АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1758/2016 Постанова винесена суддею Грегуль О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жагань (Польща), проживає за адресою: АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

У постанові суддя місцевого суду вказав, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року біля 20 год. 40 хв. по

пр. Маяковського в м. Києві керував автомобілем марки «Форд», державний номерний знак

НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння і після зупинки інспектором відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, про що він особисто письмово зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами адміністративного провадження.

ОСОБА_2, не погодившись з прийнятим суддею місцевого суду рішенням, просить в апеляційній скарзі його скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, що суддя неповно та неправильно з'ясував усі фактичні обставини справи, а висновки в постанові про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідають фактичним даним протоколу про адміністративне правопорушення, бо за наявності в провадженні відомостей про проходження ним огляду на стан сп'яніння, суддя безпідставно вказав у судовому рішенні, що він відмовився від такого огляду, не виклавши при цьому в постанові жодних доказів на обґрунтування таких висновків.

Водночас апелянт ставить під сумнів наявні в провадженні докази. Зокрема, звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього був складений працівником поліції до проведення відповідного тексту на стан сп'яніння і жодних ознак сп'яніння, на які є посилання в протоколі, у нього фактично виявлено не було, при цьому показник - 0,43% спеціального технічного засобу «Драгер», який застосовувався відносно нього, є сумнівним, бо робоча температура цього приладу +28С, що зафіксована в результатах проведеного тесту, не відповідає фактичному температурному режиму у жовтні 2016 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційні вимоги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апелянта, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови не дотримано, на що обґрунтовано вказується в апеляційній скарзі.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п.2.9.а Правил дорожнього руху України), передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п.2.9.г Правил дорожнього руху України), а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 Правил дорожнього руху України).

Проте, встановивши у постанові, що ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року біля 20 год. 40 хв. по пр. Маяковського в м. Києві керував автомобілем марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння і після зупинки інспектором відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, суддя місцевого суду, пославшись, як на доказ, на протокол про адміністративне правопорушення, не звернув увагу, що під час провадження в справі, і зазначене слідує зі змісту протоколу серії АП1 № 922990, було встановлено, що ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року біля 20 год. 40 хв. по пр. Маяковського в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, тобто керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що було виявлено під час проведеного за згодою водія, у встановленому законом порядку огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер».

Крім того, формально обґрунтувавши свої висновки про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доказами у справі, суддя місцевого суду їх зміст не розкрив та відповідної оцінки не надав.

Отже, суддя неповно та однобічно дослідив обставини справи і виніс постанову, зміст якої не відповідає вимогам закону, а тому, з огляду на викладене, у зв'язку з неправильним застосуванням суддею місцевого суду норм матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції нової постанови з урахуванням положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, згідно яких суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року біля 20 год. 40 хв. по пр. Маяковського в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, тобто керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що було виявлено під час проведеного за згодою водія, у встановленому законом порядку огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», отже вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. І такі обставини підтверджуються письмовими доказами у справі, зокрема, даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 922990 від 04 жовтня 2016 року, акту огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу від 04 жовтня 2016 року, складеному з дотриманням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, за участю свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які жодних зауважень щодо процедури проведення зазначеного огляду і результату тесту не заявили, та безпосередньо ОСОБА_2, котрий у вказаному акті власноручно зазначив про згоду з результатом огляду, що був зафіксований за допомогою спеціального засобу «Драгер Алкотест 6810», роздруківки з цього приладу з результатом 0,43 % проміле алкоголю, підписаної у тому числі й ОСОБА_2 без застережень.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджуються між собою, вважаю їх належними та допустимим доказами винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, отже у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. При цьому враховуються й пояснення ОСОБА_2, який в апеляційному суді не заперечував, що погодився на пропозицію співробітників поліції пройти відповідний тест на алкоголь, таке тестування проводилося за участю двох свідків і на той час він не ставив під сумнів результати тесту, лише відмовився давати письмові пояснення поліцейським, що і було зафіксовано в протоколі. В той же час суд відноситься критично до пояснень ОСОБА_2 про те, що на даний час він ставить під сумнів результати тесту, бо вважає, що від тієї кількості пива (один бокал), яку він у той день випив, не може бути такий показник алкоголю і взагалі він не міг перебувати у стані алкогольного сп'яніння та у нього не було таких ознак, бо почував себе добре, оскільки такі пояснення суперечать письмовим доказам у справі, аналіз яких свідчить, що на місці події ОСОБА_2 не оспорював ані дотримання поліцейськими процедури проведення огляду на стан сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу, ані результату відповідного огляду, водночас цифровий показник цього тесту - 0,43 проміле алкоголю в крові доводить ту обставину, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Доводи ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений до проведення відповідного тесту, тобто поліцейські до нього поставилися упереджено, не заслуговують на увагу, оскільки в протоколі зафіксовані результати огляду на стан сп'яніння, які відповідають показнику проведеного тесту, а посилання апелянта на невідповідність робочої температури технічного засобу фактичній, з урахуванням погодних умов у день тестування, не спростовують результати тесту, до того ж за поясненнями ОСОБА_2 в суді технічний засіб «Драгер» перебував до його застосування в салоні поліцейського автомобіля.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апелянта на обґрунтування прохання про закриття провадження в справі не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді, ОСОБА_2 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти стягнення в межах санкції цього закону.

Отже апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П.Павленко