АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Крегула М.М., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець с.Угля, вул..Груники, 119 Тячівського району,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотиристо) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 275. 60 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що він 24.09.2016 року о 16 год. 20 хв. на території АНКС, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння, зокрема, різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп»яніння, ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На вказану постанову ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 подана апеляційні скарга, в якій ставиться питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2016 року щодо ОСОБА_3 та закриття провадження у справі. В обґрунтування своїх вимог апелянти вказують на незаконність та необгрутованість постанови судді щодо ОСОБА_3, оскільки висновки суду про винуватість останнього у вчиненні інкриміновано правопорушення, зроблено формально, такі не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються жодним доказом у справі. На думку апелянтів, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги результати медичного освідчення ОСОБА_3 на стан сп»яніння 24.09.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 самостійно звернувся до медичного закладу і був визнаний тверезий. Також вказують, що працівники поліції не дотримались вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року щодо огляду ОСОБА_3 на стан сп»янінні в закладі охорони здоров»я. Звертають увагу і на те, наявні в матеріалах справи пояснення свідків складені у непередбачений законодавством спосіб, містять посилання на інший протокол та не підтверджують проведення поліцейськими процедури належного оформлення направлення ОСОБА_3 для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров»я чи складання акту огляду на стан сп»яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №093000 від 24.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 ставилось в вину те, що він 24.09.2016 року о 16 год. 20 хв. на території АНКС, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння, про що засвідчують різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп»яніння, ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте, за змістом диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП , адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП, настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено зокрема, суть адміністративного правопорушення, тобто протиправна, винна дія (бездіяльність), яка ставиться у вину особі, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Всупереч таким вимогам закону в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, не зазначено про повторне протягом року вчинення ОСОБА_3 таких його дій і достовірних доказів у справі не має.

У справі щодо ОСОБА_3 суд цих обставин не перевірив та не звернув уваги, що за змістом протокол про адміністративне правопорушення не відображає обставин про повторне вчинення таких порушень, тобто формулювання обставин правопорушення, яке ставиться в вину ОСОБА_3 за своїми ознаками не відповідає вимогам, закріпленим в ч.2 ст.130 КУпАП.

Таким чином, висновок суду не ґрунтується на зібраних матеріалах справи про це адміністративне правопорушення, а сама постанова щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є не вмотивованою і винність останнього у його вчиненні не знайшла свого підтвердження вказаними доказами у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що як органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, так і судом першої інстанції дана однобічна оцінка наявним у справі доказам винуватості ОСОБА_3 у вчиненні цього правопорушення, що призвело до неправильної кваліфікації вчиненого ним діяння за ознаками ч.2 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, з врахуванням викладеного та наведених обставин події, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення АП2 №093000 від 24.09.2016 року, дії ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність у діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується наявними доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №093000 від 24.09.2016 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Наведені в апеляційній скарзі твердження ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_2, які ними підтверджені і в апеляційному суді, про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення з посиланням на результати медичного освідчення ОСОБА_3 на стан сп»яніння 24.09.2016 року, яке проведено за його зверненням, є необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.ч.4,5 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як видно, подія, що ставиться в вину ОСОБА_3 мала місце 24.09.2016 року о 16 год. 20 хв., натомість медичне освідчення ОСОБА_3, за його ж зверненням, було проведено 24.09.2016 року о 19 год. 15 хв., тобто майже через три години з моменту встановлення підстав для його здійснення та у відсутності поліцейського, що свідчить про недійсність результатів такого огляду для підтвердження чи спростування наведених обставин.

Інші, наведені ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2 доводи, в апеляційній скарзі, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не спростовують.

Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Відповідно до ч.7,8,9 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права і це дає підстави для прийняття рішення на її користь.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову і у разі її зміни накладене стягнення не може бути посилено.

При призначенні адміністративного стягнення суд враховує: характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність помякшуючих та обтяжуючих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 щодо ОСОБА_3 змінити.

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та за даною статтею накласти стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Крегул