Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1812/2016
Категорія: ч. 4 ст. 122, ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника - адвоката Кулакова В.В. та іншого учасника ДТП ОСОБА_4, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, з накладанням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік.

Крім цього, суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Як зазначено в постанові судді, 09 серпня 2016 року о 19 год. 10 хв. по вулиці Тимошенка, 1Г у м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Форд Сієра» д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного інтервалу до нерухомого припаркованого автомобіля, що призвело до зіткнення з транспортним засобом автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України.

При цьому, будучи учасником даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху України.

Тобто вказаними діями ОСОБА_2 скоїв адміністративні правопорушення, передбачене ст. ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, змінити вказану постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, застосувавши до нього замість позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не в повному обсязі з'ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам та документам, формально підійшов до дослідження обставин справи без всебічного та повного з'ясування суті правопорушення.

Зокрема, скаржник посилається на те, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови, судом не було дотримано, визначених ст. 33 КУпАП, загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, не враховано обставин, що пом'якшують його відповідальність, а тому, на думку ОСОБА_2, застосоване до нього адміністративне стягнення є занадто суворим.

Крім цього, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, суд першої інстанції прийняв рішення у відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, чим позбавив ОСОБА_2 особисто надати пояснення.

Пояснюючи обставини даного адміністративного правопорушення, скаржник зазначає, що 09.08.2016 близько 19 год. 00 хв. рухався на автомобілі «Форд Сієра» по проїзній частині у дворі будинку по вулиці Тимошенко, 1Г в м. Києві. Справа від нього знаходився автомобіль «Део Ланос», який був припаркований неналежним чином, та частково заважав проїзду автомобілів. Проїхавши повз автомобіля «Део Ланос», ОСОБА_2 вийшов зі свого автомобіля, щоб пересвідчитись, чи він не зачепив автомобіль «Део Ланос», проте останній на своєму автомобілі пошкоджень не виявив.

Пізніше, на адресу скаржника надійшло повідомлення з поліції, про виклик до відділу дізнання з приводу участі у ДТП.

Наведені обставини, на думку скаржника, дозволяли суду застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, скаржник посилається на те, що він не був повідомлений належним чином, оскільки з матеріалів адміністративної справи вбачається, що повідомлення про дату та час засідання направлялось на адресу, за якою він ніколи не проживав, а в зворотному поштовому повідомленні про вручення повістки взагалі підпис особи відсутній. Про наявність постанови суду скаржник дізнався лише 30 листопада 2016 року, коли прибув до суду на ознайомлення зі справою про адміністративне правопорушення, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року пропущений з поважних причин. Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги; пояснення іншого учасника ДТП, який не заперечував проти її задоволення; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, якими ОСОБА_2 обґрунтовує причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на оскарження судового рішення ОСОБА_2 необхідно поновити, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, незважаючи на те, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 суддя, на підставі досліджених доказів, дійшов обґрунтованих висновків, як щодо фактичних обставин справи, так і доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність зміни оскаржуваної постанови судді в частині накладеного на порушника адміністративного стягнення з огляду на таке.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення вказаних вище адміністративних правопорушень, суд першої інстанції, як прямо зазначено у постанові, з посиланням на ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника та ступінь його вини.

Разом з тим, незважаючи на наведені в постанові суду мотиви, накладене на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, не може бути визнане таким, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, оскільки, розглянувши справу у відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, суддя не встановив та не врахував усіх обставин, у тому числі тих, які пом'якшують відповідальність та які повинні бути враховані при накладенні стягнення.

Крім цього, накладаючи на ОСОБА_2 самий суворий та максимальний за розміром вид адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч. 2 ст. 30 цього Кодексу про те, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобамина строк до трьох років застосовується за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Між тим, як в матеріалах справи, так і в постанові суду відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2, під час вчинення зазначених вище правопорушень допустив грубе або повторне порушення порядку користування правом керування транспортним засобом.

Більш того, наявні в матеріалах справи та встановлені судом апеляційної інстанції дані про характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, дозволяють зробити висновок про те, що мета адміністративного стягнення може бути досягнута в результаті застосування до порушника менш суворого виду адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП, з урахуванням положень, передбачених ч. 2 ст. 36 цього Кодексу.

За таких обставин, приймаючи до уваги характер і обставини вчинених правопорушень, особу ОСОБА_2, у тому числі дані, про які він повідомив у своїй скарзі та поясненнях в суді апеляційної інстанції, ступінь його вини, а також щире каяття, що слід визнати обставиною, яка пом'якшує відповідальність, суд апеляційної інстанції знаходить за можливе задовольнити подану апеляційну скаргу, змінити постанову судді від 12 жовтня 2016 року та пом'якшити адміністративне стягнення, накладене на нього за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, застосувавши до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу замість позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) адміністративне стягнення за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що ставить 340 (триста сорок) грн.

В решті вказану постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Шевчук А.В.