АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1562/2016 Постанова винесена суддею Броновицькою О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 51 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. БишівМакарівського району Київської області, громадянки України, не працюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 03 вересня 2016 року о 19 год. 14 хв. по вул. Шолом Алейхема, 17 в м. Києві ОСОБА_2, перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-маркет», таємно викрала з полиць магазину каву «Якобз» вагою 60 гр., вартістю 38,25 грн., та філе курчати-бройлера «Наша Ряба», вагою 0,599 гр., вартістю 34,83 грн., а всього на загальну суму 73,08 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить переглянути матеріали та обставини справи з урахуванням її психічного захворювання та звільнити її від сплати призначеного судового збору у розмірі 275,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом в порушення вимог ст. 33 КУпАП, під час розгляду справи не було враховано її майнового та психічного стану, та встановивши те, що вона є безробітною, було призначено їй штраф та судовий збір.

Крім того, судом не взято до уваги і той факт, що підтвердити свою вину і пояснити, чому так сталося, вона не змогла, оскільки має певні психічні розлади, що проявляються у стані афекту у вигляді неадекватної поведінки і прогалин у пам'яті, та перебуває на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні №2 у диспансерному відділенні з діагнозом: шизофренічний розлад психіки і його побічні прояви.

Також звертає увагу й на те, що при складані протоколу та довідки щодо вартості майна не було враховано той факт, що вона оплатила товар, що підтверджується чеком з магазину від 03.09.2016 року.

Дана справа неодноразово призначалась до розгляду в суді апеляційної інстанції, однак, будучи належним чином сповіщеною про день та час слухання справи, ОСОБА_2 жодного разу до суду апеляційної інстанції не з'явилася, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подала, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП, за обставин, зазначених у постанові суду, підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, вина ОСОБА_2підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, а також даними, що містяться в рапорті інспектора УПП, довідці щодо вартості викраденого майна, письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та письмових поясненнях самої ОСОБА_2, які, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належними доказами в справі про адміністративне правопорушення.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та при розгляді справи в суді першої інстанції і сама ОСОБА_2 не заперечувала тих обставин, що вона викрала майно з магазину, при цьому зазначила, що 03 вересня 2016 року, зайшовши до торгового залу магазину АТБ, який розташований по вул. Шолом Алейхема, 14 в м. Києві, вона взяла каву «Якобс», вартістю 45,90 грн., та куряче філе, вартістю 69,79 грн., які заховала у сумку, щоб ніхто не бачив, та, підійшовши до каси, намагалась пронести їх, не оплативши, оскільки у неї не вистачало грошей на їх оплату, та у вчиненому щиро розкаялася.

З приводу посилань ОСОБА_2 на неврахування судом першої інстанції під час розгляду справи її майнового та психічного стану, оскільки вона є безробітною та перебуває на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні №2 з діагнозом: шизофренічний розлад психіки і його побічні прояви, то слід вказати, що останні приведені виключно в її апеляційній скарзі, і доказів на підтвердження цих обставин ОСОБА_2 не надано, а відтак ці твердження апелянта не заслуговують на увагу.

Тим більше, що з метою перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом була витребувана інформація з Київської міської психоневрологічної лікарні №2, відповідно до якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, вперше звернулась до дільничного лікаря-психіатра КМПНЛ №2 30.09.2016 року. Попередній діагноз: «Параноїдний синдром». Було призначено амбулаторне лікування. Від нагляду лікаря-психіатра ОСОБА_2 відмовилась. 18.11.2016 р. повторно була на амбулаторному прийомі. Рекомендовано продовжити амбулаторне лікування.

Отже, вказані обставини свідчать про відсутність підстав вважати, що на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 мала такі психічні захворювання, які б в даному випадку виключали можливість притягнення її до адміністративної відповідальності.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що вона здійснила оплату за товар, викрадення якого їй інкримінується, то це не підтверджується доданим нею до апеляційної скарги чеком, відповідно до якого здійснено оплату за товар, викрадення якого ОСОБА_2 не інкримінувалось, і таку оплату було здійснено значно пізніше за часом, ніж коли нею було вчинено адміністративне правопорушення, відповідно до складеного протоколу та постанови судді.

Таким чином, розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази, а також з'ясував всі обставини по справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки суду, які викладені в постанові, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_2 дрібного викрадення, притягнувши її до відповідальності за ч. 1 ст. 51 КУпАП, та обґрунтовано прийняв рішення про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу.

За таких обставин постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2- без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.