Справа № 264/5462/16-п
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2016 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, не працюючого, який мешкає в с.Макідонівка Володарського району Донецької області по вул. Радянській, буд. 12, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 130 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 21 вересня 2016 року о 11 годині 47 хвилин біля будинку № 112 по вул. Невській в м. Маріуполі керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження у відповідності зі встановленим порядком медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився.

ОСОБА_2 в судовому засіданні провину не визнав, заперечуючи факт керування автомобілем. Пояснив, що 21.09.2016р. приблизно о 10-00 годині він та його знайомий ОСОБА_3 рухались на автомобілі НОМЕР_3 по вул.Невській в м.Маріуполі, який належить ОСОБА_4 та він інколи ним керує. Він знаходився на пасажирському сидінні позаду водія. Вони зупинились за перехрестям біля обочини, ОСОБА_3 вийшов з автомобіля та направився в сторону перехрестя. Він всовую чергу також вийшов з автомобіля та пішов до торгівельного павільйону щоб придбати сигарети та в цей момент був зупинений працівниками поліції, які стали вимагати в нього документи, що посвідчують особу та документи на автомобіль. При ньому документів не було, про що він повідомив поліцейських, які в свою чергу наділи на нього кайдани та посадили в патрульну машину і повезли до районного відділку Кальміуського району для встановлення його особи. У відділку вони запропонували продути алкотестер, однак він відмовився, оскільки не керував транспортним засобом та не заперечував вживання алкоголю. Його особу не встановили та повезли до наркології, де він відмовився здати аналізи для визначення стану спяніння та також не заперечував, що вживав алкогольні напої. Після цього вони поїхали до Лівобережнього відділу поліції, де поліцейські на капоті машини склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та винесли на місці постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом без водійського посвідчення та пошкодження фар. Він отримав копію постанови, протокол та написав письмові пояснення, в яких вказав, що транспортним засобом не керував, був зупинений як пішохід на тротуарі та свою провину не визнає. Після цього інша патрульна машина відвезла його в район торгівельного порту, де була складена постанова про затримання транспортного засобу, а приблизно о 17-00 годині його висадили поліцейські в центрі міста.

Провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

ОСОБА_2 ставиться в провину порушення вимог п. 2.5 ПДД України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння особи, яка керує транспортним засобом передбачена ст. 130 КУпАП.

Отже, для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак спяніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин його автором надані, одержані за відсутності сторони захисту, рапорт інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Маріуполі ОСОБА_5, висновок щодо результатів медичного огляду, в якому зазначена відмова ОСОБА_2 від проходження медичного огляду.

Свідки, які мали підтвердити факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан спяніння автором протоколу залучені не були та і сам ОСОБА_2 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв, однак наполягав на відсутності підстав для проходження огляду.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому звязку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, споспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «ОСОБА_6 проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

За клопотанням Балахчи судом був допитаний свідок ОСОБА_3, який пояснив, що він знайомий з ОСОБА_2, вони односільчани. Восени 2016 року ОСОБА_2 перебував у с.Мирне. Приблизно о 10-00 годині по вул.Невській він побачив біля торгівельного павільйону ОСОБА_2, який розмовляв з хлопцем та віддавав йому насос, а машина, на якій він їздить ВАЗ 2109 була припаркована біля обочини. Він побачив, що ОСОБА_2 був з явними ознаками алкогольного спяніння, а тому запропонував відвезти його на автомобілі до себе щоб він поспав. ОСОБА_2 погодився та віддав йому ключі від автомобіля і на заднє пасажирське сидіння. Він вставив ключі в замок запалення, тронувся, розвернув автомобіль та знову зупинився й вийшов з машини щоб зайти до магазину та придбати хліб, при цьому ключі він забрав з собою, двері зачинив, а ОСОБА_2 в цей час залишився в автомобілі, його голова була сперта на двері. Він бачив, що неподалік їхала машина поліцейських, але без проблискових маячків. В магазині він був хвилин 15-20, а коли повернувся назад, то побачив, що ОСОБА_2 вже не було, а прохожі люди розповіли, що останній вийшов з машини та пішов на ринок, а в цей час його забрали поліцейські.

У справі «Хорнкастл та інші проти Обєднаного королівства» (Заява № 4184/10) зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючі фактори, які дозволяють оцінити надійність показань. За обставинами справи, що розглядається питання про достовірність наданих поліцією письмових пояснень не може бути справедливо і належним чином вирішене без безпосередньої оцінки усних свідчень залучених стороною обвинувачення свідків.

В судовому засіданні допитаний інспектор поліції ОСОБА_7, який склав протокол про адміністративне правопорушення пояснив, що 21.09.2016 року приблизно об 11-40 годині під час несення служби він із напарником помітили автомобіль ВАЗ 2109, який при розвороті не показав лівий поворот. Вони проїхали за ним, однак не памятає яким чином зупинили автомобіль. Він бачив, що в салоні була лише одна людина ОСОБА_2. Після цього його колега ОСОБА_5 підійшов до водія, який дуже швидко покинув автомобіль та перейшов дорогу рухаючись до кіоску з цигарками. Потім підійшов він до Тімощука та почув, що ОСОБА_2 заявляє, що є пішоходом, а не водієм. Вони попросили предявити документи, на що ОСОБА_2 відповів, що документи його в машині, але їх там не виявилось, в звязку з чим, вони прийняли рішення доставити його до районного відділку для встановлення особи, а потім, в звязку з тим, що він мав запах алкоголю з ротової порожнини, запропонували подихати в алкотестер, на що він відмовився через те, що він пішохід, а не водій. ОСОБА_8 поїхав з ними до наркології, де також та з тих же підстав відмовився він проходження медичного огляду. Лікар оглянув ОСОБА_8 лише зовнішньо та дав висновок, після чого вони проїхали на стоянку районного відділу поліції, де склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та відібрали письмові пояснення. В звязку з тим, що машину порушника забрали на штраф майданчик, вони підїхали до іншого патруля в районі торгівельного порту, який віддав протокол про затримання транспортного засобу.

Допитаний в якості свідка інспектор роти №2 УПП в м.Маріуполі ОСОБА_5 пояснив, що 21.09.2016 року приблизно 10-11 годині вони зупинли по вул.Невській в м.Маріуполі автомобіль. В цей час в них працювали боді-камери. Він подав сигнал про необхідність зупинки за допомогою проблискового маячка водію. Автомобіль зупинився та з нього вийшов ОСОБА_8 і швидко пішов через дорогу. Він його наздогнав та попросив представитись, при цьому він почув від нього різкий запах алкоголю. Вони затримали ОСОБА_8 та відвезли до районного відділу поліції, запропонували подихати в алкотестер, на що він відмовився, потім повідомив, що готовий поїхати до наркології, але ж там аналізи він не дав. В наркології вони отримали висновок лікаря та поїхали до Лівобережнього районного відділу поліції, де склали протокол про адміністративне правопорушення. Додатково додав, що коли вони зупинили автомобіль через вікно він побачив в нього напівпорожню пляшку віскі. До складання протоколу вони через чергового встановлювали власника автомобіля та зясувалось, що автомобіль зареєстрований на тимчасово непідконтрольній території України та його власник також там перебуває.

В судовому засіданні був оглянутий відеозапис, наданий інспектором поліції, згідно із яким неможливо достовірно визначити, що саме ОСОБА_8 керував автомобілем 21.09.2016 року по вул.Невській, оскільки з відео вбачається лише як він переходить дорожню частину від автомобіля до кіоску.

Таким чином, за відсутності обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, свідчення поліцейських з огляду на їх зацікавленість у вирішені справи, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидці, котрі могли б підтвердити факт управління ОСОБА_2 транспортним засобом, відсутні. Надані стороною обвинувачення відеоматеріали також не містять даних, що беззаперечно спростовували б твердження правопорушника. Посилання представників поліції на фрагмент, на якому відображено як ОСОБА_2 переходить дорогу від автомобіля до кіоску, а також на те, що вони особисто бачили в машині лише одну людину, самі по собі, не можуть розцінюватися як неспростовне свідчення управління обвинуваченим цим автомобілем.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП України закрити внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Суддя: Н. В. Литвиненко