Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1703/2016
Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 08 жовтня 2016 року о 00 год. 22 хв., на перехресті пр. Маяковського та вул. Цвєтаєвої в м. Києві ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив п.п. 2.3.б, 2.5 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого здійснив зіткнення з електроопорою, автомобіль отримав механічні пошкодження, при цьому ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року щодо нього в частині накладення адміністративного стягнення, а саме:

1. провадження у справі про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, за відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення;

2. притягнути його, ОСОБА_2, до відповідальності за ст. 124 КУпАП та накласти одне з адміністративних стягнень, передбачених санкцією даної статті, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

При цьому, враховуючи відсутність доказів спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд чи іншого майна, призначити йому найбільш м'яке можливе покарання.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що постанова суду є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, постанова суду, є незаконною, оскільки вона базується на протоколах, які були складені з численними порушеннями вимог Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, ПДР України, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року та інших актів чинного законодавства, а суддя, не розібравшись у справі, визнала його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пославшись на те, що нібито «винність ОСОБА_2 підтверджується зібраними матеріалами, а саме: даними протоколів про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, його поясненнями в суді».

Однак такий висновок суду, як зазначається у скарзі, не ґрунтується на матеріалах справи та не підтверджений фактичними доказами.

Крім порушень, допущених поліцейськими під час складання протоколів про адміністративне правопорушення, скаржник звертає увагу на те, що, під розгляду судом справи, свідки не викликались та не допитувались, хоча вони могли б дати свідчення по всім пунктам апеляційної скарги, оскільки всі без винятку її доводи стосуються порушень в процесі складання протоколів.

Також у скарзі звертається увага на те, що суд не обґрунтував обрання виду адміністративного стягнення, формально пославшись на врахування даних про особу правопорушника, відсутність обтяжуючих та наявність пом'якшуючих обставин. Проте, в постанові не вказано, які саме дані та обставини враховано, а в самій справі відсутні документи, які б підтверджували ці обставини.

Виходячи з наведеного, у скарзі робиться висновок про те, що суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та недотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а тому прийшов до необґрунтованого висновку про доведеність його, ОСОБА_2, вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу на її підтримку; пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у порушенні ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та його відмови як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Зокрема, крім часткового визнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП самим ОСОБА_2, його вина у вчиненні цього правопорушення, а також правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідними протоколами про адміністративні правопорушення, які були складені щодо ОСОБА_2, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення від 08 жовтня 2016 року (серія АП2 № 037484) про відмову ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який було складено у присутності двох свідків, а саме свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та іншими доказами, наведеними в оскаржуваній постанові.

Більш того, вказані вище свідки підтвердили обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не тільки в своїх письмових поясненнях під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а й безпосередньо в суді апеляційної інстанції, надавши суду відповідні пояснення та, крім того, відеозапис самої дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_2, яка була зафіксована за допомогою відеореєстратора, встановленого на автомобілі свідка ОСОБА_4

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що висновки судді про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підтверджуються фактичними доказами, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Безпідставними слід визнати і доводи скарги про те, що постанова судді базується на протоколах, які були складені поліцейськими з численними порушеннями вимог законодавства, зокрема Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, оскільки за результатами апеляційного розгляду не встановлено даних, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог законодавства або відомчих нормативних актів при складанні відповідних протоколів, у тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До того ж, переважна більшість тверджень ОСОБА_2 про порушення вимог законодавства з боку співробітників патрульної поліції під час складання відповідних протоколів, на які він посилається у своїй скарзі, була спростована поясненнями в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не тільки підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проведення огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а й наявність у останнього виражених ознак алкогольного сп'яніння одразу після скоєної ним ДТП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні, як адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення відповідно до положень ч. 2 ст. 36 цього Кодексу, є незаконною або необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Броновицька О.В.