Номер провадження: 33/785/1048/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2016 року відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Арциз Одеської обл. працюючого по найму, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: м. Одеса. Мечникова 30, кв. 24,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права на керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 275, 60 грн.

Відповідно до постанови суду, 01.09.2016 року, о 03 год. 34 хв., на 450 км. автодороги Київ-Одеса, ОСОБА_4 керував автомобілем «BMW 520», держ. номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з неналежним зясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне:

- поза увагою суду залишилось те, що його огляд на стан спяніння проводився поліцейськими з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. (надалі - Інструкція), а саме поліцейські зобовязані були доставити його до медичного закладу для проведення огляду на стан спяніння, чого зроблено не було;

- суд надав невірну оцінку поясненням ОСОБА_4 в частині приймання лікарського препарату дімексид, якій він приймав для лікування хвороби без рецепту лікаря;

- суд не звернув увагу на те, що в протоколі дані про свідків вказані неповно, що свідчить про порушення порядку проведення огляду;

- суд безпідставно як на доказ вини посилався на висновки проходження ОСОБА_4 тестування за допомогою алко-тесту «Drager», оскільки в його показниках є суттєві похибки, повязані із прийманням ОСОБА_4 лікарського засобу, тому його результати не підлягають подальшому використанню у якості доказу у справі.

За таких обставин, ОСОБА_4 просив скасувати оскаржувану постанову та направити справу на новий розгляд до суду 1-ої інстанції.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, та матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_4, захисника ОСОБА_5, які в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо встановлення обставин вчинення правопорушення, а саме, відповідно до матеріалів справи, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №457219 від 01.09.2016 р., в якому ОСОБА_4 вказав, що він з даними алко-тесту ознайомлений, вину визнає (а.с. 4);

- роздруківками проведення алко-тесту «Drager» від 01.09.2016 року, прилад № ARCD-0494, який показав у ОСОБА_4 0,89 проміле (а.с.1-2);

- поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 01.09.2016 р., згідно з якими, в їх присутності було проведено освідування ОСОБА_4 та виявлено 0,89 проміле алкоголю (а.с.5-6).

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що не зазначення в поясненнях зазначених свідків повних анкетних даних про їх особи, впливають на результати його освідування, оскільки протоколі про адміністративне правопорушення містяться повні відомості про їх адресу та проставлені їх підписи, як і в поясненнях.

При цьому, апеляційний суд вважає необхідним внести зміни в мотивувальну частину постанови суду 1-ої інстанції щодо встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення та кваліфікації дій ОСОБА_4, а саме дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння при наступних обставинах: 01.09.2016 року, о 03 год. 34 хв., на 450 км. автодороги Київ-Одеса, ОСОБА_4 , згідно результатів алко-тесту «Drager», прилад № ARCD-0494, який показав 0,89 проміле, керував автомобілем «BMW 520», держ. знак НОМЕР_1в стані алкогольного спяніння, тим самим порушив п. 2.9а «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення працівниками поліції при проведенні огляду ОСОБА_4 на стан алкогольного спяніння вимог „Інструкції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 п. 6 Інструкції огляд на стан спяніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Частиною 2 зазначеної Інструкції визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським і оформлення його результатів, а саме відповідно до ч.2 п. 6, 7 огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі заклад охорони здоровя).

Аналізуючи зазначенні положення Інструкції, апеляційний суд вважає, що поліцейські, при зупинці ОСОБА_4 та його огляді на стан спяніння керувались положеннями даної інструкції. При цьому, суд враховує, що на місці зупинки, а також, в подальшому, від ОСОБА_4 скарг та зауважень на дії працівників поліції не поступало, його незгода з даними результату алко-тесту та невизнання вини у вчиненні правопорушення є намаганням уникнути відповідальності за його вчинення.

Крім того, його доводи про те, що прийняття медичного препарату «дімексід» зумовило неприємний запах з ротової порожнини є голослівними, оскільки відповідних доказів призначення йому даного препарату лікарем, судам обох інстанцій не надано, крім того, виявлення в нього стан спяніння проводилось двічі за допомогою алко-тесту «Драгер», який показав аналогічні результати, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, підстав не довіряти яким, у суду не має.

Наданий в суді апеляційної інстанції листок призначення ліків від імені лікаря ОСОБА_8 в якості доказу вживання ОСОБА_4 медичного препарату «дімексід» апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки він не підписаний лікарем, немає печатки, невідомо коли виданий та на чиє імя.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські зобовязані були доставити ОСОБА_4 до медичного закладу для проведення освідування, оскільки працівники поліції діяли в межах наданим їм повноважень та зазначених вище вимог Інструкції.

При цьому, п. 12 ч.2 Інструкції, передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними впункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Разом з тим, аналізуючи зазначені положення, апеляційний суд приходить до висновку, що вони визначають повноваження працівників поліції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння. В даному випадку, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що водій ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного спяніння, у звязку з чим вони керувались положеннями п.1-11 ч.2 Інструкції.

Окрім того, ОСОБА_4 мав право особисто звернутись до будь-якого найближчого медичного закладу з метою медичного огляду на стан спяніння.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що оскільки відсутній висновок щодо огляду ОСОБА_4 у закладі охорони здоровя експерта, який підтверджує знаходження ОСОБА_4 у стані алкогольного спяніння, то інші докази його вини є недійсними, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сукупність письмових доказів, наявних в матеріалах справи дають всі передбачені законом підстави встановити наявність адміністративного правопорушення та винність даної особи, а саме ОСОБА_4 у його вчиненні.

Відповідно до положень статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

При цьому вимоги апелянта про направлення справи на новий розгляд до суду 1-ої інстанції положеннями чинного КУпАП не передбачені.

Оцінивши викладені вище обставини в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина постанови суду 1-ої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 280, 285, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2016 року задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, - змінити.

Перший абзац мотивувальної частини постанови викласти в наступній редакції: «01.09.2016 року, о 03 год. 34 хв., на 450 км. автодороги Київ-Одеса, ОСОБА_4, згідно результатів алко-тесту «Drager», прилад № ARCD-0494, який показав 0,89 проміле, керував автомобілем «BMW 520», держ. номерний знак НОМЕР_1в стані алкогольного спяніння, тим самим порушив п. 2.9.а «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року. »

Шостий абзац мотивувальної частини постанови викласти в наступній редакції: «Дослідивши матеріали справи, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння».

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца