АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року суддя Апеляційного суду міста Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, як незаконну, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд всебічно, повно та об'єктивно не з'ясував усі обставини вчиненого правопорушення, не вірно оцінив докази, які містяться в матеріалах справи та вказують на доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п.8.7.3.«е» Правил дорожнього руху. Зокрема, суд необґрунтовано взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_3, який надав неправдиві свідчення.

Судом не надано оцінки рапорту працівника поліції, який містить дані про те, що свідок ОСОБА_3 знайомий з ОСОБА_2, оскільки перебуває в друзях у неї в соціальній мережі Facebook. Звертає увагу і на ту обставину, що після оформлення ДТП, коли ОСОБА_2 увімкнула двигун автомобіля, загорівся правий сигнал повороту, однак сама вона його у цей момент не вмикала. Вважає, що таким чином ОСОБА_2 намагалася ввести в оману учасників події та працівників поліції.

За наслідками апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на неї стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_5, які заперечували проти доводів апелянта та вважали рішення суду законним і обґрунтованим, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як вбачається зі складеного відносно водія ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, 18.09.2016 року о 12 год. 50 хв. вона, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Шолуденка в напрямку вул. Андрющенка в м. Києві, порушуючи п.8.7.3 «е» ПДР України, проїхала на червоний сигнал світлофора та вчинила зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол серії АП1 №924734 від 18.09.2016 року, схему місця ДТП, письмові пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1, свідка ОСОБА_3, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає таке рішення законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя розглянув справу у відповідності до положень ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини справи про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушення п.8.7.3 «е» ПДР.

З наданих ОСОБА_1 пояснень вбачається, що він рухався по вул. Маршала Рибалка в напрямку вул. Ванди Василевської в місті Києві, перетинаючи перехрестя на зелений сигнал світлофора, де і відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2, яка рухалася на заборонений сигнал світлофору.

Незважаючи на такі пояснення водія ОСОБА_1, вони не підтверджуються іншими доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з поясненнями ОСОБА_2, вона рухалася через перехрестя вулиць Шолуденка та Маршала Рибалка на зелений сигнал світлофора, на якому відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1, який рухався на заборонений сигнал світлофору.

З пояснень свідка ОСОБА_3, які містяться в матеріалах справи та на які послався суддя у своєму рішенні, вбачається, що він переходив вулицю Рибалко на перехресті з вулицею Шолуденка та бачив, як автомобіль «Тойота», проїжджаючи перехрестя на зелений сигнал, зіткнувся з автомобілем «ВАЗ», який проїхав на червоний сигнал.

В матеріалах справи також міститься рапорт інспектора патрульної поліції ОСОБА_6 про те, що шляхом моніторингу соціальної мережі Facebook ним було встановлено, що ОСОБА_3, який назвався свідком ДТП, є знайомим водія ОСОБА_2 Також ОСОБА_3 при наданні пояснень плутав назви вулиць та не орієнтувався на місцевості, пояснюючи це тим, що він не місцевий. Крім цього, оформивши протокол, інспектор патрульної служби ОСОБА_7 помітив, що коли ОСОБА_2 вимкнула аварійний сигнал та увімкнула запалення, одразу загорівся світловий покажчик правого повороту.

Допитані в судовому засіданні інспектори ОСОБА_6., який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, та ОСОБА_8, який складав схему ДТП, підтвердили обставини, відображені ними в складених процесуальних документах та рапорті. Засвідчили, що ними було прийнято рішення про складення протоколу про адміністративне правопорушення саме відносно ОСОБА_2, оскільки виникла підозра того, що свідок ОСОБА_3 є знайомим ОСОБА_2 та може надавати неправдиві свідчення. Крім цього, обидва учасники ДТП надавали протилежні за змістом пояснення, а інших доказів для встановлення механізму зіткнення транспортних засобів здобути не вдалося.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.20-5 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що матеріали не містять належних та достатніх доказів, якими доводиться винуватість ОСОБА_2 у порушенні п.8.7.3 «е» ПДР, а саме того, що вона 18.09.2016 року о 12 год. 50 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_3, по вул. Шолуденка в напрямку вул. Андрющенка в м. Києві, проїхала на червоний сигнал світлофора та вчинила зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Не є такими доказами і дані, які викладені в рапорті інспектора патрульної поліції ОСОБА_6, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що судом не надано оцінки рапорту працівника поліції, який містить дані про те, що свідок ОСОБА_3 знайомий з ОСОБА_2, а також про те, що на момент ДТП в автомобілі ОСОБА_2 був увімкнений правий сигнал повороту.

Для надання пояснень судом апеляційної інстанції викликався свідок ОСОБА_3, проте, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання він не з'явився, у зв'язку з чим суд не має можливості перевірити обставини щодо достовірності його пояснень, на які посилається потерпілий у своїй апеляційній скарзі.

Оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, якими встановлюється винність ОСОБА_2 в порушенні п. п.8.7.3 «е» ПДР України, а її вина не може ґрунтуватися на припущеннях, рішення суду першої інстанції про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є законним та обґрунтованим.

У зв'язку з цим апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз