Номер провадження: 33/785/848/16
Номер справи місцевого суду: 520/9020/16-п
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 року,-

встановив:

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, інваліда 2 групи, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/1, кв.50,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 27.07.2016 року, о 22 годині 31 хвилину, по просп. Ак. Глушко, № 2-а в м. Одеса, керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у звязку з чим, співробітниками патрульної поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 065123 від 14.07.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з прийнятим відносно нього рішенням, послався на те, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, а висновки суду, зазначені в оскарженій постанові не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на момент нібито скоєння вказаного правопорушення він не перебував за кермом автотранспортного засобу, не керував ним та не збирався цього робити.

При цьому апелянт зазначив, що був зупинений працівниками поліції у якості пішохода, біля кафе, в якому проводив ділові зустрічі та періодично підходив до свого автомобіля для того, щоб взяти необхідні речі, або прийняти деякі ліки.

Також ОСОБА_2 послався на неповноту судового розгляду та не дослідження усіх доказів у справі, оскільки судом не перевірено та не встановлено законність дій працівників поліції, не були викликані та допитані свідки події, їх особи у встановленому законом порядку під час розгляду справи судом, встановлено не було.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений з порушеннями, а саме: відсутні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; відсутні пояснення свідків та відомості про них, а пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи не дають можливості встановити чи керував транспортним засобом апелянт на момент затримання його працівниками поліції.

Крім того апелянт зазначив, що при розгляді судом справи участі не приймав та судом першої інстанції розглянуто справу відносно нього без його участі. Також апелянт вказує, що копію постанови він отримав лише 19.09.2016 року, що на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови суду.

Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову Київського районного суду м. Одеса від 30.08.2016 року - скасувати, а провадження по справі закрити, у звязку з відсутністю складу та події правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду та доводи апеляційної скарги заслухавши особу, відносно якої винесена оскаржувана постанова, допитавши свідків, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2, постанова суду першої інстанції винесена 30.08.2015 року та копія постанови йому не надсилалася. Як зазначив апелянт, про наявність постанови районного суду йому стало відомо 19.09.2016 року та як свідчать додані до матеріалів справи квитанція курєрської пошти, апеляційна скарга була направлена до районного суду 28.09.2016 року, тобто в передбачений ст.294 КУпАП строк.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта в частині отримання ним постанови після спливу строку на оскарження постанови районного суду є обгрунтованими, в звязку з чим строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне її сповіщення про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних даних про сповіщення ОСОБА_2 про місце, дату та час розгляду справи, а зазначені в оскаржуваній постанові посилання судді районного суду про належне повідомлення ОСОБА_2 про дату та час судового засідання інспекторами патрульної поліції спростовуються зазначеними в протоколі даними щодо його повідомлення про розгляд справи не на 30.08.2016 року, тобто дати фактичного розгляду справи районним судом, а як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, його повідомлення про розгляд справи на 15.08.2016 року.

Зазначені обставини вказують на обгрунтованість доводів апелянта у цій частині та розгляд справи районним судом в порушення вимог ст.268 та 277-2 КУпАП та з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи були допущені суттєві порушення прав ОСОБА_2, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що забезпечують особі можливість здійснити свій захист, в звязку з чим, постанова суду підлягає скасуванню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо його невинуватості у правопорушенні, за вчинення якого на нього було накладено адміністративне стягнення, то апеляційний суд приходить до висновку про таке:

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно зясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Обгрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_2 у вчинені зазначеного правопорушення, суддя районного суду послалася як на докази: протокол про адміністративне правопорушення, доданими до протоколу пояснення свідків, якими підтверджується факт перебування водія ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння та рапорти працівників поліції.

В апеляційному суді ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. При цьому ОСОБА_2 заперечив проти вчинення ним правопорушення та пояснив, що 14.07.2016 року він проводив ділові зустрічі у кафе. На стоянці, куди він підїхав разом з водієм перебував його автомобіль, до якого він підходив для того щоб узяти особисті речі. Коли він йшов по тротуару, підїхав поліцейський автомобіль, з якого вийшов працівник поліції та попрохав його надати документи. Він надав документи, після чого на запитання поліцейського зазначив, що не вживав спиртні напої, однак на вимогу поліцейського погодився пройти тест на алкоголь. Через деякий час підїхав інший поліцейський автомобіль з працівниками поліції, які намагалися розпочали проведення алкотесту, посилаючись при цьому на те, що він керував транспортним засобом. Працівник поліції, який його зупинив на місці був відсутній, в звязку з чим почав вимагати викликати його на місце та при цьому заперечував факт керування транспортним засобом. Крім того, отримавши в телефонному режимі від адвоката консультацію, він вказав поліцейським, що не бажає проходити медичний огляд, оскільки транспортним засобом не керував. Вважає його затримання спеціальною акцією, на що вказує поведінка працівників поліції при його затриманні та складанні протоколу.

На перевірку доводів апеляційної скарги, апеляційним судом були допитані працівники поліції, які затримали ОСОБА_2 та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 пояснив, що рухаючись на патрульному автомобілі НОМЕР_2, який при здійсненні руху порушив правила дорожнього руху. Він почав рухатися за автомобілем, однак автомобіль «Volkswagen Passat» підїхав до стоянки та зупинився. З автомобілю вийшов водій, як в подальшому він встановив ОСОБА_2 та від якого він почув запах алкоголю. Після цього він отримав від водія документи на автомобіль та викликав на допомогу інший екіпаж патрульної поліції, який здійснив оформлення адміністративних матеріалів. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що свідки керування ОСОБА_2 транспортним засобом відсутні, оскільки на місці зупинки автомобіля, як таких свідків не було. Інших доказів, які вказували на вчинення водієм правопорушення він не отримав.

Допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 пояснив, що виїздив у складі екіпажу поліції за вказівкою чергового поліції на місце зупинки водія ОСОБА_2, який був зупинений патрульним поліції ОСОБА_4 Під час спілкування з ОСОБА_2, останній наполягав на прибутті на місце та безпосередньому перебуванні під час проведення експресс-тесту поліцейського ОСОБА_4, однак останнього на місці не було, оскільки він уїхав. ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою наявного в патрульному автомобілі приладу «Драгер», а також заперечував факт керування ним транспортним засобом. При цьому факт відмови від проходження огляду був зафіксований в присутності понятих, які були запрошені під час складання протоколу, однак не були безпосередніми свідками керування ОСОБА_2 транспортним засобом та його зупинки.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер спостереження, зафіксованими працівниками поліції вбачається, що працівники поліції, в присутності двох свідків спілкуються з ОСОБА_2, який спочатку погодився пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння та заперечував проти вживання алкогольних напоїв, однак в подальшому відмовився проходити такий огляд, наполягаючи на присутності працівника поліції, який зупинив його як пішохода та при цьому заперечив факт керування транспортним засобом та його зупинки як водія. Інших даних, які вказували на керування ОСОБА_2 автомобілем та його зупинки патрульним ОСОБА_4 - відеозапис не містить.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 27.07.2016 року, о 22 годині 31 хвилину, по просп. Ак. Глушко, № 2-а в м. Одеса, керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків.

Згідно ст. 266 КУпАП,огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Разом з тим, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, передбачено, що огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Аналогічні норми передбачені "Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.

Так, згідно вказаного Порядку, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану спяніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду на стан спяніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану спяніння. Підтвердження стану сп'яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Разом з тим, в матеріалах адміністративної справи відсутній передбачений вищевказаними нормами акт огляду на стан алкогольного спяніння, яким можна підтвердити викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові районного суду дані щодо перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння, в тому числі і керування ОСОБА_2 транспортним засобом у такому стані. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про свідків правопорушення. При цьому, за наявності зазначених у протоколі даних про непогодження зі складеним відносно ОСОБА_2 протоколом про адміністративне правопорушення, матеріали справи взагалі не містять його пояснень або інших даних, які вказують на його відмову у наданні таких пояснень.

Наявними у справі поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджений лише факт наявності у ОСОБА_2 відповідних ознак, а саме стійкого запаху з рота та почервоніння очей, однак не зазначено, на що вказують зазначені ознаки і про що вони свідчать, в тому числі чи свідчать вони про наявність ознак перебування цієї особи у стані алкогольного спяніння. При цьому, в поясненнях відображені лише дані про відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду та проходження алкотесту відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, зазначені пояснення не містять жодних даних, які вказують на підтвердження факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом та відмови від проходження огляду саме як водія транспортного засобу.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що наявні у протоколі про адміністративне правопорушення посилання працівників поліції на перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння є безпідставними, оскільки працівниками поліції не була дотримана передбачена законом процедура проведення такого огляду, не був складений відповідний акт, а тому посилання працівників поліції на наявність в останнього ознак алкогольного сп'яніння та перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння, апеляційний суд не може прийняти до уваги.

Крім того, зазначена у протоколі ознака алкогольного спяніння у ОСОБА_2 - нестійка хода, на яку послалися працівники поліції при складанні протоколу та суд в оскаржуваній постанові, не підтверджена матеріалами справи та спростовується поясненнями понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з яких вбачається, що вони не зазначали наявність такої ознаки (а.с.4,5).

Твердження працівників патрульної поліції про наявність такої ознаки також спростовується оглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_2 не перебував у стані, який вказує на наявність такої ознаки, а саме мав ознаки нестійкої ходи.

При цьому, жодних даних, які спростовують пояснення апелянта відносно того, що він не керував автомобілем, а був зупинений працівником поліції як пішохід - матеріали справи не містять і такі дані не були встановлені апеляційним судом при перегляді постанови районного суду.

Самі по собі пояснення працівника патрульної поліції ОСОБА_4 та факт надання йому ОСОБА_2 документів на належний йому автомобіль, з урахуванням встановлених в сукупності усіх обставин справи, існуючих протиріч та допущених під час складання протоколу порушень, на думку апеляційного суду не може слугувати беззаперечним доказом на підтвердження керування ОСОБА_2 транспортним засобом, тобто вчинення ним інкримінованого йому правопорушення.

Інших доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, в тому числі, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом - матеріали справи не містять та працівниками патрульної поліції апеляційному суду не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення помилковим, оскільки він ґрунтується не на обєктивних доказах, а на субєктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у звязку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 ОСОБА_8 України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_8 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_8 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_8 України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 ОСОБА_8 України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 ОСОБА_8 України, як норму прямої дії.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, внаслідок їх суперечливості, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суддя районного суду та закриття провадження у справі в звязку з недоведеністю вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та ст. 62 ОСОБА_8 України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд Одеської області,-

постановив:

Поновити ОСОБА_2 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Одеса від 30.08.2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрити в звязку з недоведеністю його вини.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9.