Номер провадження: 33/785/97/17
Головуючий у першій інстанції Іванов В.В.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні її апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в Одеської області, громадянин України, українець, працює в ДПІ Приморського району, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до оскарженої постанови суду першої інстанції, 02 жовтня 2016 року о 01 год. 55 хв. в місті Одесі по вул.Черняховського, 6 ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.9. Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з прийнятою постановою захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати її, а провадження у справі закрити.

Поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься розписка про виклик до суду на ім'я ОСОБА_3 без його підпису, а в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена інша дата призначення судового розгляду, а саме 07 листопада 2016 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в оскаржувані постанові не міститься опису обставин, які були встановлені судом під час розгляду справи, а міститься лише посилання на обставини, встановлені в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №076590 від 07 жовтня 2010 року. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а протокол був складений за відсутності свідків.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд встановив, що в них відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 взагалі викликався у судове засідання.

Так, на аркуші №6 міститься розписка про одержання повістки про виклик в суд (для вручення в суді), виписана на ім'я ОСОБА_3, однак в ній відсутній підпис ОСОБА_3 про її отримання.

В той же час в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.2) ОСОБА_3 попереджався інспекторами патрульної служби про те, що судове засідання відбудеться 07 листопада 2016 року, в той час, як оскаржувана постанова була винесена 11 листопада 2016 року.

За таких обставин доводи захисника ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.277-2 КУпАП апеляційний суд визнає обґрунтованими.

В свою чергу в матеріалах справи містяться заяви захисника ОСОБА_2 про необхідність ознайомлення з матеріалами справи відносно ОСОБА_3 та видачу копії постанови по справі, які датовані 28 листопада 2016 року (а.с.8, 11). Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав 08 грудня 2016 року, тобто в десятиденний строк після отримання копії постанови суду.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2016 року, оскільки причини пропуску такого строку є поважними.

Розглядаючи дану справу по суті апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Як вже було встановлено апеляційним судом, справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного сповіщення його про час та місце розгляду справи, чим були порушені права ОСОБА_3, передбачені ст. 268 КУпАП.

Таким чином судом першої інстанції не було виконано обов'язок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП лише на підставі дослідження трьох письмових доказів, які наявні у справі про адміністративне правопорушення. При цьому суд першої інстанції не дотримувався принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, порушив гарантовані Конституцією України право ОСОБА_3 на захист від пред'явленого обвинувачення, а також положень ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно якої кожен хто обвинувачується в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же підставах, що і свідків, які свідчать проти нього. А також допитувати свідків, які свідчать проти нього.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допущені при розгляді даної справи є безперечною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, …. тощо.

При вирішенні питання про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення суд зобов'язаний проводити оцінку доказів у справі про адміністративне правопорушення. Ця оцінка є правовою і може даватися тільки суб'єктами, які уповноважені в цьому.

Стаття 252 КУАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та пояснила, що 06 жовтня 2016 року ОСОБА_3 святкував свій день народження в кафе на вулиці Дерибасівській, де дійсно вживав алкогольні напої. Проте після закінчення святкування приблизно о 01:00 годині 07 жовтня 2016 року він звернувся до свого друга ОСОБА_4 з проханням про те, щоб той відвіз його додому на автомобілі, що належить ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 в той вечір спиртні напої не вживав. В подальшому ОСОБА_4 зупинив автомобіль на вулиці Черняховського біля магазину «Сільпо» та вийшов з автомобілю для того, щоб придбати сигарети. ОСОБА_3 в цей час пересів за кермо водія, однак автомобіль не рухався та він ним не керував.

В цей час до автомобіля ОСОБА_3 підійшли інспектори патрульної поліції та запропонували ОСОБА_3 пройти огляд в медичному закладі, на що той погодився.

Захисник стверджує, що ОСОБА_3 в час його затримання не керував автомобілем, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, стверджує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів протилежного.

Свідок ОСОБА_4 дав аналогічні пояснення в суді апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_3, в результаті чого було встановлено, що матеріали містять три документи, а саме:

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №076590 (а.с.2), складений 07 жовтня 2016 року, відповідно до якого 07 жовтня 2016 року о 01:35 годин в м.Одесі по вул.Черняховського, 6 водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невиразна мова. Згідно акту медичного огляду №001770 водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9а правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Протокол було складено за відсутності свідків. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 зробив власноручний запис, згідно з яким він не погодився зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення відносно нього, оскільки автомобілем він не керував.

Висновок КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» від 07 жовтня 2016 року, щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_3, відповідно до якого 07 жовтня 2016 року о 02:40 ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп'яніння (а.с.3).

Рапорт інспектора патрульної поліції у м.Одесі 3 роти 1 батальйону ОСОБА_5, згідно з яким він в складі екіпажу з інспектором ОСОБА_6. 07 жовтня 2016 року патрулюючи вул.Черняховського у м.Одесі та біля будинку №9 помітили автомобіль AUDI A7 з ввімкненим двигуном та фарами, з якого вийшов громадянин з явними ознаками алкогольного сп'яніння. За кермом вказаного автомобілю сидів інший громадянин, який повідомив, що автомобіль не рухався і надалі рухатись наміру він не має. Водія було попереджено про заборону надалі рухатись в стані алкогольного сп'яніння. Після цього працівники патрульної поліції здійснивши поворот на пров.Світлий та розвернувшись помітили, що автомобіль AUDI A7 розпочав рух в бік 5-ої ст.Вел.Фонтану. Автомобіль було зупинено біля будинку №6 по вул.Черняховського, за кермом опинився ОСОБА_3, який мав явні ознаки алкогольного сп'яніння. ОСОБА_3 в присутності двох понятих було запропоновано прости тест на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер, на що останній виказав відмову та забажав пройти медичне обстеження в закладі охорони здоров'я. Зупинення автотранспорту, розмова з водієм від початку його зупинки та до складання протоколу зафіксовано на боді-камери (а.с.4).

Оцінюючи зазначені докази апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №076590 від 07 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_3, який був складений інспектором патрульної поліції ОСОБА_6 в цілому відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

В своїх поясненнях в протоколі ОСОБА_3 заперечував проти того, що він керував автомобілем.

В свою чергу відповідно до рапорту інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 під час зупинки автомобіля ОСОБА_3 та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення був присутній ще один не встановлений чоловік. Свідок ОСОБА_4, який був допитаний під час апеляційного розгляду також підтвердив, що був присутнім під час оформлення матеріалів. Однак в протоколі не був зазначений свідок правопорушення та не був опитаний щодо обставин його виявлення.

Враховуючи викладене фактичні дані, які були зазначені в протоколі підлягають перевірці та оцінці в сукупності з іншими доказами.

Висновок КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» від 07 жовтня 2016 року не оспорюється особовою, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд оцінює цей доказ як належний та допустимий.

Рапорт інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 про обставини виявлення адміністративного правопорушення є внутрішнім документом поліції та не може бути оцінений як окремий доказ.

З метою перевірки фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №076590 від 07 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_3, апеляційний суд двічі направляв запит до управління патрульної поліції в м.Одесі з вимогою направити на адресу апеляційного суду відеозапис подій з боді-камер, про який було зазначено в рапорті інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 та забезпечити явку інспекторів патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до апеляційного суду для їх допиту у якості свідків по справі ОСОБА_3

Однак в судові засідання апеляційного суду, призначені на 23 та 27 грудня 2016 року зазначені свідки не з'явилися та відеозапис подій з боді-камер поліцейських до апеляційного суду направлений не був.

Апеляційний суд вважає таку бездіяльність співробітників поліції щодо виконання вимог суду ухиленням від дачі пояснень у якості свідків, а тому ставить під сумнів достовірність даних викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №076590 від 07 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_3

Враховуючи вимогу ч.4 ст.294 КУпАП щодо скороченого строку розгляду апеляційного перегляду, апеляційний суд вважає, що вичерпав всі можливості для отримання інших доказів по цій справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 на підставі п.1 ст.247 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко