АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/1444/2016 Постанова винесена суддею Валігура Д.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва 23 вересня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Іванків, Іванківського р-ну, Київської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва 23 вересня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також з ОСОБА_3 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 275, 60 гривень.

Мотивуючи прийняте рішення, суддя вказав, що ОСОБА_3 17.08.2016 року в м. Києві о 22 год. 30 хв. рухаючись по вул. Червонопрапорній, 26, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані наркотичного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому порядку за допомогою приладу «Драгер», після проведення якого, в діях водія виявили порушення п. 2.9 «а» ПДР України, адже результат тесту показав 0,90 % проміле .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, висловлюючи свою незгоду з прийнятим рішенням, просить постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 - закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт вважає, що суд всупереч вимогам КУпАП формально підійшов до розгляду даної справи: не викликав свідків, не допитав патрульного (працівника поліції), який складав протокол, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, не встановив інші обставини, які необхідні для встановлення фактичних обставин справи, та ухвалив незаконну та необґрунтовану постанову.

Так, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 звертає увагу апеляційного суду на те, що в суді першої інстанції захисником ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 було подано клопотання про допит свідків, однак суд безпідставно це клопотання відхилив і більше того, навіть не вказав в постанові про участь захисника під час судового розгляду та надання ним пояснень.

Також в доводах апеляційної скарги, ОСОБА_3 зазначає, що постанова суду не є послідовною та логічною, оскільки вказавши на перебування апелянта в стані наркотичного сп'яніння суддя посилається на показники «Драгера», приладу яким вимірюється стан алкогольного сп'яніння особи, а не наркотичного.

Всі наявні суперечності в постанові ОСОБА_3 вважає вагомими підставами для її скасування та ухвалення нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, захисника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інспектора патрульної поліції ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з'ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суд повинен оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений представленими в матеріалах справи даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 472404, в якому, ОСОБА_3 власноручно вказав, що перед тим, як вчинити правопорушення, він випив 2 чарки горілки, і вирішив виїхати за територію ПП, на якому працював.

Крім того, такий висновок судді підтверджується роздруківкою результату тестування на приладі «Драгер» ARCE - 0247 тест № 1750 на стан алкогольного сп'яніння з показником 0,90% проміле (а.с. 1), актом огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведений з участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 згідно якого виявлено ознаки сп'яніння у ОСОБА_3, з яким останній погодився, про що свідчить його особистий підпис у вказаному вище акті.

Підстав вважати вказаний вище акт огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів недійсним судом апеляційної інстанції не встановлено, оскільки з показань допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_11 та працівника поліції ОСОБА_9, відповідний акт було складено, а сам огляд проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 № 1452/735.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним доказом, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Доводи апелянта про те, що він не керував автомобілем ВАЗ 2107 в стані алкогольного сп'яніння, спростовуються рапортом працівників Голосіївського Управління поліції охорони в м. Києві ОСОБА_8 (а.с. 6), та його ж поясненнями в суді апеляційної інстанції, відповідно до яких 17.08.2016 року він в складі наряду № 360 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 патрулювали на службовому автомобілі з логотипами поліції. Під час патрулювання по вул. Червонопрапорній, 26 в м. Києві ними був помічений автомобіль ВАЗ 2107 білого кольору, держ. номер НОМЕР_2, який рухався на виїзд з промзони на вул. Червонопрапорну в м. Києві. Коли водій вказаного автомобіля помітив автомобіль працівників поліції, він різко зупинився. Це насторожило склад наряду, і вони під'їхали до автомобіля, та попросили водія пред'явити документи. При спілкуванні з водієм, останній відразу почав грубити працівникам поліції. Відчувши при спілкування запах алкоголю з порожнини рота водія, ОСОБА_8 повідомив черговому по місту про дану подію і викликав поліцію. По приїзду працівників поліції, у відповідності до існуючої інструкції з залученням двох свідків працівниками поліції було запропоновано водію ВАЗу, як на даний час встановлено, це ОСОБА_3, пройти тест на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних засобів, зокрема, приладу «Драгер», на що ОСОБА_3 дав згоду. Результат тесту показав, що ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп'яніння, після чого працівники Управління поліції охорони, написавши рапорт, поїхали далі патрулювати.

Пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його свідка ОСОБА_6 про фальсифікацію працівниками поліції матеріалів справи та про примушування ОСОБА_3 до дачі пояснень спростовані показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_14 та працівника поліції ОСОБА_15

За таких обставин, сукупність належних та допустимих доказів у справі вказує на порушення ОСОБА_3 вимог п.2.9 «а» ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, і тому притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Що стосується накладеного на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, то як вбачається з приписів ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують стягнення.

Цих вимог закону дотримався суд першої інстанції, та враховуючи конкретні обставини вчинення останнім правопорушення та дані про особу правопорушника, не усвідомлення ним небезпеки вчиненого, за відсутності обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано прийшов до висновку про накладення на ОСОБА_3 стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 з накладенням адміністративного стягнення на ОСОБА_3 судом першої інстанції проведено в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, то відсутні підстави для задоволення клопотання захисника про закриття судом апеляційної інстанції провадження у даній справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Всупереч доводу апелянта, за своїм змістом постанова судді місцевого суду в цілому відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, пояснення захисника в даному випадку не впливають на рішення суду, а та обставина, що суддя в постанові помилково вказав, що ОСОБА_3 перебував в стані наркотичного сп'яніння, за умови наведення доказів про його перебування в стані алкогольного сп'яніння вказує на формальну описку судді, і тому дана описка не є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва 23 вересня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал