Справа № 369/9590/16-п Головуючий у І інстанції Бурбела Ю. С.
Провадження № 33/780/724/16 Доповідач у 2 інстанції Орел
Категорія 147 29.12.2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Орел А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю потерпілого ОСОБА_2, особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4, справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_3 20.08.2016 року приблизно о 19 годині в с. Крюківщина Києво-Святошинського районного суду Київської області керував автомобілем НОМЕР_1, на перехресті нерівнозначних доріг: вул. Садова - вул. Балукова, рухаючись по другорядній дорозі (вул. Садова), не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався по головній дорозі (вул. Балукова), внаслідок чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3, 16.11, 10.11 ПДР України.

Крім того, ОСОБА_3 20.08.2016 року о 19 годині керуючи автомобілем НОМЕР_1, в с. Крюківщина Києво-Святошинського районного суду Київської області на перехресті нерівнозначних доріг: вул. Садова - вул. Балукова був учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого покинув місце події та залишив свій автомобіль. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.10 ПДР України.

Крім того, ОСОБА_3 20.08.2016 року о 19 годині в с. Крюківщина Києво-Святошинського районного суду Київської області на перехресті нерівнозначних доріг: вул. Садова - вул. Балукова керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.9 ПДР України.

На дану постанову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що судом було порушено його право на захист, не було розглянуто клопотання про відвід судді. Суд неналежно поставився до процедури оцінки доказів, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, які були складені з порушеннями.

Заслухавши ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_2, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі не оскаржується постанова суду першої інстанції в частині вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу всебічно, повно та об'єктивно дослідив всі докази по справі та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях водія ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП, та наклав стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що передбачає найбільш суворе стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_3 20.08.2016 року приблизно о 19 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в с. Крюківщина Києво-Святошинського районного суду Київської області керував автомобілем НОМЕР_1, на перехресті нерівнозначних доріг: вул. Садова - вул. Балукова, рухаючись по другорядній дорозі (вул. Садова), не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався по головній дорозі (вул. Балукова), внаслідок чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження. Після цього, ОСОБА_3, який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, покинув місце події та залишив свій автомобіль.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серія АП2 № 305515, серія АП2 № 305516, серія АП2 № 305517, протоколом огляду місця ДТП зі схемою ДТП від 20.08.2016 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 143 від 20.08.2016 року, згідно якого зафіксовано, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп'яніння, поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 від 20.08.2016 року, даними з пояснень ОСОБА_2 від 10 жовтня 2016 року.

Вказані докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводи захисника ОСОБА_4, викладені в письмовому поясненні захисника, стосовно порушення порядку проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп'яніння, вважаю безпідставними.

Так, однією з причин, з який захисник просить визнати недійсними результати огляду на встановлення стану сп'яніння у ОСОБА_3, в поясненні зазначено, що огляд проводив лікар-хірург, який не пройшов відповідної підготовки. Однак, дане твердження спростовується довідкою ЦРЛ Києво-Святошинського району № 721 від 27.12.2016 року.

Доводи, про те, що огляд ОСОБА_3 проведений з порушеннями порядку, встановленого Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, також вважаю безпідставними.

Згідно з матеріалам справи, виявлення у водія ОСОБА_3 стану алкогольного сп'яніння проводилося за допомогою приладу "Драгер 6820", який виявив наявність алкоголю в розмірі 0,42 проміле, що значно перевищує допустиму норму (менше 0,2 проміле). Використання зазначеного приладу, який пройшов відповідну перевірку та державну реєстрацію, дозволено зазначеною вище Інструкцією.

Крім того, під час проведення огляду лікарем на встановлення стану алкогольного сп'яніння, ОСОБА_3 на запитання лікаря про вживання алкогольних напоїв, відповів, що вживав алкогольні напої близько 18 години.

Враховуючи всю сукупність доказів, зокрема і пояснення свідків, які підтвердили факт перебування ОСОБА_3 відразу після ДТП в стані алкогольного сп'яніння, вважаю висновок суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, законним та обґрунтованим.

Щодо доданих до письмового пояснення захисника, пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8, то вони не спростовують факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння. Зазначені особи вказують, що вони особисто не бачили щоб ОСОБА_3 вживав алкогольні напої.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи суддею районного суду з'ясовані повно та об'єктивно. Вина ОСОБА_3 доведена повністю, а його дії за ч ст..ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставним.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_3, відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП в межах санкції статті, що має найбільш суворе стягнення - ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і особі правопорушника.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було розглянуто клопотання про відвід судді є необґрунтованими, оскільки КУпАП не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Крім того, виходячи зі змісту заявленого відводу, підставою для відводу, на думку апелянта є те, що суд не допустив до участі у розгляді справи особу, яка не є адвокатом. При цьому апелянт посилається на рушення Конституційного Суду України. Однак, згадане рішення передбачає можливість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, користуватися допомогою фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. В матеріалах справи відсутні будь які посилання на закон, що дає право ОСОБА_9 надавати правову допомогу та брати участь у судових процесах.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення права на захист, яке полягає в недопущенні його представника до розгляду справи, також вважаю безпідставним. У відповідності до глави 21 КУпАП, особами, які беруть участь у провадженні в справах про адміністративні правопорушення є : особа, яка притягується до адміністративної відповідальності; потерпілий; законні представники ( щодо неповнолітніх та осіб, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права ); захисник ( адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи ); свідок; експерт; перекладач. Такої процесуальної особи, як представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, законом не передбачено.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова судді районного суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постановуКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2016 року щодо нього - без зміни.

С У Д Д Я :