Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1714/2016
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року,

ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 14 серпня 2016 року близько 04 год. 23 хв., ОСОБА_2 керувала автомобілем «DIAHATSU MATERIA» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Героїв Дніпра, 40А, в м. Києві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовилась.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2, а справу про адміністративне правопорушення щодо неї - закрити за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої скарги, захисник ОСОБА_3 посилається на те, що постанова судді є незаконною, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Як вказує скаржник у своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 дійсно не була присутня на судових засіданнях, як про це зазначено в оскаржуваній постанові, однак це було пов'язано з тим, що остання перебувала на лікарняному, про що було повідомлено суд, але суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, прийняв рішення у відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, чим позбавив ОСОБА_2 права особисто надати пояснення, подати докази та заявити клопотання про допит свідків.

Також, скаржник зазначає про те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 керувала автомобілем о 04 год. 50 хв. 14.08.2016 р, що підтвердили в судовому засіданні інспектори патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Проте після вибіркового перегляду відеозапису з'ясувалось, що час, зазначений в протоколі не співпадає з даними відеозапису з нагрудних камер інспекторів поліції, на що інспектори пояснили, що не знають кому саме із чотирьох екіпажів патрульної поліції належить відеозапис.

Тому висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, оскільки судом не встановлено, які відеофайли належать якому екіпажу патрульної поліції.

Крім цього, суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, вказавши що вони спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, відеозаписами, скріншотами відеозапису та поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Проте інспектори патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самі вказували про наявність цього свідка.

Більш того, суд не вказав в оскаржуваній постанові, в чому саме пояснення свідка ОСОБА_6 не відповідають дійсності і які саме факти спростовуються іншими доказами.

Виходячи з наведеного, захисник робить висновок про те, що розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за № 14.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника на підтримку поданої останнім апеляційної скарги; пояснення свідка ОСОБА_6; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, вона встановлює адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу змісту вказаної норми можна зробити висновок про те, що, в будь-якому випадку, як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, так і у випадку відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, суб'єктом відповідальності за цим законом є особа, яка керує транспортним засобом, тобто водій.

Між тим, незважаючи на докази, на які суддя послався у своїй постанові на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме на протокол про адміністративне правопорушення, рапорти, відеозаписи, що містяться в матеріалах справи, письмові та надані в судовому засіданні пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вони не можуть бути визнані беззаперечними доказами вини ОСОБА_2, з огляду на таке.

По-перше, дані про те, що 14 серпня 2016 року близько 04 год. 23 хв., автомобіль «DIAHATSU MATERIA» д.н.з. НОМЕР_1 рухався по тротуару вул. Героїв Дніпра, 40А, в м. Києві та що в цей момент за кермом цього автомобіля була саме ОСОБА_2, яка є його власником, об'єктивно нічим не підтверджені, оскільки посилання на це в протоколі про адміністративне правопорушення та в рапортах інспектора патрульної поліції ОСОБА_9. не тільки суперечать іншим даним, про які повідомили в своїх поясненнях сама ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_6, а й не узгоджуються між собою.

Зокрема, приймаючи до уваги та визнаючи пояснення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правдивими, послідовними та такими, що підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами, відеозаписами та скріншотами відеозапису, що містяться в матеріалах справи, суддя не звернув уваги на те, що між тими даними, які відображені в письмових документах та відеозаписами, а також поясненнями вказаних свідків в судовому засіданні маються істотні суперечності, щодо суттєвих обставин, вчиненого правопорушення, які стосуються не тільки часу його вчинення.

Так, в рапортах ОСОБА_5 (а.с. 3, 7) зазначається про те, що ОСОБА_2 рухалась по тротуару, чим порушила п. 11.13 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, проте її не було притягнуто до відповідальності за це правопорушення, як і не зазначено про те, що після зупинки автомобіля ОСОБА_2 перелізла в салоні з місця водія на переднє пасажирське сидіння, про що вони повідомили лише в суді.

Більш того, з відеозаписів, які здійснювались з камер інспекторів патрульної поліції взагалі не зрозуміло, чи зупиняли вони автомобіль, яким начебто керувала ОСОБА_2 і що саме стало причиною зупинки цього автомобіля, оскільки з моменту початку фіксації спілкування з останньою, ніхто із інспекторів патрульної поліції чітко не зазначив на камеру, а ні про причину зупинки, а ні про суть порушень правил дорожнього руху.

По-друге, незважаючи на наведені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння, які були виявлені у ОСОБА_2, суддя не мав достатніх підстав для визнання її винною в тому, що вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, оскільки об'єктивні дані, які б підтверджували її перебування в такому стані, шляхом проведення огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку отримані не були, а відповідальність за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного чи іншого сп'яніння законом не передбачена.

По-третє, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами того факту, що ОСОБА_2 перебувала за кермом та керувала автомобілем «DIAHATSU MATERIA» д.н.з. НОМЕР_1 14 серпня 2016 року близько 04 год. 23 хв., виходячи з наведених вище обставин, а також вимог ст. 62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, виникають сумніви і щодо наявності підстав для її відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки така відповідальність встановлена лише для осіб, які керують транспортним засобом.

Тим більше, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в присутності яких ОСОБА_2 відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння, в своїх поясненнях в суді першої інстанції пояснили, що свою відмову ОСОБА_2 мотивувала тим, що вона не керувала автомобілем, а була на пасажирському місці. Самі ж ці свідки не бачили того, що остання керувала автомобілем, а свідок ОСОБА_6, як в суді першої, так і апеляційної інстанції впевнено стверджував про те, що до появи автомобіля патрульноїполіції автомобіль «DIAHATSU MATERIA» д.н.з. НОМЕР_1 стояв на тротуарі і не рухався, а ОСОБА_2 сиділа на передньому пасажирському сидінні.

По-четверте, підтвердженням того, що ОСОБА_2 без достатніх на то підстав було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім наведених вище обставин, слід визнати і той факт, що в оскаржуваній постанові не зазначеного жодного пункту правил дорожнього руху, які порушила остання, як водій транспортного засобу, а саме щодо заборони керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та проходження, на вимогу працівника поліції, в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

До цього слід також додати і те, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, рапортах та поясненнях інспекторів патрульної поліції викликають сумніви в своїй об'єктивності не тільки через їх суб'єктивний характер, а й через непрофесіоналізм дій співробітників патрульної поліції, які, протягом майже двох годин (згідно записів з відеореєстратора з 04:23:26 до 06:21:43) у складі не менш ніж чотирьох екіпажів, займались з'ясуванням незрозумілих обставин, які не були безпосередньо пов'язані з оформленням матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, хоча прядок їх дій виписаний у відповідних відомчих інструкціях, а права та обов'язки закріплені в Законі України «Про Національну поліцію» та нормах КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути визнана доведеною, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б самі по собі, або в сукупності дозволили зробити висновок про те, що вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння або як особа, яка керує транспортним засобом, відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

У зв'язку з цим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2- скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Бевзенко Ю.П.