АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1429/2016 Постанова винесена суддею Родіоновим С.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні сина, 2009 р.н., працюючого викладачем в Академії муніципального управління, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 31 липня 2016 року о 02 год. 55 хв. по вул. Новокостянтинівській, 2 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів). Від проходження всіх форм та методів огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в його діях повністю відсутній склад адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, якому його було піддано, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Зокрема, вказує на те, що судом було грубо порушено процесуальні норми, оскільки судове засідання по справі не проводилось, його клопотання про особисту присутність у судовому засіданні та надання пояснень по справі не було розглянуто, а про винесене рішення суду він дізнався лише під час його отримання в суді, що позбавило його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.ст. 268, 271, 272, 279 КУпАП, а саме - надати пояснення, заявити клопотання про допит свідків, скористатися послугами захисника та розглядати справу про адміністративне правопорушення у встановленому законом порядку.

Звертає увагу й на те, що суд не надав оцінки тому, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо часу вчинення правопорушення, не збігаються з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення складено із зазначенням по тексту дати - 31 серпня 2016 року,хоча події фактично відбувались 31 липня 2016 року, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складено від 31 липня 2016 року. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення склав заступник командира роти №5 батальйону №2 УПП у м. Києві ОСОБА_11, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу було складено іншою особою - інспектором патрульної поліції - ОСОБА_10

Крім того, судом взагалі не було досліджено протокол про адміністративне правопорушення в частині, що стосується огляду особи на стан сп'яніння, оскільки в протоколі не вказано у зв'язку з виявленням яких ознак проводився огляд, за допомогою яких технічних засобів і в присутності яких свідків (ідентифікаційні дані осіб повністю відсутні).

При цьому, ним в клопотанні від 21.09.2016 року при викладі фактичних обставин подій було зазначено, що від огляду у встановленому законодавством порядку на стан сп'яніння він не відмовлявся, протиправних дій не чинив, натомість попросив у інспектора патрульної поліції, яка запропонувала пройти перевірку, документи (сертифікат) на засіб перевірки Драгер, однак йому було відмовлено у наданні будь-яких пояснень, а також відмовлено щодо можливості проведення огляду на стан сп'яніння у медичному закладі із забором зразків крові для встановлення результату, та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також судом не було перевірено його свідчення про те, що єдиними свідками, які знаходились на момент виникнення даної ситуації були пасажири - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а свідків, зазначених в протоколі - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, він на місці події не бачив, та відмовлено у задоволенні клопотань про виклик усіх свідків та інспектора ОСОБА_12 для допиту у судове засідання.

Тому, на думку апелянта,суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, тоді як наявні в матеріалах справи докази підтверджують лише факт його відмови від проходження медичного огляду для встановлення такого стану, тобто порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що також передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

Крім того, судом в порушення вимог ст. 33 КУпАП, при обранні виду адміністративного стягнення не було враховано та досліджено даних щодо особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо, а тому у цій частині постанова є такою, що не відповідає матеріалам справи та відповідно, не обґрунтованою та формальною.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу, інспекторів Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та свідків ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис, наданий Управлінням патрульної поліції м. Києва, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, рапортом інспектора поліції та даними акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме, що під час проведення працівниками поліції його огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу «Драгер», останні не надали на його вимогу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки і відмовили у проведенні огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а також поясненнями допитаних під час апеляційного розгляду інспекторів поліції ОСОБА_11, ОСОБА_12, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які свідчать про те, що ОСОБА_2 працівниками поліції протягом тривалого проміжку часу, неодноразово, в присутності свідків, пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, та було роз'яснено про те, що в разі його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але ОСОБА_2 від проходження огляду відмовився і при цьому ніяких документів на прилад «Драгер» не вимагав, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення і тільки після цього він почав вимагати документи на прилад «Драгер» та пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що після складання відносно нього протоколу, він не звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак алкогольного сп'яніння.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом не перебував в стані алкогольного сп'яніння та на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння, вимагав надати йому паспорт або сертифікат на прилад «Драгер», а також пропонував пройти огляд в медичних закладах, але йому було відмовлено, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами, а саме - відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції та поясненнями інспекторів ОСОБА_11, ОСОБА_12, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9

Крім того, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_6 є знайомими ОСОБА_2, а ОСОБА_14 - його колишня дружина, а тому можуть бути зацікавленими в результатах розгляду справи на його користь.

Доводи апелянта про те, що єдиними свідками, які знаходились на місці на момент виникнення даної ситуації, були ОСОБА_6 та ОСОБА_13, а свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які зазначені в протоколі, на місці події не було, спростовуються сукупністю вищенаведених доказів у справі, а тому на увагу не заслуговують.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано у зв'язку з виявленням яких ознак проводився огляд, за допомогою яких технічних засобів і в присутності яких свідків (ідентифікаційні дані осіб повністю відсутні), є надуманими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПіз зазначенням всіх необхідних даних.

Що ж стосується тієї обставини, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено дату його складання 31 серпня 2016 року, а в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу - 31 липня 2016 року, хоча події фактично відбувалися 31 липня 2016 року, то вона не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки це може бути розцінено лише як граматична або технічна помилка, а не як порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, що і підтвердили допитані під час апеляційного розгляду інспектори поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_10, які вказали, що протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складалися в один і той же день, а саме - 31 липня 2016 року.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_2 і його захисника, та порушення у зв'язку із цим прав ОСОБА_2 на надання пояснень по суті правопорушення, заявлення клопотань та користування правовою допомогою, то зазначені права ним в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ні ОСОБА_2, ні його захисником не надано.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_2, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.