пр. № 3/759/7244/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Борденюк В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої за адресою: м.Київ, пров.Коломийський 17/31а, кв.214, за ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016р. ОСОБА_2 було направлено на електронну пошту ДП «АНТОНОВ» запит про надання інформації щодо переліку нерухомого майна підприємства, яке знаходиться в м. Києві (або загальний перелік нерухомого майна), а також інформацію про перелік майна ДП «АНТОНОВ», яке вибуло з володіння, користування та розпорядження підприємства з 01.01.2001р. по дату запиту.

За результатами розгляду зазначеного звернення ОСОБА_2 та у зв'язку із тим, що ДП «АНТОНОВ» не є суб'єктом владних повноважень, не фінансується із державних та місцевих бюджетів, не виконує делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень листом ДП «АНТОНОВ» від 27.09.2016р. ОСОБА_2 була надана відповідь про те, що підприємство не є суб'єктом правовідносин в сфері доступу до публічної інформації та його повідомлено, що оскільки розпорядником запитуваної інформації є Фонд державного майна України у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому його запит від 20.09.2016р. для надання відповіді був направлений до Фонду державного майна України.

Не погоджуючись із наданою відповіддю ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненням стосовно порушення ДП «АНТОНОВ» вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

За наслідками розгляду цього звернення посадовою особою Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України стосовно начальника відділу аналітично-правової роботи ДП «АНТОНОВ» ОСОБА_1 складено протокол про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.212.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення пункту 6 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме за ненадання інформації.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 з огляду за наступне.

Згідно Законів України «Про управління об'єктами державної власності», «Про Фонд державного майна України» та у відповідності до Постанови КМУ від 30.11.2005р. № 1121 «Про затвердження Методики проведення інвентаризації об'єктів державної власності та Постанови КМУ від 14.04.2004р. №467 «Про затвердження Положення Про Єдиний реєстр об'єктів державної власності» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління об'єктами державної власності, веде контроль за використанням та відчуженням державного майна, а також веде Єдиний реєстр об'єктів державної власності.

У відповідності до п. 7 Постанови КМУ від 30 листопада 2005 р. № 1121 «Про затвердження Методики проведення інвентаризації об'єктів державної власності» органи управління на підставі переліків державного майна, що надійшли від юридичних осіб, складають за формою, затвердженою Фондом державного майна, узагальнений перелік майна та подають його Фонду державного майна України.

Таким чином, відомості до Єдиного реєстру об'єктів державної власності вносяться Фондом державного майна України відповідно до інформації направленої йому органами управління об'єктами державної власності.

У відповідності до Постанови КМУ від 31 березня 2015р. №269 ДП «АНТОНОВ» передано до сфери управління Державного концерну «Укроборонпром».

На виконання вищевикладених вимог законодавства, листами ДП «АНТОНОВ» № 94/8371 від 01.08.2016р. та № 142/12162 від 07.11.2016р. було надано до ДК «Укроборонпром» у відповідності до затвердженої форми №2б (д) у повному обсязі відомості про нерухоме майно підприємства.

В свою чергу, ДК «Укроборонпром» надає вказані відомості до розпорядника інформації щодо державного майна - Фонду державного майна України.

Відповідно до ч.1,2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Критерієм віднесення інформації до такої, що має суспільний інтерес, зокрема є нерозривна пов'язаність її з громадянським суспільством, оскільки саме спільні інтереси визначають відносини між людьми і правила, яким вони слідують. А сам спільний інтерес безпосередньо пов'язаний з таким поняттям як загальне благо. Отже, суспільний інтерес це те без чого не може існувати громадянське суспільство або загрожує його існуванню.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Таким чином, вищезазначені положення Закону України «Про інформацію» чітко вказують, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною. Тобто, є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Отже, оприлюднення інформації та віднесення її до суспільно значимої, можливе при відповідності її трьом критеріям: необхідності, доцільності та ступеню корисності для суспільства.

Враховуючи, що загальна чисельність об'єктів нерухомого майна державного підприємства «АНТОНОВ» становить близько 1500 об'єктів, у тому числі огородження, баки для рідин, баки зливні, битовки-вагончики, димова труба з котельної, душові та санвузли, сторожки, сміттєзбірники, гаражі, сараї, будівлі біогумусу, овочесховище та інші, що зазначені у Відомостях про нерухоме майно підприємства, не становлять суспільного інтересу, адже не несуть в собі жодної користі та необхідності для суспільства, тому така інформація не є суспільно значимою і не підпадає під вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» закріплено обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою статті 6 Закону N 2939-VI, вказану інформацію може бути обмежено в доступі, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Враховуючи, що Державне підприємство «АНТОНОВ» входить до оборонно-промислового комплексу держави, має стратегічне значення для оборони та економіки держави, тому розповсюдження інформації щодо стратегічних об'єктів оборонно-промислового комплексу України, серед яких є, зокрема цистерни з паливно-мастильними матеріалами, учбово-тренувальні полігони, стрілочні пости, будівлі котелень, станції пожежогасіння, склади легкозаймистих речовин, бомбосховища, може завдати шкоди інтересам національної безпеки, територіальній цілісності, життю та здоров'ю громадян України, а також може спричинити завдання істотної шкоди державним та суспільним інтересам в цілому.

За поясненнями, наданими ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що надання інформації, яку просив надати ОСОБА_2, не передбачено положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки вона не становить суспільний інтерес та її розголошення може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони України, а ДП «АНТОНОВ» не є розпорядником зазначеної інформації у розумінні цього Закону з вищезазначених підстав, тому вона вважає, що в її діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 212.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Згідно з диспозицією статті 212.3 КУпАП об'єктивну сторону складу Порушення права на інформацію та права на звернення становлять такі альтернативні діяння: 1) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 2) ненадання відповіді на запит на інформацію; 3) ненадання інформації; 4) неправомірна відмова в наданні інформації; 5) несвоєчасне або неповне надання інформації; 6) надання недостовірної інформації, а обов'язковою ознакою суб'єктивної сторони цього правопорушення є вина правопорушника.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не з'ясувала чи було вчинено адміністративне правопорушення, тобто чи є склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 Зокрема не з'ясована суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення (вина, мотив і мета поведінки правопорушника).

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 від 11.11.2016 складений безпідставно, матеріали справи не містять доказів вини в порушенні Закону України "Про надання інформації", а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212.3 КУпАП.

Суд дослідивши матеріали справи та пояснення надані ОСОБА_1 приходить до висновку про відсутність в її діях суб'єктивної сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 163-1, 247, ст. 283 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.163-1 ч.1 КпАП України - закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

СУДДЯ: