Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

3 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю потерпілого ОСОБА_3, представника потерпілого ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_3 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. БалакліяХарківської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Cвятошинського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Цією ж постановою копії матеріалів справи направлено до Святошинського УП ГУНП у м. Києві для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_3

З постанови судді вбачається, що щодо ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким 19 серпня 2016 року близько 18 години 10 хвилин він, керуючи автомобілем Nissan д/н НОМЕР_4 по вул. Велика Кільцева, 12 в м. Києві (паркувальний майданчик гіпермаркету "Novus"), всупереч вимогам п.10.11 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) не надав переваги в русі автомобілю Fordд/н НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3, який наближався з правого боку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Як встановив суд, водій автомобіля "Nissan" безперешкодно виїхав на умовне перехрестя, закінчував його перетинати (заднє праве колесо автомобіля перебувало на середині відведеної для проїзду ділянки дороги) і, побачивши автомобіль "Ford" справа, траєкторія з яким в подальшому вже перетинатися не повинна, відразу подав звуковий __________________________________________________________________________________

Справа № 33/796/1409/2016 Постанова винесена суддею Дячуком С.І.

Категорія: ст.124 КУпАП

сигнал, звертаючи на себе увагу як на перешкоду для руху. Якщо водій автомобіля "Nissan" за встановленої дорожньої обстановки прийняв би рішення про негайну зупинку транспортного засобу, то цим було б не тільки спровоковано більшу перешкоду для руху автомобіля "Ford", а й небезпеку для самого його водія, тобто більш небезпечну за наслідками аварійну ситуацію.

В той же час водій автомобіля "Ford" завчасно (більше 5 секунд з огляду на швидкість автомобіля "Nissan" та подолану ним відстань на перехресті передньою частиною - більше 4 метрів) бачив, як інший автомобіль на незначній швидкості перетинає і закінчує перетинання умовного перехрестя, перебуваючи на правій половині дороги, а відтак, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу з тим, щоб уникнути зіткнення, але цього не зробив. Очікування водія автомобіля "Ford" на те, що автомобілі з лівого боку будуть його пропускати, було б більш прогнозованим, якщо б він сам рухався відповідно до позначеного на місцевості організованого напрямку руху, тобто у правій смузі, а не по двох одночасно.

Оцінивши вказану дорожню ситуацію і, пославшись на те, що вимоги п.10.11 ПДР регулюють питання надання переваги в русі, коли для водіїв відомо і повинно бути відомо, що траєкторії руху транспортних засобів під їх керуванням перетинаються, і коли водій, що рухається з лівого боку, об'єктивно спроможний виявити, що траєкторія руху його автомобіля перетинається з траєкторією руху іншого конкретного автомобіля (зіткнення неминуче у майбутньому), а не після того, як його автомобіль вже став перешкодою, суддя дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення і закрив провадження у справі на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову судді місцевого суду скасувати і прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накласти на нього стягнення у межах санкції вказаної статті.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про суперечливість висновків суду та їх невідповідність фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення про відсутність у діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення. Як стверджує потерпілий, швидкість автомобіля "Nissan" була значно більшою, ніж 5 км/год., яка врахована судом, і посилання на те, що ОСОБА_5 з-за інших автомобілів побачив автомобіль "Ford", невірне, адже ОСОБА_5 рухався по лівій стороні дороги, звідки було краще бачити автомобіль "Ford", інших автомобілів на умовному перехресті не було, і за умови руху зі швидкістю 5 км/год. мав можливість вчасно виявити вказаний автомобіль і дати перевагу в русі. Подання ж ОСОБА_5 звукового сигналу не звільняло його від дотримання вимог ПДР.

Що стосується висновків про рух ОСОБА_3 по лівій стороні дороги, то вони спростовуються схемою місця ДТП, і він свідомо не продовжував рух, оскільки рухався по своїй смузі, дотримуючись вимог ПДР, коли на великій швидкості повз нього проїхав автомобіль "Nissan" та зачепив його автомобіль. Також зі змісту постанови випливає, що водій автомобіля "Nissan" повинен був керуватися вимогами п.10.11 ПДР, тобто дати дорогу повинен був ОСОБА_5, до якого автомобіль "Ford" наближався з правого боку, що останнім і не оспорювалося, і наведені судом умови застосування вказаної норми мають місце в даному випадку. Крім того, звертає увагу на безпідставність висновків у постанові про те, що траєкторії руху автомобілів не повинні були перетинатися, що він більше ніж 5 секунд бачив автомобіль "Nissan", однак попри все не вжив заходів для уникнення зіткнення, що він перебував на правій частині смуги, хоча надалі суд зазначає, що він перебував на двох смугах одночасно, тощо.

Щодо очікування, що автомобілі з лівого боку будуть його пропускати, то, як зауважує потерпілий, воно ґрунтується на вимогах п.1.4 ПДР, у відповідності з яким кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

До апеляційного суду ОСОБА_5, який був своєчасно сповіщений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився і направив клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв'язку з перебуванням у відрядженні в районі проведення АТО та проханням залишити постанову судді місцевого суду без змін.

За таких обставин вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_5, оскільки згідно з ч.6 ст.294 КУпАП його неявка цьому не перешкоджає.

Вислухавши пояснення потерпілого ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вказуючи на те, що суддя місцевого суду безпідставно взяв за основу пояснення ОСОБА_5 і його дружини і не взяв до уваги пояснення потерпілого та інші докази; вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови дотримано не було.

Вважаючи, що в діях ОСОБА_5, щодо якого складено протокол про адміністративне правопорушення, відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суддя дав невірну оцінку доказам. Взявши за основу пояснення ОСОБА_5, який заперечив свою вину, та свідка ОСОБА_6, які не узгоджуються з іншими доказами в справі, суддя не взяв до уваги пояснення потерпілого, дані у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі місця ДТП, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про дотримання ОСОБА_5 вимог ПДР. Крім того, вийшов за межі судового розгляду, фактично, прийнявши рішення про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виразилося у недотриманні ним вимог п.12.3 ПДР, чим порушив норми процесуального права.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_5 19.08.2016 року він, рухаючись по паркувальному майданчику гіпермаркету "Novus", керував автомобілем "Nissan", на передньому пасажирському сидінні якого знаходилася його дружина ОСОБА_6 Рухаючись зі швидкістю близько 5 км/год., перетинав умовне перехрестя і коли вже виїхав на нього, з-за інших автомобілів побачив автомобіль "Ford", що рухався справа, і водію якого подав звуковий сигнал. Однак водій автомобіля "Ford", який рухався по лівій стороні дороги, що об'єктивно ускладнювало його виявлення через інші припарковані автомобілі, не дав завершити маневр і свідомо продовжив рух, внаслідок чого передньою частиною свого автомобіля вдарив у заднє праве колесо його автомобіль.

Свідок ОСОБА_6 дала аналогічні пояснення про обставини ДТП.

Потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що 19.08.2016 року керував автомобілем "Ford" на паркувальному майданчику і зіткнувся передньою частиною свого автомобіля з автомобілем "Nissan", який рухався перпендикулярно, і для якого його автомобіль являвся перешкодою справа, а тому водій ОСОБА_5 мав надати йому перевагу в русі.

Згідно з п.10.11 ПДР у разі, коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

У відповідності до визначення термінів у п.1.10 ПДР "дати дорогу" - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Відповідно до схеми місця ДТП, на якій зафіксовано ділянку дороги, де сталася пригода, місце зіткнення транспортних засобів, напрямок їх руху, розташування після ДТП, а також характер та локалізацію механічних пошкоджень (подряпина диска та пошкодження гуми заднього правого колеса автомобіля "Nissan", пошкодження лакофарбового покриття переднього бампера, решітки номерного знака, номерного знака та подряпина дефлектора автомобіля "Ford"), зіткнення сталося на паркувальному майданчику гіпермаркету "Novus" на умовному перехресті між вказаними автомобілями, які рухалися перпендикулярно один одному. Автомобіль "Ford" наближався до автомобіля "Nissan" праворуч умовно в правій та частково - зустрічній смузі, оскільки ширина проїзної частини становить 4,9 м, а зіткнення сталося на відстані 2,15 м від лівого краю дороги, і зупинився на місці зіткнення. Автомобіль "Nissan" наближався до автомобіля "Ford" ліворуч умовно по зустрічній смузі свого напрямку і зупинився на відстані близько 5,6 м від місця зіткнення.

Схема місця ДТП складена поліцейськими за участю обох водіїв - учасників дорожньо-транспортної пригоди і підписана ними без зауважень.

Як правильно зазначено у постанові, і це підтверджується об'єктивними даними, обидва автомобіля рухалися з недотриманням позначеного на дорозі стрілками організованого напрямку руху, що однак не перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з даною ДТП.

Водночас, висновки суду про те, що водій автомобіля "Nissan" безперешкодно виїхав на умовне перехрестя і закінчував його перетинати, побачивши автомобіль "Ford" справа, траєкторія з яким в подальшому вже перетинатися не повинна, є безпідставними, оскільки сам по собі факт зіткнення, яке сталося до середини умовного перехрестя, свідчить про протилежне.

Про те, що припарковані транспортні засоби і рух автомобіля "Ford" по лівій стороні дороги об'єктивно ускладнювали виявлення останнього, а так само рух автомобіля "Nissan" зі швидкістю 5 км/год., що заперечується ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, ОСОБА_5 у своїх поясненнях на місці пригоди не вказував, і ці пояснення в частині руху автомобіля "Ford" по лівій стороні дороги спростовуються даними в схемі, про що зазначено раніше. Зі змісту пояснень ОСОБА_5 також випливає, що жодних заходів, щоб упевнитися у наявності чи відсутності транспортних засобів з правого боку, перед виїздом на перехрестя ним вжито і не було, тобто він, рухаючись по паркувальному майданчику, продовжив рух через перехрестя, не виконавши вимогу ПДР дати дорогу.

Що стосується висновків суду про те, що потерпілий, який більше 5 секунд бачив, як автомобіль "Nissan" з невеликою швидкістю перетинає і закінчує перетинання умовного перехрестя, а тому на виконання вимог п.12.3 ПДР повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, але цього не зробив, то вони носять характер припущень.

Таких вихідних даних, як 5 секунд від моменту виникнення небезпеки для руху для водія автомобіля "Ford" і до зіткнення, матеріали справи не містять. В той же час, навіть за умови руху автомобіля "Nissan" зі швидкістю 5 км/год. він мав долати відстань близько 1,38 м за секунду, і за вказаний проміжок часу повністю встигав проїхати умовне перехрестя шириною 4,9 метри. І очікування ОСОБА_3 на те, що автомобілі з лівого боку будуть його пропускати, є цілком логічними і повністю відповідають вимогам п.1.4 ПДР.

Цими даними повністю спростовуються пояснення ОСОБА_5 і відповідно свідка ОСОБА_6 про параметри зближення транспортних засобів та механізм зіткнення, що дає апеляційному суду обґрунтовані підстави відкинути їх і взяти до уваги пояснення ОСОБА_3, а також дані у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі місця ДТП, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів стосовно їх об'єктивності.

Оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_5 складу правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи. А тому у зв'язку з неправильним застосуванням суддею місцевого суду норм матеріального права і порушенням норм процесуального права постанова підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нової постанови, як про це порушується питання в апеляційній скарзі.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що 19 серпня 2016 року близько 18 години 10 хвилин ОСОБА_5, керуючи автомобілем Nissan д/н НОМЕР_4 по вул. Велика Кільцева, 12 в м. Києві (паркувальний майданчик гіпермаркету "Novus"), всупереч вимогам п.10.11 ПДР не дав дорогу автомобілю Ford д/н НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3, який наближався з правого боку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Отже, ОСОБА_5 є винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Обираючи вид стягнення з числа альтернативних, апеляційний суд відповідно до вимог ст.33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, наслідки у виді спричинення матеріальної шкоди, особу ОСОБА_5, який є офіцером Збройних Сил України, і, відповідно, його майновий стан, відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Тому стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі буде достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, скасувати.

Накласти на ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 /двадцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 /триста сорок/ гривень.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 275 /двісті сімдесят п'ять/ гривень 60 /шістдесят/ копійок.

У разі несплати правопорушником штрафу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Строк пред'явлення постанови до виконання - три місяці з дня набрання нею законної сили.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн