Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП Суддя 1-ої інстанції - Іванченко А.М.
Суддя доповідач - Куракова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм ПрАТ «ММК ім. Ілліча», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2016 року об 11 годин 45 хвилин ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Opel Omega» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 біля будинку 12 по вулиці 25 квартал в Кальміуському районі м. Маріуполя в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою пристрою «Драгер» в присутності двох свідків. ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що не згоден з постановою, оскільки доказів того, що він керував 04.09.2016 року транспортним засобом суду не надано. Вважає, що суд порушив вимоги КУпАП. Стверджує, що постанова незаконна, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що слід скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати за таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Однак дані вимоги закону судом при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не виконані в повному обсязі.

З постанови суду вбачається, що суддя прийшов до висновку про порушення з боку ОСОБА_2 п. 2.9а Правил дорожнього руху України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 902762 від 04.09.2016 року (а.п. 5), пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.п. 6), в присутності яких проводився огляд правопорушника на стан алкогольного сп`яніння, а також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер».

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

З протоколу АП1 № 902762 вбачається, що ОСОБА_2 власноручно зробив запис про те, що він 04.09.2016 року не керував транспортним засобом«Opel Omega» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 біля будинку 12 по вулиці 25 квартал в Кальміуському районі м. Маріуполя, а сидів в салоні автомобіля. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовився, не заперечував, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_2 у суді першої інстанції провину у скоєні правопорушення не визнав та зазначав, що дійсно 04.09.2016 року у вказаний час перебував у стані алкогольного сп'яніння, однак автомобілем не керував, оскільки він був несправний, на підтвердження чого надав суду замовлення на ремонт автомобіля від 14.10.2016 року, а також пояснення свідка ОСОБА_5, який підтвердив, що автомобіль мав технічні несправності.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які містяться в матеріалах справи, також не вбачається жодних даних про зупинення водія ОСОБА_2 саме під час керування транспортним засобом.

На наданому працівниками поліції відеозапису, який був переглянутий у ході апеляційного розгляду, сам факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом взагалі не зафіксований, на момент початку запису останній перетинає прибудинкову територію, автомобіль НОМЕР_2 теж не зафіксований на відеозапису. Під час всього запису останній наполягає, що не керував транспортним засобом, це взагалі автомобіль його сестри, натомість ще й несправний, але не заперечував факт знаходження у стані алкогольного сп`яніння.

Рапорти працівників поліції не можуть бути визнані документальними доказами того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, на доведення яких вони надані, оскільки це не підтверджується іншими доказами.

За змістом правових норм, передбачених п.п. 1.10, 2.9а Правил дорожнього руху України, ч. 1 ст.130 КУпАП, до адміністративної відповідальності, зокрема, може бути притягнута особа яка керує транспортним засобом.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп'яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп'яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов'язковою часиною складу зазначеного правопорушення.

Діюче законодавство не містить чіткого визначення самого поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під управлінням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов'язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об'єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення взагалі керував транспортним засобом, тобто безпосередньо виконував функції водія, матеріали справи не містять.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, даних з відео регістратору, дослідивши всі докази у їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого визнано винуватим ОСОБА_2, а тому доводи останнього про це у скарзі є цілком слушними.

Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Між тим, судом при розгляді справи ці вимоги закону не було виконано, свій висновок, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд зробив лише з даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та пояснень осіб, що склали його, фактично не перевіривши їх, а тому висновки суду в постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд, який розглядав справу, помилково прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, постанову районного суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: