АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/931/16 Справа № 705/7304/16-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2016 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком на 30 (тридцять) годин; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 275,60 грн.,

в с т а н о в и в :

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що він 14.11.2016 о 13 год. 00 хв., перебуваючи в нетверезому стані, за місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, вчинив з матірю ОСОБА_4 сварку, ображав її нецензурною лайкою, чим міг завдати шкоди психічному здоровю потерпілої.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2016 року та звільнити його від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП.

Вказує, що постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення за адміністративне правопорушення; не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що 14.11.2016 о 13-00 год. за місцем свого проживання вчинив він сварку із своєю матір'ю ОСОБА_4 та образив її словесно, тому вона викликала працівників поліції, які відібрали у них письмові пояснення. Цього ж дня ми з матір'ю помирились і забули про сварку, тому що проживаємо разом та ведемо спільне господарство.

Указує, що в порушення ч. 1 ст. 268 КУпАП місцевий суд не викликав у судове засідання ОСОБА_4, яка заперечує проти притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також суд першої інстанції не врахував пом'якшуючі обставини, зокрема щире каяття й вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин.

Крім цього, вказує апелянт, місцевий суд не встановив його особу, а саме, що він є інвалідом 3 групи (довічно) та не може фізично працювати.

У судовому засіданні ОСОБА_3 був відсутній, вказавши у телефонограмі, що він не може прибути у судове засідання, у звязку зі скрутним матеріальним становищем. Просив розглянути справу без його участі.

Потерпіла ОСОБА_4 телефонограмою повідомила, що вони з сином дійсно помирилися. Вона не наполягає на притягненні його до відповідальності. Просила провести розгляд справи без її участі.

Перевіривши матеріали справи і доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи дотримався вимог матеріального і процесуального закону, вірно встановив обставини правопорушення, провів судове засідання у присутності ОСОБА_3, з урахуванням щирого каяття обвинуваченого обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винуватим у вчиненні поставленого йому у вину правопорушення та визначив йому необхідне і достатнє для його виправлення стягнення, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки не вбачає малозначимим поставлене йому у вину правопорушення. Тому, на думку суду апеляційної інстанції, застосування до вказаних правовідносин положень ст. 22 КУпАП, на чому наполягає апелянт, є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначимим визнається правопорушення, яке не спричинило і не могло спричинити жодної істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам, інтересам осіб.

Натомість висловлювання з боку обвинуваченого на адресу матері нецензурною лайкою, що ставиться йому у вину, на час вчинення цього діяння злякало її й змусило звернутися до правоохоронних органів, що підтверджується висновком інспектора Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 від 20.11.2016 року та пояснення ОСОБА_4 від 14.11.2016 р. (а.с. 2, 5).

Те, що обвинувачений і потерпіла, як син та матір, на даний час помирилися, на що вказує наявність заява потерпілої, не може вказувати на те, що діяння в момент його вчинення було малозначним (а.с. 15).

Твердження апелянта про те, що він є інвалідом 3 групи (довічно) та не може фізично працювати, не може бути підставою для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 30-1 КУпАП громадські роботи не призначаються, зокрема, особам, визнаним інвалідами першої або другої групи.

Тому, керуючись ст.ст. 22, 293, 294 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко