печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Суддя Печерського районного суду м. Києва Бабенко С.Ш., розглянувши матеріали, які надійшли з Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Російської Федерації, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

06.08.2015р. інспектором дільничним Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_1

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 19.10.2015р.о 10 год 00 хв по АДРЕСА_2 здійснював підприємницьку діяльність без документів дозвільного характеру, чим порушив порядок проведення господарської діяльності.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, незважаючи на те, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, поважності причин неявки суду не надав, також заяв про неможливість розгляду справи за його відсутністю не надходило, у зв'язку з чим відповідно до ст.268 КУпАП суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю. При цьому, суд також враховує, що правопорушення, передбачене ст. 164 КУпАП, не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов'язковою (ч. 2 ст. 268 КУпАП). Будучи опитаним при складанні протоколу про адміністративне правопорушення по факту порушення порядку ведення податкового обліку ОСОБА_1 свою вину не визнав.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, якою адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 статті 164 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, а саме особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх вчинення будуть порушені громадський порядок і прагне цього.

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Згідно ст. 3 Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Податковий кодекс України під господарською діяльністю розуміє діяльність особи, що пов'язана з виробництвом, виготовленням та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України). Тобто, під визначенням господарської діяльності розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

В абзаці 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 року № 3 зазначено, що господарська діяльність це діяльність фізичних і юридичних осіб, пов'язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов'язкові ознаки якої безпосередність, системність її здійснення з метою отримання прибутку.

Згідно з роз'ясненнями в п. 4 даної Постанови під здійсненням фізичною особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи за реалізацію продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, відомості про те, яким видом господарської діяльності ОСОБА_1 займається, а також відомості про системність (три і більше разів протягом року, з метою отримання прибутку) зайняття ОСОБА_1 відповідним видом господарської діяльності в наданих до суду матеріалах відсутні, хоча наявність таких відомостей є обов'язковою, оскільки основною умовою настання відповідальності за ч. 1 ст. 164 КпАП України є провадження особою такого виду діяльності три і більше разів протягом року.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких доказів та документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 займається відповідною господарською діяльністю не міститься, не зазначено жодних фактичних даних, які б свідчили про наявність в діянні ОСОБА_1 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Не встановлені такі відомості судом і під час розгляду справи.

При цьому, зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності даного виду судочинства, обов'язок довести вказані обставини покладено на орган, який ініціює притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 164, 245, 247, 265, 283, 284, 287 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її з захисником протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя С.Ш. Бабенко