Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3669/16-п
Провадження № 3/553/1258/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.12.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Полтаві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3

за ч. 1 ст. 130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу АП2 №111411 складеного 18.10.2016 року, близько 22 год. 23 хв. в м. Полтава по вул. Великорогізнянській, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Тойота Камрі, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Від огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, а саме за допомогою алкотестера «Драгер» та у лікаря нарколога відмовився у присутності двох свідків чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Притягуємий ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України не визнав та пояснив, що 18.10.2016 року він знаходився в своєму автомобілі Тойота Камрі, д.н.з. НОМЕР_1 з друзями на задньому сидінні. Їх усіх везла за кермом його машини знайома ОСОБА_2. Вони святкували, а тому вживали алкоголь. Їхали на задньому сидінні. Зупинились біля магазину по вул. Великорогізнянській у м. Полтаві близько 22-00 год. Стояли. Через деякий час підїхали патрульні. Відкрили двері його автомобіля і сказали що «Рухався автомобіль з пяним водієм». Коли почали виходити з машини то патрульні не могли визначитися хто саме, як вони вважали, їхав за кермом його машини, хоча за кермом знаходилась ОСОБА_2 Тобто вони вважали, що за кермом авто був хтось із них. Коли він вийшов з автомобіля, на запитання поліцейських повідомив, що він власник даного авто. Патрульні попросили надати посвідчення водія. Він надав посвідчення і вони на нього склали протокол за керування авто в стані алкогольного сп»яніння. Хоча авто стояло коли приїхали патрульні, а він сидів на задньому сидіння, за кермом була його знайома. Поліцейські їх не зупиняли, будь-яких звукових та світлових сигналів ніхто з них не бачив. Хоча водій у них був тверезий, з правами та документами, поліцейські не розібравшись зразу на нього, як власника склали протокол по ст. 130 КпАП України. Так дійсно, в той день він разом з друзями вживав алкогольні напої, проте авто у нетверезому стані не керував. Його машину поліцейські не зупиняли, а вже під»їхали тоді коли він разом з друзями сидів в машині біля магазину по вул. Великорогізнянській в м. Полтаві та спілкувались. Підтвердив те, що відмовився від проходження тесту на алкоголь так як не вважав за потрібне це робити з приводу того, що він не керував автомобілем. Про те що він не погоджується з діями патрульних їх повідомив особисто, як і те, що вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 130 КпАП України він не визнає. Просив справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що притягуємий ОСОБА_1 це її знайомий. 18.10.2016 року за кермом авто Тойота Камрі, д.н.з. НОМЕР_1 була вона коли до них під»їхала машина патрульних. Оскільки ОСОБА_1 та його друзі в той день святкували свято та вживали алкогольні напої. Їхавши по вул. Великорогізняніській в м. Полтаві, вони зупинилися біля магазину. Потім до них підїхали працівники поліції та попросили надати документи - посвідчення водія. Працівники поліції їх не зупиняли, ніяких звукових та світлових сигналів не було, а під»їхали коли вони стояли біля магазину. Вона їм показала свої права. ОСОБА_1 та його товариші сиділи ззаду в ато. Проте працівники поліції почали говорити, що за кермом була не вона, а хтось інший, спочатку говорили на одного, потім на іншого, а потім оскільки ОСОБА_1 сказав що він власник машини, склали на нього протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп»яніння.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 18.10.2016 року, близько 22-30 год. вони підїхали до нічного магазину по вул. Великорогізнянській в м. Полтаві. Вони сиділи в машині, за кремом була ОСОБА_2 так як всі інші в той день святкували та вживали алкогольні напої. До них підїхали поліцейські і почали казати, що їхній автомобіль рухався. Коли повиходили з машини ОСОБА_1 сказали, щоб він надав документи на авто. Після чого на нього склали адміністративний протокол за керування у не тверезому стані. Проте, що нібито вони їхали, їм повідомними, як сказали поліцейські, якась особа по телефону. Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти тест на алкоголь, але він відмовився так як повідомляв поліцейським, що він за кермом не був, а була ОСОБА_2, яка також вказувала їм на те, що авто Тойота Камрі керувала саме вона. В подальшому саме вона і повезла їх далі як тверезий водій.

Свідок ОСОБА_4 надав аналогічні покази свідченням свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні повідомив, що він працює інспектором ДПП УПП у м. Полтаві. 18.10.2016 року у вечірній час, вони отримали повідомлення від анонімного громадянина на приватний мобільний телефон його напарника про те, що на заправці БРСМ на «Леваді» стоїть автомобіль «ТОЙОТА КАМРІ», номерний знак 7444. Біля нього чотири особи жінка і три чоловіка. Їм повідомили, що за кермо сіла людина невеликого зросту і майже всі, окрім жінки, перебувають в алкогольному спянінні. Вони на цей час були на вул. Кагамлика в м. Полтаві. Поки вони спустились в мікрорайон Левада їх вже не було. Їм повідомили, що дане авто з великою швидкістю поїхало в напрямку вул. Миру. Вони десь хвилин пять поїздили по Леваді і не побачили нікого. А потім вже побачили цей автомобіль біля цілодобового магазину, який знаходиться на перехресті вул. ОСОБА_6 і Панянки. І звідти даний автомобіль також на великій швидкості поїхав в напрямку вул. Вороніна-Червоний Шлях. Наздогнали вони даний автомобіль біля магазину «Юлічка». І після того як він зупинився, він побачив в дзеркало заднього виду, що особа перелазить з водійського сидіння. На що вони швидко зреагували, вибігли з машини і відкрили передню дверку авто Тойота та зафільмували на відеореєстратор, як особа перелазить з водійського сидіння, а на його місце вже сідає жінка. Відповідно зясувавши обставини, вони склали на громадянина ОСОБА_1 протокол за ст. 130 ч.1 КпАП України. Також повідомив, що авто «Тойота» вони зупиняли за допомогою спецсигналів як звукових так і світлових, вони її наздоганяли, після чого водій припаркувався біля магазину «Юлічка», що видно з камер реєстратора та нагрудних камер. З жінкою яка була в авто вони не спілкувалися. На відео було зафіксовано і вони особисто бачили хто саме перелазив з водійського сидіння. ОСОБА_1 не підтвердив, що він був за кермом, але особа яка їм повідомила про подію, бачила, що саме він сідав за кермо на заправці БРСМ. Коли зупинились біля магазину, напарник почав знімати водійське сидіння через вікно, як громадянин ОСОБА_1 переліз назад, а на його місце сіла жінка. Свідки, які вийшли з машини, в процесі розмови через декілька хвилин повідомили, що саме громадянин ОСОБА_1 був за кермом. На відео це зафіксовано. Дана особа відмовилася і почала розказувати, що він пасажир та за кермом не був. Від підпису в протоколі та дачі пояснень в присутності свідків він також відмовився.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, окрім іншого, настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп»яніння.

Згідно з п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі -Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП та п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Проведення огляду особи з метою виявлення стану алкогольного сп»яніння здійснюється відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров»я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп»яніння проводиться: а) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); б) лікарем закладу охорони здоров»я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаної Інструкції за наявності ознак алкогольного сп»яніння, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції (зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Такий огляд на стан сп»яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п.4 розділу ІІ Інструкції).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Отже, ознаками об»єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5. Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто, у разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1-4 ст.130 КУпАП, до нього долучаються докази перебування особи у стані алкогольного сп'яніння або відмови від проходження такого огляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов»язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Згідно ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пасажир згідно ПДР України - це особа, яка користується транспортним засобом і знаходиться в ньому, але не причетна до керування ним.

Аналізуючи докази які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП не доведена. Висновок про це суд зробив із сукупності досліджених у справі доказів та фактів.

Так суд вважає, що поліцейський при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, діяв не у відповідності до своїх повноважень та способу, передбачених чинним законодавством, а тому протокол про адміністративне правопорушення суд не може визнати беззаперечним доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП, виявлення стану алкогольного сп»яніння ОСОБА_1, як водія транспортного засобу. Пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які обєктивно узгоджуються між собою та матеріали справи не підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 передбачених законом ознак алкогольного сп»яніння, які були підставою для вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп»яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень ч. 1 ст.130 КУпАП. Щодо пояснень свідка ОСОБА_5 щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв та керування в стані алкогольного сп»яніння, то суд до них відносить критично, зважаючи на те, що пояснення свідка не відповідають відеозапису, який було долучено до матеріалів справи, не узгоджуються з показаннями інших свідків, які безпосередньо були на місці події. Свідок ОСОБА_5 безпосередньо не бачив, що саме, ОСОБА_1 вживав алкогольні напої та керував авто в стані сп»ягніння, а дізнався про це лише з анонімного повідомлення про що зазначив. Логічні, послідовні і взаємопов»язані заперечення ОСОБА_1, про те, що він не кермував авто Тойота, а свідок ОСОБА_2 була за кермом авто узгоджуються між собою та не спростовуються іншими матеріалами справи. За наявності таких даних та доказів є абсолютно слушними сумніви у тому, що саме ОСОБА_1 керував авто 18.10.2016 року в стані сп»яніння. Переконливості таким висновкам надає і той факт, що допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, як очевидці подій підтвердили обставини, які повністю тотожні з поясненнями ОСОБА_1

В судовому засіданні було переглянуто відеозапис з місця адміністративного правопорушення за 18.10.2016 року, що міститься на диску надісланому на адресу суду разом з матеріалами адміністративної справи, з якого вбачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, який був припаркований по вул. Великорогізнянській в м. Полтаві та повідомили ОСОБА_2, що автомобіль зупинений за порушенням Правил дорожнього руху України, оскільки водій керував авто в стані алкогольного сп»яніння. На відеозапису також не видно зупинки працівниками поліції авто «Тойота» із застосування спец сигналів, так само як і переслідування даного авто. Також із відеозапису не видно, що саме водій ОСОБА_1 керував авто, а після його зупинки переліз на заднє сидіння.

Поліцейські, які зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 діяли в порушення вимог ст. 35 ч.1 Закону України «Про Національну поліцію» де законодавцем визначені підстави для зупинки транспортного засобу, які розширенню не підлягають і в диспозиції не зазначена така підстава зупинки транспортного засобу як орієнтування за повідомленням аноніма, і в порушення вимог даного Закону не проінформували водія про конкретну причину зупинення ними транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», що є обов»язком поліцейського .

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд погоджується із логічними висновками ОСОБА_1, про невідповідність обставин зазначених у протоколі щодо керування ним авто в стані алкогольного сп»яніння.

У даному випадку, висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, ґрунтувався поліцейськими на припущеннях.

За таких підстав, вина у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами, а тому, не може слугувати доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Інші докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище правопорушення, у матеріалах справи відсутні.

А тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування авто ОСОБА_1 у стані алкогольного сп»яніння, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП закрити у зв»язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_8