Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/974/16-п Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія ч.2 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Бережна С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, без вилучення транспортного засобу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 275 грн.

Згідно постанови суду, вчинене ОСОБА_2 правопорушення полягало в тому, що о 12 год. 40 хв. 25 березня 2016 року в м. Новоград-Волинський по вул. Червоноармійській він керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.2 ст.130 КУпАП. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

На прийняте судом рішення правопорушник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, а постанову суду змінити та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту. Посилається на те, що потреба в заміні адміністративного стягнення виникла зненацька і тим самим він поставлений в край тяжке становище, а тому він не міг в строки, передбачені законом подати апеляційну скаргу. Щодо доводів апеляційної скарги зазначає, що на даний час виникли обставини за яких він просить застосувати до нього іншу міру стягнення, оскільки в Ємільчинському районі проживає його родичка, за якою необхідний догляд. Останнім часом її стан здоров'я погіршився, і він вимушений майже кожного дня їздити до неї, привозити продукти харчування, доглядати за нею. Дана обставина стверджується довідкою сільської ради. Маючи на руках автомобіль, він може в любий час сісти за кермо автомобіля та поїхати, а позбавлення права керування транспортними засобами позбавляє цієї можливості, до того ж рейси автобусів не співпадають в часі виїзду та й приходиться застосовувати пересадки.

Заслухавши правопорушника, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, вважаю, що заява про поновлення строку підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вважаю за можливе задовольнити заяву ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки його доводи про причини пропуску є поважними.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначених вимог закону в повній мірі дотримався.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими і апелянтом не оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне стягнення ОСОБА_2 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП, із врахуванням вимог ст.33 КУпАП України. При його накладенні, судом першої інстанції враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічного правопорушення протягом року, обставин, що пом'якшують стягнення судом не встановлено. Враховуючи всі обставини справи, те, що ОСОБА_2 протягом трьох років, втретє вчиняє аналогічне правопорушення, що свідчить про те, що він не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень є стягнення саме у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, тим більш, що до ОСОБА_2 вже застосовувалися такі стягнення, як штраф та адміністративний арешт, однак належних наслідків такі стягнення за собою не потягли.

Доводи правопорушника ОСОБА_2, викладені в його апеляційній скарзі зокрема про те, що в нього на утриманні знаходиться хвора родичка, яку йому необхідно постійно відвідувати та доглядати за нею, а позбавлення права керування його транспортними засобами позбавить його можливості виконувати даний обов'язок, заслуговують на увагу, однак враховуючи характер вчинених ним правопорушень та можливість настання тяжких наслідків таких правопорушень, вони не можуть бути безумовними підставами для заміни виду стягнення на адміністративний арешт.

Крім того відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП у разі зміни постанови в частині накладання стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу , воно не можу бути посилено.

Відповідно до санкції ч.2 ст. 130 КУпАП на правопорушника - водія може бути покладено такі стягнення : позбавлення права керування транспортними засобами або адміністративний арешт.

А відповідно до положень ст. 24 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є більш м'яким, ніж адміністративний арешт.

Таким чином призначене судом першої інстанції ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом без оплатного вилучення такого не може бути замінено апеляційним судом на більш суворе стягнення - адміністративний арешт, навіть за умови погодження на це самого правопорушника.

Питання про скасування постанови суду першої інстанції з цих підстав апелянт не ставив.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог ст. ст.245, 280 КупАП.

Всі об'єктивні дані, які впливають на вид та розмір адміністративного стягнення, були враховані судом при накладенні стягнення на ОСОБА_2, йому було призначено найм'якіше з можливих стягнень.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з мотивів, наведених в ній, немає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року.

Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року щодо нього, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: