснення якого не було відібрано інспектором, проте дана особа - ОСОБА_5 може підтвердити в судовому засіданні, що саме з вини водія вантажного автомобіля була скоєна дорожньо-транспортна пригода. У судовому засіданні також було відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_5

Також зазначає, що судом не здійснювалось фіксування судового процесу в порушення ст. 197 ЦПК Україні та Інструкції про порядок фіксування судового процесу технічними засобами в загальних судах України, та не було присутнього секретаря судового засідання, який повинен був вести журнал судового засідання, а також у постанові суду неправильно зазначений орган, який виносив постанову про адміністративне правопорушення, зокрема зазначено ВДАІ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Крім того, суд не звернув увагу на диспозицію ст. 124 КУпАП України, згідно з якою обов'язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями особи у виді порушень правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів та іншого майна.

Щодо обставин події, то як на місці ДТП, так і під час розгляду справи, вона стверджувала, що дорожньо-транспортна пригода відбулася не з її вини, а з вини іншого учасника ДТП ОСОБА_4, який не подивився по дзеркалам, не переконався в тому, що дійсно по правому боці від нього почав рухатися автомобіль, не дав йому дорогу, не дотримався безпечного інтервалу та безпечної швидкості на заправці, тим самим, здійснив наїзд на її транспортний засіб та спричинив йому шкоду, чим порушив п.п. 10.1, 10.3, 13.1 ПДР, a тому винен в ДТП.

Проте, працівником патрульної служби був складений протокол про адміністративне правопорушення однобоко, стосовно неї, виходячи виключно з пояснень іншого учасника дорожнього руху.

Тому, на думку апелянта, в її діях не доводиться наявність порушень п. 13.1 ПДР, які б перебували у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, оскільки безпечної дистанції вона не порушувала і робила все, щоб уникнути ДТП, а якби водій вантажного автомобіля був уважним та дотримався безпечного інтервалу при виконанні маневру, ДТП не відбулося б.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також вислухавши пояснення свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про недотримання нею при виїзді із заправочної станції під час керування 01 вересня 2016 року о 20 год. 30 хв. автомобілем «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Здолбунівська, 3-д в м. Києві безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди, в тому числі і ОСОБА_2 без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху при виїзді із заправочної станції на вул. Здолбунівську в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4

При цьому, пояснення ОСОБА_2 про те, що виїжджаючи із заправки на проїзну частину з правого ряду, вона включила правий показчик повороту та, взявши трохи більший радіус повороту, оскільки там був заборчик, почала рухатись направо з дотриманням Правил дорожнього руху, переконавшись у безпеці свого маневру, а водій вантажного автомобіля, який почав виїжджати одночасно з нею з лівого ряду, не побачивши її автомобіль, почав рухатись дуже різко та швидко для здійснення повороту направо, та при цьому не переконався в безпечному інтервалі і не дав дорогу її транспортному засобу, що рухався праворуч, внаслідок чого не встиг загальмувати та зачепив останнім правим колесом її автомобіль, який фактично вже стояв на дорозі і не рухався, оскільки вона, побачивши, що вантажний автомобіль майже рухається на неї, загальмувала, щоб пропустити його, тобто не порушувала Правила дорожнього руху, що б призвело до зіткнення транспортних засобів, були ретельно перевірені суддею місцевого суду та обґрунтовано відхилені як неспроможні, оскільки повністю спростовуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, такі твердження ОСОБА_2 спростовуються поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, наданими ним після дорожньо-транспортної пригоди,про те, що, виїжджаючи на вантажному автомобілі із заправки в напрямку вул. Здолбунівської, він, пропустивши рух з лівої сторони та майже закінчивши маневр, в праве дзеркало побачив автомобіль білого кольору, який заїхав в його авто, а саме - в заднє праве колесо.

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення немає й у суду апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Так, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, видно, що в автомобілі «Сузукі» було пошкоджено ліву частину переднього бампера, ліву передню фару, переднє ліве крило, а в автомобілі «Рено» - підкрильник заднього правого колеса.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Сузукі» та «Рено» свідчать про те, що передньою лівою частиною автомобіль «Сузукі» контактував із задньою правою частиною автомобіля «Рено».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи відеозаписом та фотографіями пошкоджень автомобілів «Сузукі» та «Рено» після зіткнення.

Тобто дані схеми ДТП щодо місця розташування автомобілів «Сузукі» та «Рено» після зіткнення та їх пошкоджень, вказують на те, що ОСОБА_4 почав здійснювати маневр виїзду із заправочної станції на вул. Здолбунівську раніше, ніж його почала виконувати ОСОБА_2, яка, намагаючись повернути направо, не розрахувала радіус повороту свого автомобіля та автомобіля «Рено», який майже завершив маневр повороту направо у другу смугу руху, а відтак остання повинна була здійснювати свій маневр безпечно та дотримуючись безпечного інтервалу.

Отже, сукупність приведених вище доказів, які були досліджені судом першої інстанції, свідчить про недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, яким є відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про недотримання безпечного інтервалу водієм ОСОБА_4 внаслідок того, що зіткнення автомобілів сталося в крайній правій смузі, де знаходились задні колеса вантажного автомобіля, відповідно до наданих фотокарток, то вони є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких за вказаних нею обставин є неможливим як те розташування транспортних засобів після зіткнення, так і ті пошкодження та місце зіткнення, що зафіксовані на схемі ДТП та відображені у фотокартках, адже в протилежному випадку, за вказаних ОСОБА_2обставин, її транспортний засіб, зважаючи на габарити автомобіля «Рено», отримав би пошкодження всієї лівої сторони, а не лише передньої лівої.

Крім того, досліджені докази свідчать про те, що небезпечна ситуація є наслідком поведінки ОСОБА_2, яка, під час руху на виїзд із заправочної станції на вул. Здолбунівську не дотрималася безпечного інтервалу, а тому її уникнення могло бути забезпечено виключно шляхом дотримання нею вимог цього пункту Правил дорожнього руху.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як і доводи про її невинуватість та про порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Надані в суді апеляційної інстанції пояснення свідка ОСОБА_5, який, будучи допитаним за клопотанням ОСОБА_2, пояснив, що він був пасажиром в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 та коли вони виїжджали із заправки на вул. Здолбунівську в крайню праву смугу, задня частина вантажного автомобіля, який виїжджав разом з ними з лівої сторони, понеслася на них, і вони почали гальмувати, як і вантажний автомобіль, але передній бампер їхнього автомобіля з лівої сторони опинився під заднім колесом вантажного автомобіля, жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху, а тому доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не викликав цього свідка і не допитав його щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо в судовому засіданні, чим допустив неповноту, не заслуговують на увагу.

Також є безпідставними і твердження ОСОБА_2 про нездійснення судом фіксування судового процесу у протоколі судового засідання та за допомогою технічних засобів, оскільки здійснення такого фіксування Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.