Номер провадження: 33/785/420/16
Номер справи місцевого суду: 523/6798/16-п
Головуючий у першій інстанції Лупенко А.В.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши подану ним апеляційну скаргу на постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 18.05.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт із стягненням судового збору в розмірі 275,50 гривень.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2, 02.05.2016 року, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1, в ході сварки зі своєю дружиною ОСОБА_3 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим повторно вчинив насильство в сім'ї.

На зазначену постанову суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просить її скасувати, а провадження у справі - закрити, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:

- він не висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї дружини чи її матері, не застосовував до неї словесних образ чи погроз, переслідування, залякування, засобів фізичного чи психологічного впливу тощо, а заяви ОСОБА_3 про протилежне не відповідають дійсності;

- його дружина та її мати порушили надане йому чинним сімейним законодавством права на спілкування з його дитиною та на участь у її вихованні;

- під час судового розгляду даної справи суд 1-ої інстанції в постанові виклав відомості, які не відповідають дійсності, а саме зазначив про визнання ОСОБА_2 своєї вини і його розкаяння у скоєному, хоча останній в суді заперечував проти наявності в його діях складу адміністративного правопорушення;

- суд безпідставно відхилив наданий ОСОБА_2 диск із відеозаписом з камери мобільного телефону, на якому зафіксована його сварка з дружиною від 02.05.2016 року, не мотивувавши своє рішення належним чином, чим допустив неповноту і однобічність судового розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У поясненнях по суті події (а.с. 5-6), ОСОБА_2 зазначив, що 01.05.2016 року, він, забравши малолітнього сина з місця постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 поїхав до свої матері в смт Хлібодарське Біляївського району Одеської області, звідки повернулись 02.05.2016 року. О 16 год. 17 хв. йому прийшло смс від ОСОБА_3, в якому вона попросила привести дитину до ТЦ «Сіті-центр» о 18 год., проте дружина прийшла раніше у двір будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю та забрала сина. При цьому, він нецензурною лайкою не виражався, дружину не ображав, фізичною розправою не погрожував та всю подію знімав на камеру мобільного телефону.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_2 від 01.05.2016 року, які він підтвердив в суді апеляційної інстанції у співвідношенні з іншими доказами, апеляційний суд вважає їх голослівними, оскільки вони спростовуються доказами по справі, визнаними судом належними та допустимими, в тому числі:

- заявою та поясненнями ОСОБА_3, згідно з якими 01.05.2016 року, ОСОБА_2, без її відома та дозволу забрав їх малолітнього сина з місця постійного мешкання та поїхав до свої матері в смт Хлібодарське Біляївського району Одеської області, звідки повернулись лише 02.05.2016 року, тому, коли вона разом зі своєю матір'ю прийшла у двір будинку АДРЕСА_1 та забрала сина, ОСОБА_2 переслідував, виражався нецензурною лайкою, замахнувся на неї кулаком (а.с.3-4).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Як вбачається з наданих Суворовським райсудом м. Одеси копій постанов про притягнення ОСОБА_2до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, він систематично на протязі квітня 2016 року, вчинюв насильство в сім'ї відносно своєї дружини ОСОБА_3, що свідчить про необґрунтованість його доводів про обмеження його прав, передбачених Сімейним кодексом України, оскільки порушення таких прав вбачається саме з його сторони.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оцінюючи досліджений в суді апеляційної інстанції наданий диск із відеозаписом події, зроблений ОСОБА_2 на камеру мобільного телефону, апеляційний суд вважає, що цей запис підтверджує лише виниклий між ним та ОСОБА_3 конфлікт, проте, зробити з нього висновок про його закінчення є неможливим, оскільки дії апелянта мали довготривалий характер та були направлені на психологічний тиск відносно дружини шляхом того, що він на добу відвіз малолітню дитину в інший населений пункт, а також на довготривале переслідування останньої проти її волі.

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» психологічне насильство в сім'ї - насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю.

Системний аналіз зазначених норм законодавства України у співвідношенні із систематичними діями ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3, дають апеляційному суду всі підстави зробити висновок про вчинення ним психологічного насильства в сім'ї, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, а також ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, суд 1-ої інстанції в постанові виклав відомості, які не відповідають дійсності, а саме зазначив про визнання ОСОБА_2 своєї вини і його розкаяння у скоєному, хоча останній в суді заперечував проти наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки ці доводи підтверджуються матеріалами справи, в тому числі його письмовими поясненнями (а.с.5,6), тому мотивувальна частина постанови суду 1-ої інстанції підлягає зміні.

Оцінивши викладені вище обставини в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що постанова суду 1-ої інстанції підлягає зміні в частині виключення з мотивувальної частини постанови посилання на визнання вини ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 283, 293, 294 ч.8 п.4 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови посилання на те, що ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення визнав та надав пояснення про те, що в допущеному правпорушенні розкаявся та просив суворо не наказувати.

В іншій частині постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца