АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1410/2016 Постанова винесена суддею Жмудь В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його представника за дорученням ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого водієм-експедитором в ТОВ «РЕНТА» проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 рокуОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 14 серпня 2016 року о 18 год. 40 хв. по бул. Кольцова, 14-ж в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова, нестійка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсності і прийнята з порушенням процесуальних норм, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в оскаржуваній постанові не наводяться пояснення і ставлення до вчиненого правопорушення особи, яка притягається до відповідальності, пояснення свідків та інші докази вини правопорушника, міркування і мотивовані висновки суду, а лише одним стислим реченням зазначаються ознаки правопорушення.

Також, на думку апелянта, судом не досліджено та залишено без уваги неправильно складений протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, які в порядку п. 2 ст. 278 КУпАП суд мав дослідити, звернути увагу на грубі помилки протоколу та витребувати додаткові матеріали.

Зокрема, в описовій частині оскаржуваної постанови йдетьсяпро те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_4 відмовився в присутності двох свідків, однак в резолютивній частині зазначено, що притягується до відповідальності ОСОБА_2, який, як зазначено, нібито порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, таким чином, суд в оскаржуваній постанові можливо помилково посилається на інший протокол, який складено стосовно іншої людини.

Неправильно вказано і час складання протоколу, який суперечить даним рапорту, оскільки протокол складено о 18-50 год., а в рапорті зазначено 19-10 год., тобто протокол складено на 20 хв. раніше, ніж отримано виклик від чергового про ДТП без потерпілих.

Також неточно визначено і місце події, оскільки у постанові йдеться, що нібито автомобіль Мазда рухався по бул. Кольцова, 14-ж, а насправді ж автомобіль знаходився на стоянці у дворі будинку АДРЕСА_1 на прибудинковій території, направлений капотом до стіни будинку, між якою на тротуарі та ближче до стіни - саджанці горобини, та на час прибуття патрульної поліції він стояв із заглушеним двигуном.

При цьому, апелянт зазначає, що він взагалі не керував автомобілем, а водієм була ОСОБА_5, яка нещодавно отримала водійське посвідчення та попросила у нього дозволу перепаркувати автомобіль, однак, завівши двигун, не врахувала, що він стояв на першій передачі, заскочила на бровку, від чого двигун одразу заглохнув та автомобіль зупинився перед саджанцем горобини. Він же в стані душевного хвилювання, для уникнення конфлікту з дружиною та прилюдної сварки, попросив, щоб ОСОБА_5 непомітно залишила автомобіль та взагалі покинула місце пригоди, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 А відтак, він не ухилявся від огляду на стан сп'яніння, оскільки не керував автомобілем та не був обтяжений обов'язками водія.

Крім того, складаючи протокол, поліцейські не залучили окремо його пояснення та зауваження до протоколу і діяли, не розібравшись в ситуації, з порушенням імперативних приписів ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 28 Конституції України.

Також судом не було враховано і його клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, та в порушення норм ст. 268 КУпАП розглянуто справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також пояснення інспектора Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, якими засвідчено факт керування автомобілем саме ОСОБА_2, який перебував в стані алкогольного сп'яніння, та рапортом інспектора поліції.

При цьому, не заслуговують на увагу і ствердження ОСОБА_2 про те, що він був позбавлений можливості надати письмові пояснення по суті правопорушення та зауваження до протоколу, оскільки це спростовується самим протоколом, в якому міститься підпис правопорушника про те, що копію протоколу він отримав.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що він взагалі не керував автомобілем, а стояв на вулиці та дивився, щоб ОСОБА_5, яка сиділа за кермом його автомобіля та перепаковувала його, нічого не зачепила, однак, не справившись з керуванням, оскільки нещодавно отримала права, вона заскочила на бровку та в'їхала в дерево, після чого непомітно залишила автомобіль та місце пригоди, щоб в подальшому уникнути конфліктів з його дружиною, то вони не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями допитаних під час апеляційного розгляду інспектора поліції ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9, який вказав, що саме ОСОБА_2, перебуваючи за кермом свого автомобіля, перелетів через бордюр та врізався в кущ. При цьому ОСОБА_2 здійснював рух автомобілем навіть з відчиненими водійськими дверцятами та ще й його нога волочилась по дорозі. Тому через ці обставини, він разом ще з одним свідком, вважаючи, що щось сталося з водієм, підійшли до автомобіля, та виявили, що водій ОСОБА_2 перебуває у нетверезому стані, через що вони забрали у нього ключі та викликали працівників поліції, щоб не дати йому можливості продовжувати керувати автомобілем в такому стані.

Окрім цього, свідок ОСОБА_9 зазначив, що автомобіль весь час знаходився у його полі зору і за кермом весь час був ОСОБА_2, при цьому ніякої жінки він там не бачив.

А тому такі пояснення ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

З цих підстав апеляційним судом не приймаються до уваги і надані під час апеляційного розгляду пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що на прохання ОСОБА_2 саме вона перепарковувала його автомобіль, як такі, що спростовуються вищенаведеними доказами у справі.

Крім того, слід вказати й про те, що свідок ОСОБА_5 є знайомою ОСОБА_2, з яким вони разом працюють, а тому може бути зацікавленою в результатах розгляду справи на його користь.

Що ж стосується тієї обставини, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час його складання о 18 год. 50 хв., а в рапорті - про отримання працівниками поліції виклику о 19 год. 10 хв., то вона не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки це може бути розцінено лише як граматична або технічна помилка, а не як порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, що і підтвердив допитаний під час апеляційного розгляду інспектор поліції ОСОБА_8, вказавши, що можливо інспектор ОСОБА_11 під час складання рапорту допустив механічну помилку, оскільки виклик був отриманий о 18 год. 40 хв., протокол про адміністративне правопорушення було складено о 18 год. 50 хв., а рапорт писався вже о 19 год. 10 хв.

Також є явною опискою, а не тим порушенням вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, і зазначення в описовій частині постанови суду, що від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку ОСОБА_4 відмовився в присутності двох свідків, оскільки як у вступній, так і в резолютивній частинах постанови зазначено, що притягується до адміністративної відповідальності саме ОСОБА_2, а не ОСОБА_4

Також при апеляційному розгляді справи не встановлено таких порушень норм процесуального закону, які б могли свідчити про порушення прав ОСОБА_2, передбачених ст. 268 КПК України, що стосується в тому числі і розгляду провадження у його відсутність.

Досліджуючи такі твердження ОСОБА_2, слід вказати на те, що він повідомлявся судом першої інстанції про всі призначені судові засідання, і судове засідання призначене на 30 серпня 2016 року було перенесено на 06 вересня 2016 року саме за клопотанням ОСОБА_2, у зв'язку з його хворобою.

При цьому, ОСОБА_2 був повідомлений про наступний розгляд справи судом 06 вересня 2016 року, ніяких клопотань про відкладення судового розгляду на вказану дату від нього не надходило, і на той період часу ОСОБА_2 вже не перебував на лікарняному, який, відповідно до наданої копії, був закритий 05 вересня 2016 року і вже з 06 вересня 2016 року ОСОБА_2 мав стати до роботи, а отже мав об'єктивну можливість, за наявності до того бажання, з'явитись в призначений час у судове засідання для розгляду його справи та реалізувати надані йому права, якими фактично знехтував, не з'явившись до суду без поважних причин.

Тому такі дії ОСОБА_2 свідчать про їх спрямування на затягування розгляду справи, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу у його відсутність.

До того ж права ОСОБА_2, в т.ч. і на надання пояснень по суті правопорушення, в повній мірі ним були реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_2врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.