АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/938/16 Суддя І-й інстанції - Нощенко І.С.
Справа 205/7947/16-п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією якою відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої начальником фінансового управління Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3,

закрито провадження у справі, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою та другою статті 172-7 КУпАП.

За висновком суду першої інстанції, ОСОБА_3, займаючи посаду начальника фінансового управління Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, підписуючи наказ про особисте преміювання не діяла в умовах реального конфлікту, в її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, прокурор, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор зазначає, що постанова є незаконна та необґрунтована, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд не перевірив ті обставини, які прямо вказують службовим особам, як субєктам адміністративного корупційного правопорушення на обовязкове вчинення конкретних дій за певних умов та обставин, для запобігання та нерозповсюдження на них складу адміністративного правопорушення, які підпадають під адміністративно-корупційні правопорушення.

Також вказує на те, що ОСОБА_3 не було надано будь-якого письмового повідомлення, як під час проведення перевірки, так і під час зясування всіх обставин в суді, як субєкта відповідальності за корупційні правопорушення про наявність у неї конфлікту інтересів, яке б свідчило про виконання нею вимог ст.ст.3, 28 Закону України «Про запобігання корупції».

27.12.2016 року, на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення від ОСОБА_3, в яких остання просить суд відхилити апеляційну скаргу прокурора та рішення судді першої інстанції залишити в силі.

В судовому засіданні прокурори Посмєха О.Г та ОСОБА_4, кожен окремо підтримали апеляційну скаргу прокурора, підтвердили доводи викладені в ній і просили апеляційний суд задовольнити подану апеляцію.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили постанову судді першої інстанції залишити її без змін.

Вислухавши пояснення прокурорів Потєха О.Г та ОСОБА_4, думку ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд, вважає відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, що суд не перевірив ті обставини, які прямо вказують службовим особам, як субєктам адміністративного корупційного правопорушення на обовязкове вчинення конкретних дій за певних умов та обставин, для запобігання та нерозповсюдження на них складу адміністративного правопорушення, які підпадають під адміністративно-корупційні правопорушення., а також стосовно наявного в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого їй правопорушення за ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної постанови судді, а тому є безпідставними, необґрунтованими і такими які є більш припущенням та носять характер переоцінки обставин справи та доказів.

Так, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що, всупереч тверджень прокурора, суд першої інстанції згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ, обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Зі змісту статті 245 КУпАП слідує, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Диспозиція статті ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У відповідності до примітки статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Таким чином, з положень закону випливає, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному. Отже, конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Аналіз чинного антикорупційного законодавства України дає підстави для висновку про те, що для терміну реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об'єктивних компонентів, таких як: приватний інтерес; службове повноваження; протиріччя між ними, що впливає на об'єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Таким чином, ОСОБА_3, працюючи начальником фінансового управління Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та відповідно до підпункту «в» частини першої статті третьої Закону України «Про запобігання корупції» - є субєктом відповідальності за порушення, повязані з корупцією.

Між тим, судом першої інстанції було правильно встановлено той факт, що в протоколі про адміністративне правопорушення, виключно в межах якого і здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідно до Положення фінансового управління Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, затвердженого рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.08.2006 року № 39, фінансове управління у своїй діяльності керується чинним законодавством, рішеннями міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, рішеннями Ленінської районної у місті ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями голови районної у місті ради, документацією системи управління якістю, а також цим Положенням.

Крім того, розпорядженням голови Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 07 жовтня 2008 року №181-р, затверджено Положення «Про преміювання працівників Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради.

За п.3.5 цього Положення преміювання начальника фінансового управління та його заступників здійснюється, згідно з рішенням виконкому районної у місті ради та наказу по управлінню за згодою профспілкового комітету, що зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією відносно ОСОБА_3

Згідно протоколів засідання членів профспілкового комітету фінансового управління від 27.05.2015 року, від 25.06.2015 року, від 24.07.2015 року, від 27.08.2015 року, від 25.09.2015 року, від 27.10.2015 року, від 24.11.2015 року, від 29.12.2015 року на засіданні профкому погоджено питання щодо виплати премій працівникам фінансового управління за указані місяці та накази щодо виплати премії працівникам фінансового управління, які підписані начальником фінансового управління ОСОБА_3

В зазначених наказах вказано про виплату премії та безпосередньо начальнику фінансового управління ОСОБА_3, також, судом правильно встановлено,що інформація щодо преміювання як працівників фінансового управління, так і самої ОСОБА_3, обговорювалась на засіданні профкому, після чого відбувалось голосування, при цьому ОСОБА_3 участі у голосуванні не приймала, оскільки зазначене матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, саме посилання в протоколі на прийняття ОСОБА_3 рішень, шляхом видачі наказів про особисте преміювання, поза межами її службових повноважень, виключає наявність в діях ОСОБА_3 ознак об'єктивної сторони пов'язаного з корупцією адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

З врахуванням наведеного та встановлення факту підписання ОСОБА_3 наказів про особисте преміювання при відсутності у неї на це повноважень, є підставою вважати, що це було зроблено поза межами службових повноважень.

З огляду на вказані обставини і матеріали справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, начальником фінансового управління Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_3 не приймалося рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що преміювання ОСОБА_3, здійснювалося з дотриманням Положення про преміювання працівників фінансового управління Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, узгодженої Головою профспілкового комітету фінансового управління Ленінської районної у місті ради, та затвердженої розпорядженням Голови районної у місті ради ОСОБА_6, від 07.10.2008 року № 181-р.

Враховуючи наведене, та аналізуючи мотивувальну частину постанови, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду стосовно того, що наявні в матеріалах справи докази, що свідчать про наявність реального конфлікту інтересів який би фактично вплинув чи в змозі вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень при здійсненні ОСОБА_3 своїх посадових повноважень відсутні, та не можуть слугувати підставою для встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.172-7 КУпАП, а будь-які інші докази в підтвердження наявності реального конфлікту інтересів у ОСОБА_3 відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та обєктивно зясував обставини справи,дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а постанови суду першої інстанції, без змін.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 рокуу справі про адміністративне правопорушення, якою провадження відносно ОСОБА_7, за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, закрито, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області - ОСОБА_1