АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1763/2016 Постанова винесена суддею Тарасюк К.Е.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Пологи-Чобітьки Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сина, ІНФОРМАЦІЯ_5, приватного підприємця, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який 10.06.2016 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП до штрафу у розмірі 510 грн.,

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 03 червня 2016 року о 10 год. на мосту Патона в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під час зміни руху, не переконався що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити справу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зі схеми ДТП, а також пошкоджень, які зазнали автомобілі, вбачається, що саме автомобіль БМВ, під керуванням ОСОБА_3, здійснив наїзд на його автомобіль ЗАЗ, який під час ДТП рухався по мосту імені Патона по смузі руху, на якій здійснюється реверсивне регулювання, дорожня розмітка 1.9, відповідно до якої, при вимкнених реверсивних світлофорах на дорогах, де здійснюється реверсивне регулювання, рух заборонено.

На час дорожньо-транспортної пригоди на мосту імені Патона були вимкнені реверсивні світлофори, що підтверджується відповіддю Комунальної корпорації «Київавтодор», а отже рух по смузі, на якій здійснюється реверсивне регулювання, був заборонений. Однак, вказана обставина не була відображена ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в схемі ДТП.

При цьому, коли він звернувся за роз'ясненням цієї обставини до Головного Управління патрульної поліції в м. Києві, то отримав відповідь, що саме 03.06.2016 року близько 10 год., і саме інспектором роти №6 батальйону № 1 УПП м. Києва ОСОБА_4 на ОСОБА_3 була виписана постанова про порушення правил дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було враховано і той факт, що під час руху в його автомобілі ЗАЗ відмовили гальма, і з метою уникнення зіткнення з автомобілями, які рухались попереду, розуміючи та усвідомлюючи неминучий ризик зіткнення, а також керуючись п. 2.14 (е) ПДР України, він змушений був здійснити маневр і виїхати на смугу реверсного руху, рух по якій на той час був заборонений в обох напрямках, однак судом першої інстанції не було надано йому можливості підготувати та подати клопотання про призначення автотехнічної експертизи з метою підтвердження факту відмови гальм в його автомобілі перед ДТП.

Також зазначає, що при виїзді на міст Патона, він чітко бачив, що сигнали реверсивних світлофорів, які розташовані над реверсивною смугою вимкнені, і тому розумів, що відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху виконує Правила дорожнього руху України, і не може в'їжджати на цю смугу при вимкнених сигналах реверсивного світлофора.

Однак, зі схеми ДТП вбачається, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем БМВ, всупереч вимогам п. 8.7.4 Правил дорожнього руху, здійснив виїзд та рух по реверсивній смузі, в той час, коли він вчинив зміну напрямку руху в стані крайньої необхідності, задля збереження життя людей, свого життя, свого транспортного засобу від ушкоджень та уникнення ДТП із іншими автомобілями, які рухались перед ним, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала власності, здоров'ю, життю громадян і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Той факт, що в матеріалах справи не знайшло свого відображення те, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем БМВ, всупереч вимогам п. 8.7.4 Правил дорожнього руху, здійснив виїзд та рух по реверсивній смузі, безпосередньо перед ДТП, а його дії та порушення ним правил дорожнього руху кваліфікувалися за іншою статтею, говорить про те, що розслідування по даній справі Управлінням патрульної поліції в м. Києві було проведено однобічно та поверхнево, а судом першої інстанції дані факти були незаконно проігноровані.

Крім того, необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення, вбачається з обсягу та змісту слідчих дій Управління патрульної поліції в м. Києві, співробітники якої в своїх доводах його вини обмежились лише письмовим поясненням водія автомобіля БМВ ОСОБА_3, який умисно порушив п. 8.7.4 Правил дорожнього руху та здійснив виїзд та рух по реверсивній смузі, в той час, коли рух по ній був заборонений, тобто беззаперечною причиною ДТП є також і дії ОСОБА_3

Також в матеріалах справи не вказано, а йому не зрозуміло, як під час доопрацювання справи, було точно визначено місце ДТП, хоча з того часу пройшло більше 3 місяців.

Тому, на думку апелянта, судом першої інстанції не було належним чином з'ясовано обставини даної справи, чим було порушено вимоги закону щодо розгляду та вирішення адміністративних справ.

Також ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, як пропущений з поважних причин. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, незважаючи на подане ним клопотання про відкладення розгляду справи, він з'явився у судове засідання 04.10.2016 року, однак судового засідання не відбулося і помічником судді йому було повідомлено, що його клопотання задоволено, а про наступне засідання його буде повідомлено пізніше. Тому, не отримавши ніякого повідомлення про наступне судове засідання, він 03.11.2016 року з'явився до суду для отримання інформації по справі та дізнався, що суд розглянув справу за його відсутності та в цей же день отримав оскаржувану постанову.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо своєчасного вручення або направлення на адресу ОСОБА_2 копії постанови суду, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про незабезпечення ним безпеки здійснюваного маневру - зміни напрямку руху під час керування 03 червня 2016 року о 10 год. автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1,по мосту Патона в м. Києві, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі ДТП з уточненнями, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на мосту Патона в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів; а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо обставин події.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та під час апеляційного розгляду, він рухався по мосту Патона в сторону правого берега в третій смузі руху, в якийсь момент потік автомобілів почав пригальмовувати, і під час натискання на педаль гальм, вона в його автомобілі провалилась, тому, для того щоб не зіткнутися з автомобілями, які рухалися в попутному напрямку попереду, він прийняв рішення скористатися смугою для реверсного руху, яка в цей час була закрита для руху в обох напрямках, на яку і звернув. В цей час по смузі реверсного руху в попутному з ним напрямку рухався автомобіль «БМВ», внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті зіткнення в його автомобілі було пошкоджено лівий бік та ліве переднє колесо, а в автомобілі «БМВ» - правий бік.

При цьому вказав, що при виїзді на міст Патона він чітко бачив, що сигнали реверсних світлофорів, які розташовані над реверсною смугою вимкненні, а отже рух по реверсній смузі в обох напрямках був заборонений, тому розуміючи, що відповідно до п. 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху виконує ПДР, і не може виїжджати на цю смугу при вимкнених сигналах реверсивного світлофора та діючи в стані крайньої необхідності, намагаючись уникнути зіткнення з автомобілями, які рухались попереду, він виїхав на смугу реверсного рух, оскільки у нього відмовили гальма, та про порушення п. 8.7.4 правил дорожнього руху водієм автомобіля «БМВ» ОСОБА_3.

Тобто самим ОСОБА_2 не оспорюється та обставина, що дорожньо-транспортна пригода сталася при здійсненні ним перестроювання на смугу руху, по якій рухався автомобіль «БМВ» під керуванням водія ОСОБА_3

Проте, твердження апелянта про його невинуватість у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки, здійснюючи перестроювання та виїжджаючи на смугу реверсного руху, він розуміючи та усвідомлюючи неминучий ризик зіткнення, керуючись п. 2.14 (е) ПДР, діяв в стані крайньої необхідності, щоб уникнути зіткнення з автомобілями, які рухалися попереду, а порушення Правил дорожнього руху допустив водій автомобіля «БМВ», котрий, умисно здійснив виїзд та рух по реверсній смузі, в той час, коли рух по ній був заборонений, не лише не спростовуються наявними у справі доказами, а й взагалі не ґрунтуються на вимогах Правил дорожнього руху, оскільки навіть за умови наявності вказаних порушень, це не звільняло ОСОБА_2 від виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, які зобов'язують водія, починаючи перестроювання та будь-яку зміну напрямку руху, переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чого ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації, як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, дотримано не було.

Так, з пояснень другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, наданих ним одразу після ДТП, вбачається, що він, керуючи автомобілем «БМВ», рухався по мосту Патона в напрямку правого берега у крайній лівій смузі. Під час руху з правої смуги почав різко без сигналів перестроюватись автомобіль «Таврія», який рухався в одному з ним напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення правої сторони його автомобіля з лівою стороною автомобіля «Таврія».

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення немає й у суду апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Як вказують дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, зіткнення автомобілів «ЗАЗ» та «БМВ» сталося на реверсній смузі і в його результаті в автомобілі «ЗАЗ» було пошкоджено ліві передні двері, переднє ліве крило, переднє ліве дзеркало, лівий бік транспортного засобу, лівий передній диск, ліве переднє колесо, а в автомобілі «БМВ» - праві передні та задні двері, передній бампер, праве переднє крило, заднє праве крило, праве переднє колесо та диск.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «ЗАЗ» та «БМВ» свідчать про те, що передньою лівою частиною автомобіль «ЗАЗ» контактував із передньою правою частиною автомобіля «БМВ».

Тобто дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця зіткнення автомобілів «ЗАЗ» та «БМВ», їх розташування після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що на момент зіткнення автомобіль «ЗАЗ», змінюючи напрямок руху (виїзд в смугу руху, по якій рухався автомобіль «БМВ»), не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_2 у недотриманні п. 10.1 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.

Вимога п. 10.1 ПДР України передбачає повну відповідальність водія, що починає рух, перестроювання або змінює напрямок, за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. При цьому не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо запобігання можливим наслідкам у результаті виникнення небезпечних ситуацій.

Більше того, необхідно враховувати, що відповідно до п. 1.4, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність в його діях порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху та винність водія ОСОБА_3 спростовується не лише матеріалами справи, а й доводами самої апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_2 зазначає, що він, виявивши несправність гальм, здійснив перестроювання та виїхав на смугу реверсного руху в той час, коли рух по ній був заборонений, але діючи в стані крайньої необхідності і його дії були направлені на усунення небезпеки, що загрожувала йому, як водію автомобіля, а саме - уникнення зіткнення з автомобілями, які рухалися попереду в попутному з ним напрямку.

Між тим, згідно ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Проте, досліджені докази свідчать про те, що небезпечна ситуація є наслідком поведінки самого ОСОБА_2, який, під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, а тому її уникнення могло бути забезпечено виключно шляхом дотримання ним правил початку руху та зміни його напрямку.

А, відтак, на противагу твердженням ОСОБА_2, в його діях відсутній стан крайньої необхідності.

При цьому, незважаючи на те, що, за повідомленням Управління патрульної поліції міста Києва на адвокатський запит, 03.06.2016 року в м. Києві на мосту Патона інспектором УПП м. Києва ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення вимог п. 8.7.3 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., саме між діями ОСОБА_2 по недотриманню вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху та наслідками зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є прямий причинний зв'язок.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про його невинуватість та про порушення водієм ОСОБА_3вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

З огляду на достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 в порушенні вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, підстав для проведення по справі судової автотехнічної експертизи не вбачається, а відтак, посилання апелянта на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції йому не було надано можливості заявити клопотання про призначення автотехнічної експертизи з метою підтвердження факту відмови гальм в його автомобілі перед ДТП, які за два тижня до ДТП були замінені, відповідно до акту виконаних робіт, з урахуванням апеляційного перегляду його доводів за скаргою, не вплинула на правильність прийнятого судом рішення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення у справах, підвідомчих суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки правопорушення мало місце 03.06.2016 року, то на момент розгляду справи в суді першої інстанції, передбачені в ч. 2 ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, у зв'язку з чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягало закриттю.

Однак, при розгляді справи судом першої інстанції дана обставина залишилася поза увагою судді, тому постанову судді в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Крім того, необхідно внести зміни у постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, у зв'язку з допущеними помилками, а саме: у встановлених суддею фактичних обставинах справи змінити держаний номерний знак автомобіля НОМЕР_2» на «НОМЕР_2».

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення лише частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати і провадження у справі закрити, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Внести зміни в постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, а саме: у встановлених суддею фактичних обставинах справи змінити держаний номерний знак автомобіля НОМЕР_2» на «НОМЕР_2».

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.