Провадження № 33/792/128/16
Справа № 669/674/15-п Головуючий в 1-й інстанції Бараболя Н.С.
Категорія: ст. 124 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2016 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретарів судового засідання Крисюк В.С., Коростелкіної Ю.І., Лукянчук О.М., Інжиєвської Ю.А., Колос-Кашевської Т.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, а також в режимі відеоконференцзвязку, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2015 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2015 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження закрито в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 12 червня 2015 року о 19.00 год. на автодорозі Гола-Пристань-Скадовськ 3 км + 500 м, керуючи автомобілем «Renault Duster», держномер ВХ 7217 ВН, рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen LT-46», держномер ВТ 2909 АТ, який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції змінити або скасувати та визначити ступінь вини водія ОСОБА_4, який, зважаючи на необмежену видимість, мав можливість і повинен був щонайменше пригальмувати або вжити інші заходи для уникнення зіткнення. Просить призначити по справі автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставити питання, чи міг водій ОСОБА_4 уникнути зіткнення з його автомобілем та чи мав він таку технічну можливість. ОСОБА_3 вважає постанову суду передчасною, необґрунтованою та незаконною, оскільки розгляд справи проводився поверхнево, без дослідження та повного зясування обставин справи, які мали важливе значення для її правильного вирішення. Також ставить вимогу про зобовязання органів поліції в Херсонській області вирішити питання про наявність підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду не зявився, суду надіслав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить постанову суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, вважає її необґрунтованою.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, дослідити наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З аналізу вказаних норм випливає, що суд має вирішувати питання про винуватість особи в межах предявленого обвинувачення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення.

Як видно з складеного протоколу про адміністративне правопорушення 12 червня 2015 року о 19 год. ОСОБА_3 на автодорозі Цюрюпинськ- Гола-Пристань-Скадовськ 3 км + 500 м, порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, керуючи «Renault Duster», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen LT-46», держномер ВТ 2909 АТ, який рухався по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення, під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Допитаний в апеляційному суді ОСОБА_3 вказував, що він дійсно 12 червня 2015 року о 19 год. в місці, вказаному протоколі про адміністративне правопорушення, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, на перехресті зіткнувся з автомобілем під керуванням ОСОБА_4, під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі були пошкоджені. При цьому апелянт фактично не заперечував наявності в його діях порушень п. 16.11 Правил дорожнього руху, вказував, що він навіть не дивився в сторону, з якої рухався потерпілий, а вся його увага була зосереджена на пасажирках автомобіля, які його відволікали проханнями про зупинку, а автомобіль потерпілого апелянт побачив фактично за декілька секунд перед зіткненням, до того ж першою на автомобіль потерпілого звернула увагу пасажир автомобіля апелянта.

Такі ж показання дали допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7

Як видно з оскарженої постанови суду першої інстанції апелянт визнавав свою вину у вчиненому під час розгляду справи в суді першої інстанції; присутність апелянта в суді першої інстанції підтверджувалась даними службової перевірки, проведеної судом першої інстанції, обєктивні докази в підтвердження протилежних тверджень апелянта матеріали справи не містять, відтак доводи апелянта про порушення судом першої інстанції його права на захист свого підтвердження не знайшли.

Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, що підтверджується також даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними схеми пригоди, де зафіксовані розташування автомобілів після зіткнення, дорожня обстановка, дані про пошкодження автомобілів, з приводу яких зауважень з боку обох учасників пригоди не надходили, а також на фотознімках пошкоджень транспортних засобів, наданих апелянтом в апеляційному суді, які узгоджуються між собою.

В своїх власноруч написаних первісних поясненнях після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 4) ОСОБА_3 визнавав порушення ним правил проїзду нерівнозначних доріг.

Суд не приймає до уваги твердження апелянта про наявність в справі обставин, які б давали підстави для закриття провадження в справі з інших підстав, ніж з тих, з яких закрито провадження судом першої інстанції, позаяк такі підстави в провадженні відсутні. Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги про необгрунтованість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, обґрунтованих доводів, які вказували на наявність підстав як для скасування постанови, так і її зміни, апелянт не наводить ні в апеляційній скарзі, не навів таких і під час апеляційного розгляду.

Враховуючи, що водій ОСОБА_3, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не пропустив автомобіль, що рухався по ній, як слідує з його пояснень в апеляційному суді, звернув увагу на автомобіль потерпілого лише за декілька секунд перед зіткненням, після зауваження пасажира свого автомобіля, він вчинив дії всупереч п. 16.11 Правил дорожнього руху, що і стало причиною завдання транспортним засобам механічних пошкоджень.

Згідно приписів ст. 273 КУпАП, призначення експертизи є виключно правом, а не обовязком суду, яке суд чи інший орган може використати у випадку, якщо виникне потреба в спеціальних знаннях. Враховуючи встановлені під час розгляду як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, обставини, в суду не виникає жодних сумнівів, які б потребували вирішення шляхом проведення експертизи, тому під час апеляційного розгляду апелянту було відмовлено в призначенні такої експертизи.

Зазначене не є безумовним доказом наявності чи відсутності вини іншої сторони-учасника даної дорожньо-транспортної пригоди в завданні майнової чи моральної шкоди, яка може бути доведена будь-якими іншими доказами, окрім матеріалів адміністративної справи, в порядку цивільного судочинства чи в іншому провадженні.

Разом з тим, порушені апелянтом питання щодо встановлення обопільної вини не можуть бути задоволені, апеляційний суд вважає, що дані обставини не можуть бути встановлені в даному провадженні, оскільки суд в справах про адміністративне правопорушення має вирішити наявність чи відсутність вини особи, яка притягається до відповідальності, при цьому наявність вини в діях іншого учасника може вирішуватись лише в іншому провадженні чи під час розгляду цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, де може вирішуватись також ступінь такої вини.

Вимоги апелянта щодо зобовязання в даному провадженні апеляційним судом органів поліції в Херсонській області вирішити питання проведення додаткової перевірки з метою вирішення питання щодо наявності підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення суперечать вимогам ч. 8 ст. 294 КУпАП, згідно з приписами якої за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження в справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень регламентовано положеннями Кодексу адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП, а наявним в справі доказам дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП. Визнавши ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд на підставі положень ст. 38 КУпАП, закрив провадженні в справі в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1