АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/925/16 Головуючий у І-й інстанції - ШевцоваТ.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Дніпра, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 04.11.2016 року о 16:20 год. в м. Дніпрі по вул. Бориса Кротова, 35, ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння : звужені зіниці ока, які не реагують на світло, неприродна блідість, загальмована реакція. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що постанова судді першої інстанції не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Вважає, що суд не взяв до уваги безпричинну зупинку працівником поліції його автомобіля, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення. Зазначає, що причина зупинки зазначена лише в рапорті поліцейського, а саме порушення п.2.36 ПДР України, але патрульним адміністративна справа не розглядалась, стягнення не накладалось і постанова не виносилась.

Стверджує, що в стані наркотичного сп'яніння не перебував, однак патрульним все рівно було складено протокол.

Оскільки він заперечував проти тимчасового затримання його автомобіля чи доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик він просив дочекатись своїх знайомих, які повинні були доставити автомобіль на стоянку і лише потім він проїде з ними до лікарні, однак суд залишив ці суттєві обставини без уваги та прийшов до висновку про відмову від медичного огляду.

Вказує на те, що суд при накладенні стягнення не врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини що обтяжують чи пом'якшують покарання.

Ставить під сумнів покази свідків, оскільки вони не допитувались в судовому засіданні та не попереджувались про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показань.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 067744 від 04 листопада 2016 року; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до яких, в їх присутності водій ОСОБА_2 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження повного медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння про що свідчить його підпис (а.с.1).

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Відповідно до п. 4 розділу І - ознаками наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як вбачається з протоколу, водій ОСОБА_2 перебував з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме : звужені зіниці ока, які не реагували на світло, неприродна блідість, загальмована реакція.

Таким чином, інспектор патрульної поліції, діяв відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції та вимог чинного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Інших доказів невинуватості ОСОБА_2, в матеріалах справи відсутні та в суді апеляційної інстанції апелянтом та його представником не надано.

Посилання апелянта, стосовно того, що дії співробітників поліції є неправомірними, внаслідок того, що вони його безпідставно зупинили, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки дії співробітників поліції можуть бути предметом скарги на такі дії, проте жодним чином не свідчать про невинуватість особи у адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП. оскільки в вину ОСОБА_2, ставиться саме відмова від проходження огляду на стан сп'яніння.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.П. Піскун