Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю:

особи, щодо якої винесено постанову, ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

потерпілого ОСОБА_5,

представника потерпілого ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Прибужани Вознесенського району Миколаївськоїобласті, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2016 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як встановив суд, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, 18 січня 2016 року близько 8 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2 на 18 км Житомирського шосе, всупереч вимогам п.п. 2.3 "б", 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, _______________________________________________________________________________

Справа № 33/796/504/2016 Постанова винесена суддею Зайцем Т.О.

Категорія: ст.124 КУпАП

що виразилося в тому, що суддя не вжив заходів для всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставини справи, дав невірну оцінку доказам, розглянув справу за її відсутності і наклав стягнення без урахування даних про її особу тощо.

Як вказує ОСОБА_3, всупереч вимогам ст.2772 КУпАП повістка із зазначенням дати і місця розгляду справи не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді їй не направлялася, а телефонограма, яка міститься в справі, не є належним повідомленням. Взяти участь у судовому засіданні вона не змогла з поважних причин, тому подала клопотання від 11.03.2016 року про відкладення розгляду справи, оскільки вважає себе невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення і бажала особисто давати пояснення, заявляти клопотання та реалізовувати інші права. Однак суддя клопотання проігнорував, розглянув справу і прийняв рішення під час її відсутності, чим порушив її права, передбачені ст.268 КУпАП, про що також свідчить те, що не було розглянуто клопотання, передані через захисника, про ознайомлення з матеріалами справи, про виклик свідків, призначення експертизи, закриття провадження. Протокол судового засідання не вівся, технічна фіксація не здійснювалася, справа розглядалася без секретаря і, не будучи експертом автотехніком, без призначення експертизи або допиту свідків, суддя зробив висновки щодо механізму ДТП.

ОСОБА_3 стверджує, що вимоги ПДР не порушувала, і дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення цих вимог ОСОБА_5, який рухався з перевищенням допустимої швидкості, виїхав на узбіччя, не дав дорогу автомобілю "Toyota" під її керуванням, що здійснював розворот у призначеному для цього місці, не зупинився та не об'їхав перешкоду, внаслідок чого здійснив зіткнення, і від удару автомобіль "Toyota" перекинувся. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків, яких викликано не було, а також матеріалами справи, складеними працівниками поліції, фотознімками з місця пригоди.

Крім того, вважає, що суд не врахував правовий висновок Верховного Суду України, згідно з яким відповідальність особи виключається, якщо ця особа порушила ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, а також не дослідив питання наявності чи відсутності причинного зв'язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху та суспільно небезпечними наслідками.

З огляду на викладені обставини просить постанову судді скасувати, визнати винним у ДТП водія ОСОБА_5 і закрити провадження в справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; пояснення потерпілого ОСОБА_5 і його представника ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою; опитавши правопорушника, потерпілого, свідків про обставини пригоди, дослідивши інші докази в справі та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами, які також були предметом дослідження в апеляційному суді.

Такими доказами є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою на те особою, в якому детально викладено обставини і суть вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, рапорті інспектора патрульної служби, протоколі огляду місця ДТП і схемі ДТП, протоколі огляду і затримання транспортного засобу, фотознімках, поясненнях потерпілого (т.1 а.с.1, 9-13, 15, 16, 17-19).

Так, з пояснень потерпілого ОСОБА_5, які він підтвердив у суді апеляційної інстанції, вбачається, що 18.01.2016 року близько 830 годині він, керуючи автомобілем "Daewoo", рухався по автодорозі Київ-Житомир у напрямку м. Києва зі швидкістю приблизно 70 км/год. На цій ділянці проїзна частина поділена на дві смуги для руху та узбіччя праворуч, відокремлене суцільною лінією дорожньої розмітки. Перед зіткненням рухався в крайній правій смузі, напрямок руху не змінював і на узбіччя не виїжджав. Раптово приблизно за 40 метрів попереду себе побачив автомобіль "Toyota" білого кольору, що рухався зліва направо з сторони зустрічних смуг, який перекрив йому дорогу, у зв'язку з чим застосував гальмування, але уникнути зіткнення не вдалося. Вважає, що пригода сталася через неуважність ОСОБА_3, яка перед здійсненням розвороту не переконалася в тому, що це буде безпечним, і не дала дорогу його автомобілю, що рухався в зустрічному напрямку.

Іншими перерахованими доказами, які містять дані про ділянку дороги, на якій сталася пригода (поділена на дві смуги для руху в напрямку руху автомобіля "Daewoo", з правого боку примикає узбіччя шириною 4,7 м, яке закінчується у місці для розвороту, з лівого - металева огорожа, яка розділяє напрямки руху), розташування дорожньої розмітки, дорожніх знаків і транспортних засобів після пригоди, слідів юзу автомобіля "Daewoo" довжиною 1,2 м, дрібних уламків скла та пластику біля передньої частини автомобіля "Daewoo", даних про характер та локалізацію пошкоджень транспортних засобів внаслідок пригоди (деформація всієї передньої частини автомобіля "Daewoo", деформація правої частини автомобіля "Toyota" від передніх правих дверей до правого заднього колеса, який лежить на лівому боці), також підтверджується, що пригода сталася на 18 км Житомирського шосе між автомобілем "Toyota", який здійснював розворот, і автомобілем "Daewoo", який рухався в крайній правій смузі.

Про рух автомобіля "Daewoo" в крайній правій смузі свідчить те, що більша його частина розташована в цій смузі, а передня права - в місці для розвороту, в яке переходить узбіччя. Слід юзу починається з лінії дорожньої розмітки, яка розділяє цю смугу і місце для розвороту, що також підтверджує пояснення потерпілого про намагання уникнути зіткнення шляхом гальмування.

При цьому слідів, що свідчать про переміщення об'єктів (транспортних засобів, уламків) на місці пригоди після ДТП до початку огляду виявлено не було.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджується між собою, суддя місцевого суду правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення і не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які містяться в справі, зміст яких буде викладено далі.

Таких висновків суду не спростовують пояснення правопорушника та доводи її апеляційної скарги.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_3 18.01.2016 року близько 815 - 820 години вона, керуючи автомобілем "Toyota", доїхала до 18 км Житомирського шосе і зупинилася в крайній лівій смузі, оскільки мала намір виконати розворот у протилежному напрямку. Попереду стояло приблизно 6 автомобілів, і коли настала її черга, під'їхала до розвороту і чекала на вільний проїзд, не наважуючись його зробити. Автомобіль чорного кольору, який стояв за нею, проїхав, вона продовжила чекати, оскільки дорога була слизька, а потік безперервний. На цій ділянці в зустрічному напрямку дорога поділена на дві смуги для руху і є додаткова крайня права смуга, відокремлена суцільною лінією, - узбіччя, де рух заборонено і яка упирається в острівець безпеки. Коли зупинилися зустрічні автомобілі в обох смугах і увімкнули аварійну сигналізацію, а найближчий до неї автомобіль "Chevrolet" показав фарами, що дає дорогу, переконалась у тому, що рух вільний і повільно почала розвертатись. Перетнувши дві смуги, доїхала до острівка безпеки і відчула сильний удар, від якого її автомобіль перекинувся на лівий бік. Через кілька годин після цього її було госпіталізовано з місця пригоди.

За клопотаннями ОСОБА_3 і ОСОБА_5 апеляційним судом було заслухано пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, досліджено фотознімки з місця на автодорозі Київ-Житомир, де сталася пригода, та відеозапис з місця пригоди (т.1 а.с.118-125, 152-154, 163-177, 178).

Свідок ОСОБА_9 дала пояснення про те, що в січні 2016 року близько 815 - 820 години в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 їхала на роботу по автодорозі Київ- Житомир. Перед місцем, де здійснюють розворот, ОСОБА_8 зупинився першим у крайній лівій смузі, щоб дати можливість проїхати зустрічним автомобілям. У смузі праворуч від них також зупинився автомобіль червоного кольору. Зіткнення сталося в місці для розвороту між автомобілем, який розвертався, і автомобілем, що рухався по смузі, яка знаходиться праворуч від них через смугу. Самого зіткнення не бачила і звернула увагу на ситуацію, коли почула звук удару. А висновки про рух автомобіля по узбіччю зробила, виходячи з того, що транспортні засоби у смузі праворуч стояли.

Свідок ОСОБА_10 повідомив про те, що не був очевидцем пригоди, однак після того, як 18.01.2016 року близько 840 години дізнався про ДТП за участю ОСОБА_3, приїхав на місце, де вже були працівники поліції і швидкої, які надавали їй медичну допомогу. Коли прибула слідчо-оперативна група, брав участь в оформленні матеріалів ДТП, складанні протоколів, замірах, після чого підписав протокол огляду місця події і схему ДТП. Заміри не перевіряв, але все інше в документах було відображено вірно. Автомобіль "Daewoo" був розташований частково в крайній правій смузі, частково - на узбіччі, а чи був на місці пригоди слід колеса цього автомобіля, не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що, прямуючи на роботу, рухався по Брест-Литовському шосе, під'їхав до розвороту в напрямку м. Києва і стояв у черзі приблизно сьомий. Автомобіль "Toyota" вже знаходився на розвороті. Зустрічні транспортні засоби в першій та другій смугах зупинилися, щоб дати дорогу автомобілям, які розвертаються. Автомобіль "Toyota" став виконувати маневр, і за ним - інший автомобіль, який стояв лівіше і розвернувся безпосередньо в смугах, а не призначеному для цього місці. Коли автомобіль "Toyota" майже закінчив манер, з ним здійснив зіткнення автомобіль "Daewoo", що рухався узбіччям, де рух заборонено, від чого автомобіль "Toyota" перекинувся на лівий бік. Вже коли вийшов, то побачив, що пригода сталася за участю його колеги ОСОБА_3, якій він допомагав вибратись з автомобіля.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_8 він, керуючи автомобілем "Chevrolet", рухався в напрямку м. Києві в крайній лівій смузі. Перед розворотом увімкнув аварійну сигналізацію і зупинився, щоб дати можливість зустрічним автомобілям виконати розворот. У крайній правій смузі також першим зупинився автомобіль червоного кольору. Коли ОСОБА_3 розверталася одночасно з автомобілем "Volvo", автомобіль "Daewoo", що рухався узбіччям і на який він ще раніше звернув увагу у зв'язку із створенням ним аварійної ситуації на дорозі, не дав їй дорогу і здійснив зіткнення з її автомобілем. Одразу після пригоди він не зупинявся і повернувся приблизно через 10 хвилин. Також свідок повідомив, що з ним в автомобілі знаходилася ОСОБА_9, слідів гальмування на місці ДТП він не бачив, і коли давав пояснення працівникам поліції, то говорив про рух автомобіля "Daewoo" в крайній правій смузі, маючи на увазі узбіччя.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що працює лікарем невідкладної швидкої медичної допомоги і, перебуваючи на чергуванні, близько 8 години їхав на виклик в автомобілі "ГАЗ". Автомобіль стояв у крайній лівій смузі, оскільки вони збирались розвернутися, і в цей час він став очевидцем ДТП на смузі зустрічного руху. Автомобіль у крайній лівій смузі зустрічного руху зупинився, а в крайній правій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_13, який зіткнувся з автомобілем "Toyota", що здійснював розворот. Від удару автомобіль "Toyota" перекинувся на бік. Після того, як вони розвернулись, оглянули учасників пригоди і викликали ще автомобіль швидкої.

За поясненнями свідка ОСОБА_12, 18.01.2016 року близько 800 - 820 години він, керуючи автомобілем "Mitsubishi", рухався по автодорозі Київ-Житомир у напрямку м. Києва в крайній лівій смузі. Права смуга була майже вільна. За 10-20 метрів до розвороту побачив, як автомобіль білого кольору, який виконував розворот, зіткнувся з автомобілем "Daewoo", що рухався в крайній правій смузі. Контакт стався між правою частиною автомобіля "Toyota" по центру і передньою частиною автомобіля "Daewoo". Від удару автомобіль "Toyota" перекинувся на бік, і після того, як зупинився, він допомагав водію-жінці вибратися з автомобіля разом з лікарем. Також він робив фото на місці пригоди, які передав ОСОБА_13 Осип скла був на острівку безпеки, оскільки в момент контакту автомобіль "Toyota" був у русі, і скло розлетілось у напрямку його руху, трохи праворуч від автомобіля "Daewoo".

Оцінюючи докази у їх сукупності, слід погодитися з висновками судді місцевого суду, який не взяв до уваги пояснення правопорушника, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, оскільки вони спростовуються, крім пояснень потерпілого, даних у протоколі огляду місця ДТП і схемі ДТП, в яких зафіксована об'єктивна слідова інформація, також поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, які суд апеляційної інстанції вважає за необхідне покласти в обґрунтування своїх висновків, і з цих же підстав відкинути пояснення свідка ОСОБА_9

Слід зауважити, що інформація про підозру в упередженості двох свідків, пояснення у яких були відібрані на місці пригоди (ОСОБА_7 і ОСОБА_8.), міститься і в рапорті інспектора патрульної служби від 18.01.2016 року (т.1 а.с.8).

При цьому суддею правильно і в межах повноважень встановлено механізм і обставини ДТП, оскільки в даному випадку потреба у спеціальних знаннях, у зв'язку з чим може залучатися експерт, відсутня.

Що стосується фотознімків з місця на автодорозі Київ-Житомир, де сталася пригода, та відеозапису, зробленого одразу після ДТП, то зафіксована на них інформація не дозволяє ні підтвердити, ні спростувати версію ОСОБА_3

Щодо інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, то завчасне повідомлення ОСОБА_3 по телефону про місце і час розгляду справи на 14.03.2016 року, яке було здійснено 26.02.2016 року, а не направлення повістки, що передбачено ст.2772 КУпАП, ніяким чином не порушує її права. Про те, що ОСОБА_3 достовірно було відомо про місце і час розгляду справи, свідчить подання захисником у день розгляду справи пояснень і низки клопотань, які датовані 11.03.2016 року, участь у судовому засіданні захисника. Мала вона можливість і ознайомитися з матеріалами справи, оскільки вже станом на 26.02.2016 року достовірно знала про те, що справа перебуває в суді.

Ведення протоколу судового засідання, здійснення технічної фіксації, а так само участь секретаря судового засідання при розгляді справи про адміністративне правопорушення, який здійснюється суддею одноособово, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено. А тому порушень норм процесуального права в цій частині суддею місцевого суду допущено не було.

Посилання в апеляційній скарзі на інші процесуальні порушення з огляду на те, що справу розглянуто під час її відсутності, не дивлячись на клопотання про відкладення судового розгляду у зв'язку з хворобою, є слушними, але не можуть бути підставою для скасування постанови судді та закриття провадження щодо ОСОБА_3 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тим більше, що при розгляді справи в апеляційному суді права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, були відновлені, і ОСОБА_3 у достатній мірі скористалася ними.

Недоречними є і посилання в апеляційній скарзі на те, що суддя місцевого суду не врахував правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05.11.2015 року в справі № 5-218кс15.

Згідно з цим висновком увипадку дорожньо-транспортної подіїза участюдекількох водіївдля вирішення питання про наявністьчи відсутністьв їхніх діяхскладу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинамистатті 286 КК, необхідно встановити причинний зв'язок міждіяннями (порушеннямправил безпекидорожнього руху) кожного зних танаслідками, щонастали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобтоз'ясуватиступінь участікожного успричиненні злочинногонаслідку. При цьому виключається кримінальнавідповідальність особи, яка порушилаправила дорожньогоруху вимушено, через створенняаварійної ситуаціїіншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Оскільки перед початком та зміною напрямку руху ОСОБА_3 повинна була переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і вона повинна була дати дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_13, що рухався в зустрічному напрямку, саме її односторонніми діями і було створено аварійну ситуацію.

Отже, обставини справи суддею місцевого суду з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне, і винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_3 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає вимогам ст.33 КУпАП, як то характеру вчиненого правопорушення, яким спричинено наслідки у виді істотної матеріальної шкоди, особі порушника і ступеню її вини, відношенню до вчиненого тощо.

Таким чином постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року, якою на неї накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у виді у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 /шість/ місяців, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн