Номер провадження: 33/785/7/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю ОСОБА_2, та його представника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2015 року,-

встановив:

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого професором кафедри Морські перевезення Одеської національної морської академії, одруженого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 22.08.2015 року, о 00:30 годин, по вул. Чубаївській в м. Одесі, керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини роту. Від проходження подальшого медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох понятих.

Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у звязку з чим, співробітниками ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 537318 від 22.08.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 послався на те, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки від проведення тестування алкотестером він відмовився після того як побачив, що прибор має прострочену дату використання та почав вимагати забезпечення проведення огляду на стан спяніння у відповідному медичному закладі, на що працівники ДАІ відповіли відмовою.

Вказав, що на момент зупинки працівниками ДАІ у нього в автомобілі знаходився пасажир ОСОБА_4, але в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено вказаного свідка.

Також зазначив, що з метою захистити свої права викликав працівників міліції, які через деякий час приїхали на місце ДТП, але зясувавши ситуацію уїхали.

Крім того, послався на те, що він є інвалідом другої групи загального захворювання та постійно має потребу в користуванні транспортним засобом, а стрес спричинений працівниками ДАІ викликав у нього гіпертонічний криз, тому виникла необхідність звертатися до медичного закладу.

Також вказав, що судової повістки він не отримував, тому про дату та час розгляду справи він не був повідомлений належним чином, справу розглянуто за його відсутності, а копію постанови він отримав 04.12.2015 року.

Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КупАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, вважаю, що клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги підлягає задоволенню, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова судді зміні за наступних підстав:

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, а також зі змісту постанови судді, справа розглянута за відсутності ОСОБА_5, а копію постанови він отримав лише 04 грудня 2015 року, тому посилання на те, що ОСОБА_5 не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, відповідає дійсності і може вважатись поважною причиною пропуску процесуального строку, тому він має бути поновлений.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_5, керуючи автомобілем, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2 підтримав доводи своєї апеляції та послався на незаконність на його думку дій працівників ДАІ, які він оскаржував безпосередньо до прокуратури та їх керівництва. При цьому апелянт послався на те, що на протязі близько 8 місяців до зупинення його працівниками міліції взагалі не вживав алкогольні напої, ознак алкогольного спяніння не мав, а відмова від проходження огляду на стан спяніння була обумовлена тим, що він почув від прибору запах спирту, яка на його думку могла свідчити про його невідповідність. В подальшому він почав вимагати від працівників ДАЇ забезпечення проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров`я, на що отримав відмову. При цьому також пояснив, що після своєї відмови від пропозиції працівників ДАЇ на терміновий огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, пройшов зазначений медичний огляд самостійно того ж дня.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив свідчення ОСОБА_2, при цьому вказав, що після зупинки а втомобілю ОСОБА_2 він не був запрошений працівниками ДАІ для підтвердження будь яких обставин, перебував в автомобілі. Разом з тим, свідок підтвердив факт відмови від проходження ОСОБА_2М експрес-тесту за допомогою алко-тестеру, з посилання ОСОБА_2 на просроченість дії зазначеного приладу. Також зазначив, що під час зупинки, працівниками ДАЇ було залучено двох понятих, які спілкувались тільки з останніми, підписали пояснення, написані працівником ДАЇ, а до ОСОБА_2 не підходили та не спілкувались.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що 22.08.2015 року, у нічний час був зупинений працівником ДАЇ, був залучений в якості понятого та став свідком конфлікту між останніми та ОСОБА_2, який відмовився від проходження тесту на вміст алкоголю та вимагав свого огляду у закладі охорони здоров`я.

Апеляційним судом були прийняті заходи щодо виклику в усдове засідання працівника ДАІ, який складав відповідний протокол, однак на виклик до суду останній не зявився, про причини неявки не повідомив, в звязку з чим апеляційний суд важає за можливим та необхідним розглянути справу на підставі наявних та отриманих доказів.

Після надання пояснень та допиту свідків, ОСОБА_2, надав до апеляційного суду заяву в якій фактично змінив свої апеляційні вимоги та посилаючись на підтвердження факту відмови його від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, повністю визнав себе винуватим, кається в скоєному та просить змінити постанову суду в частині накладення стягнення та призначити йому стягнення у вигляді штрафу, в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок судді про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, а саме відмови від проходження медичного огляду на стан спяніння є правильним, підтверджений змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи, які були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови, повинний мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

З матеріалів справи видно, що загалом зазначені норми закону судом першої інстанції були дотримані, однак не в повній мірі враховані обставини, при яких було скоєно правопорушення, не прийнято до уваги те, що ОСОБА_2, який є інвалідом 2-ої групи, уперше притягується до адміністративної відповідальності, з 1993 року працює в Одеській національній морський академії, професор, за місцем роботи характеризується лише з позитивної сторони як дисциплінований та кваліфікований працівник, щиро розкаявся в скоєному, та відсутність обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, що обтяжують його відповідальність.

За наявності таких даних, позбавлення ОСОБА_2 права керувати транспортними засобами, не можна визнати справедливим, законним і обґрунтованим, тому йому необхідно обрати більш м'який вид адміністративного стягнення.

При цьому, вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд враховує обставини вчиненого правопорушення, відношення до скоєного правопорушення а також те, що дії ОСОБА_2 мали не навмисний характер, а були повязані з конфліктом, який виник на місці його зупинки з працівниками ДАІ.

У відповідності до ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,-

постановив

Поновити ОСОБА_2 процесуальний строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеса від 22.09.2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2015 року відносно ОСОБА_2 у частині накладеного адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування усіма транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - змінити на штраф в дохід держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 гривень.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8.