АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/305/16 Суддя доповідач Колтунова А.І.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року суддя апеляційного суду Харківської області Колтунова А.І., з участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення,- ОСОБА_1, та її захисника - ОСОБА_2, іншого учасника ДТП - ОСОБА_3 та його захисника - адвоката Мозгового М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на постанову судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 березня 2016 року у відношенні

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки Брянської області, громадянки України, працює у ТОВ «Кристал», проживає за адресою: АДРЕСА_1,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою провадження по справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Як встановив суд, 15 липня 2015 року о 07 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в місті Харкові на перехресті проспекту Людвіга Свободи з вулицею Ахсарова, не надала дорогу автомобілю «MINI COOPER», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який завершував рух, та допустила з ним зіткнення, чим порушила вимоги п.16.5 Правил дорожнього руху України.

За результатом дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Розглядаючи справу, суд дійшов висновку про винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Не погодившись з рішенням судді ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, вважаючи постанову суду першої інстанції винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що саме водій ОСОБА_3 порушив правила дорожнього руху України,оскільки, в порушення п.8.7.3 «е»,п.8.10 ПДР України, рухався на червоний сигнал світлофору з боку проспекту Людвига Свободи, в зв'язку з чим допустив зіткнення з її автомобілем, і його дії знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі; пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_3 та його захисника Мозгового М.В., які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи ухвалу судді першої інстанції законною та обґрунтованою; пояснення опитаних в судовому засіданні експерта та свідків; перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Натомість, додержання цих вимог закону судом першої інстанції в повній мірі не забезпечено.

За змістом ст. 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення судом першої інстанції провадиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 та її версія стосовно фактичних обставин ДТП, які викладені в апеляційній скарзі, аналогічні її поясненням та її захисника, і були предметом розгляду, як суду першої, так і апеляційної інстанції, але вони знайшли часткове своє підтвердження.

Ст.124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пункт 16.5 ПДР України зобов'язує водія у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Тобто, транспортні засоби, що завершують рух через перехрестя, мають перевагу перед транспортними засобами, які збираються виїхати на перехрестя, тому водіям слід пам'ятати, що виїзд на перехрестя дозволений тільки в тому випадку, якщо він не спровокує зупинку на перехресті транспортного засобу чи пішоходу, які завершують розпочатий ними рух через перехрестя.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, та встановлених судом першої інстанції обставин ДТП, водій ОСОБА_1, рухаючись на автомобілі «KIA», в місті Харкові на перехресті проспекту Людвіга Свободи з вулицею Ахсарова, не надала дорогу автомобілю «MINI COOPER», під керуванням водія ОСОБА_3, який завершував рух через перехрестя.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вважала, що в її діях відсутній склад порушень п.16.5 ПДР України. При цьому зазначила, що водій ОСОБА_3 під час проїзду перехрестя порушив вимоги п.п.8.7.3,8.10,12.3 ПДР України, оскільки рухався на красний сигнал світлофору, який забороняє рух.

Інший учасник ДТП, ОСОБА_3, який керував автомобілем «MINI COOPER», як на стадії оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за фактом ДТП, так і в суді першої інстанції, пояснень з приводу ДТП не надавав, відмовившись від пояснень в силу ст.63 Конституції України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції водій ОСОБА_1 та її захисник ОСОБА_2 наполягали на тому, що в її діях відсутній склад порушень нею п.16.5 ПДР України. Пояснили, що 15 липня 2015 року о 07 годині 35 хвилин ОСОБА_1, керуючи належним їй автомобілем «KIA», рухалась вулицею Ахсарова в місті Харкові з боку проспекту Перемоги в напрямку центру, зі швидкістю 60 км/годину, на відстані 1,5 м від правого краю проїзної частини. Наближаючись до вхідного світлофору, встановленого на перехресті з проспектом Людвіга Свободи, приблизно на 15,0 метрів, на ньому включився зелений сигнал, тому вона продовжила рух, знизивши швидкість до 30 км/годину. Попереду неї проїхав без зупинки один автомобіль. Перетинаючи перехрестя на зелений сигнал світлофору вона побачила, що зліва на право, по ходу руху її автомобіля, на перехрестя виїжджає без зниження швидкості руху автомобіль «MINI COOPER» під керуванням ОСОБА_3 Під час руху через перехрестя автомобіль ОСОБА_3 рухався на відстані 1,2 метри від правого краю проїжджої частини, зі швидкістю приблизно 30 км/годину. При виникненні небезпеки ОСОБА_1 негайно застосувала заходи екстреного гальмування, але в результаті недостатнього віддалення від перешкоди уникнути зіткнення не вдалося.

ОСОБА_1 зазначила, що в попутному до її автомобіля напрямку в лівому ряду автомобіль вже повернув на перехрестя, а в правому ряду автомобіль «ВАЗ 2109» вже перехрестя проїхав, оскільки він під час перетинання рухався з більшою швидкістю. Уточнила, що всі автомобілі під час перетинання перехрестя рухалися на дозволяючий зелений сигнал світлофору, і на момент початку маневру перетинання перехрестя автомобіля «MINI COOPER» під керуванням ОСОБА_3 зовсім не було в полі зору.

Як сама ОСОБА_1, так і її захисник ОСОБА_2 вважали, що вона не порушувала п.16.5 ПДР України, наполягали, що зіткнення автомобілів сталося саме з вини водія ОСОБА_3 Стверджували, що водій ОСОБА_3 почав рух на красний, що забороняє для нього рух, сигнал світлофору.

Щодо механізму зіткнення ОСОБА_1 пояснила, що рухалася зі швидкістю руху 20-30 км/годину, і почала гальмувати приблизно на відстані двох метрів від авто «MINI COOPER», оскільки автомобіль «MINI COOPER» під керуванням водія ОСОБА_3 на значній швидкості руху, не зупиняючись, перетнув рух її автомобілю, намагався швидше проскочити, замість того, щоб запобігти зіткненню. Як наслідок, сталося зіткнення з її автомобілем «KIA», і автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 після зіткнення ще протягнув на 10-15 метрів її автомобіль енергією руху.

Зазначила, що з моменту початку руху вже майже подолала перехрестя, проїхавши більш двадцяти метрів. В її автомобілі знаходилось двоє пасажирів, один з яких дитина.

Інший учасник ДТП, водій автомобілю «MINI COOPER», ОСОБА_3, надав пояснення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Як він, так і його захисник - адвокат Мозговий М.В., зазначили, що 15 липня 2015 року о 07 годині 35 хвилин, ОСОБА_3 керував автомобілем «MINI COOPER», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався по проспекту Людвіга Свободи у бік вулиці Ахсарова, зі швидкістю не більше 60 км/годину. На відрізку проспекту Людвіга Свободи є розділення на основний напрямок і «пробивку» в бік вулиці Целіноградської, де він знизив швидкість руху до 40 км/годину. Проїжджаючи до регульованого перехрестя, приблизно за 60-50 метрів побачив, що сигнал світлофору зелений, впевнившись, що транспортні засоби, які рухались з вулиці Ахсарова в напрямку вулиці Олексіївської та зворотному напрямку, зупинились на червоне світло та не виїжджають, почав перетинати перехрестя, знизивши швидкість до 30 км/годину. При переїзді перехрестя на стоп-лінії з боку вулиці Олексіївська в напрямку в бік вулиці Ахсарова перебувало декілька автомобілів, які знаходились у двох рядах, в крайньому лівому та середньому ряді. Коли він вже закінчував проїзд перехрестя і передня частина його автомобіля вже зрівнялась з уявною лінією початку вулиці Целіноградської, в цей момент побачив, що з боку вулиці Олексіївської, в крайньому правому ряді, із значною швидкістю, приблизно 60 км/годину в бік його автомобіля рухається автомобіль «KIA». В наступний момент він почув удар в праву сторону свого автомобіля, від удару автомобіль водія ОСОБА_3 протягло «юзом» на зустрічну полосу руху та розгорнуло приблизно до 120 градусів. В його автомобілі на передньому сидінні знаходилась пасажир.

За клопотаннями ОСОБА_1 в суді першої інстанції по справі було призначено судову автотехнічну експертизу.

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи, №10826 від 16 лютого 2016 року, наданих Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання, про те, як повинні були діяти в даній дорожньо-транспортній ситуації водії ОСОБА_3 та ОСОБА_1, чи мали вони технічну можливість запобігти зіткненню та чи маються в їх діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП, згідно пояснень водія ОСОБА_3, експертним шляхом на етапі дослідження неможливо.

Експертизою встановлено, якщо виходити з пояснень водія ОСОБА_1, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «MINI COOPER» ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.8.7.3 «е», 8.10 ПДР України, а водій автомобіля «KIA» ОСОБА_1 - відповідно до п.12.3 ПДР України. Проте експертами зазначено, що в даній ДТП вона не мала технічної можливості запобігти зіткненню шляхом виконання нею вимог 12.3 ПДР України, і в її діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди.

Разом з тим, експерти вказують, що виходячи з пояснень водія ОСОБА_1, для водія ОСОБА_3 технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів визначалася виконанням ним вимог п.п. 8.7.3 «е», 8.10 ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, і його дії в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.8.7.3 «е»,8.10 ПДР України і знаходились з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

За клопотанням захисника ОСОБА_3 - адвоката Мозгового М.В. в суді апеляційної інстанції було призначено по справі судову автотехнічну експертизу.

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи, №6726 від 29 серпня 2016 року, наданих Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, експертним шляхом встановити швидкість руху автомобіля «MINI COOPER» перед ДТП,- неможливо; швидкість руху автомобіля «KIA» перед початком гальмування становила 34 км/годину. Питання щодо спроможності пояснень учасників ДТП експертами не вирішувалося.

Виходячи з пояснень водія ОСОБА_3, у висновку зазначено, що він повинен був діяти в даній дорожньо-транспортній ситуації відповідно до вимог п.12.3 ПДР України; не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом виконання п.12.3 ПДР України; і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням ДТП.

За варіантом пояснень водія ОСОБА_3, водій автомобіля «KIA» ОСОБА_1 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п.8.7.3 «е»,8.10 ПДР України; технічна можливість уникнути ДТП для неї визначалася виконанням п.п.8.7.3 «е»,8.10 ПДР України, для чого в неї не було перешкод технічного характеру. В даній ситуації її дії не відповідали вимогам п.п.8.7.3 «е»,8.10 ПДР України і з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням ДТП.

За варіантом пояснень водія ОСОБА_1, водій автомобіля «MINI COOPER» ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.8.7.3 «е»,8.10 ПДР України. Технічна можливість уникнути зіткнення для нього визначалася виконанням п.п. 8.7.3 «е»,8.10 ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній ситуації дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.8.7.3 «е»,8.10 ПДР України і з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням ДТП.

Також за варіантом ОСОБА_1 експерти зазначили, що в даній ДТП вона повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України; ОСОБА_1 не мала технічної можливості запобігти зіткненню шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування; в її діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди.

В суді апеляційної інстанції був опитаний експерт ОСОБА_7, який з приводу висновків експертиз надав наступні пояснення.

При цьому пояснив, що на даний момент не існує методики встановлення секундного виміру сигналу світлофору, на якій водій здійснює рух. І за відсутності запису з відео-реєстратора встановити це неможливо, рівно як і не можливо надати більш вірогідний висновок з приводу порушень водіями певних пунктів правил дорожнього руху України.

Експерт зазначив, що по напрямку руху водія ОСОБА_3 він подолав до моменту зіткнення автомобілів 13,5 метрів. Водій ОСОБА_1 по напрямку руху свого автомобіля подолала 20,7 метрів і, майже проїхала перехрестя. При цьому експерт підтвердив, що швидкість руху в даному випадку не береться за увагу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції опитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що в якості пасажира разом з дитиною знаходилась в автомобілі «KIA», під керуванням водія ОСОБА_1 на день ДТП. В момент початку перетинання перехрестя попереду їх автомобіля не було транспортних засобів. В попутному до автомобіля «KIA» напрямку в лівому ряду автомобіль вже повернув на перехрестя, а в правому ряду автомобіль «ВАЗ 2109» вже перехрестя проїхав, оскільки рухався швидше. Зазначила, що під'їжджаючи до перехрестя вони увійшли в перехрестя на зелений сигнал, якій тільки увімкнувся, і на момент початку маневру перетинання перехрестя автомобіля «MINI COOPER» не було на наближених відрізках дороги з різних сторін в полі зору. Свідок за декілька метрів до автомобілю «KIA», коли вони майже проїхали перехрестя, побачила, як на великій швидкості, не зупинившись на красний сигнал світлофору, в напрямку їх автомобіля рухається автомобіль «MINI COOPER». Як наслідок, сталося зіткнення.

Свідок зазначила, що після зіткнення водій ОСОБА_3 зняв зі свого автомобілю відео реєстратор, намагаючись уникнути відповідальності за ДТП.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що є дальнім родичем ОСОБА_1, зустрічався до ДТП з ОСОБА_1 неподалік від місця пригоди, для розмови на власні питання. Після зустрічі продовжив рух на своєму автомобілі, за два авто позаду автомобілю ОСОБА_1, в тому ж ряді транспортних засобів, і бачив ДТП. Уточнив, що всі автомобілі в їх середньому ряді рухалися на зелений сигнал світлофору. Побачив зіткнення, зупинився та викликав швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_10 в пояснила, що стала випадковим очевидцем ДТП. Про пошук свідків пригоди дізналася з оголошення в періодичному виданні. Зазначила, що рухаючись в якості пішохода з правого боку від перехрестя бачила, що почали рух автомобілі, яким загорівся зелений сигнал світлофору. Зосередила свою увагу,що в перпендикулярному напрямку проїжджа частина була вільною. Почувши звуки удару побачила, що в автомобіль «KIA» в'їхав автомобіль «MINI COOPER», який рухався перпендикулярно проспекту Перемоги. Вказала, що автомобіль «MINI COOPER» «юзом» протягнув автомобіль «KIA».

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Тобто, виходячи зі змісту ст.ст.280,283 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний особисто з'ясувати,чи було воно дійсно вчинене, а в постанові у справі навести опис встановлених судом обставин за результатами розгляду справи на підтвердження винуватості Правил дорожнього руху України, з дослідженням об'єктивної сторони правопорушення за п.16.5 ПДР України в даному випадку.

Натомість, додержання цих вимог закону судом першої інстанції у повному обсязі не забезпечено, оскільки фактичні обставини події правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_1 визнано винною, сформульовані в оскаржуваній постанові, виходячи не з власних висновків судді за результатами розгляду справи, а з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №364825 від 05 серпня 2015 року; висновок судової автотехнічної експертизи, №10826 від 16 лютого 2016 року, предметом дослідження якої слугували лише пояснення водія ОСОБА_1, за відсутності на момент розгляду справи в суді першої інстанції версії водія ОСОБА_3 за обставин виникнення ДТП; свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, поясненням яких не надано жодної оцінки судом першої інстанції.

Таким чином, постанова судді, всупереч вимогам ст.283 КУпАП взагалі не містить опису обставин, що характеризують об'єктивну сторону правопорушення, та встановлені безпосередньо судом при розгляді справи, що є неприпустимим.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п.16.5 ПДР України, а відповідно - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Натомість, такий висновок взагалі не мотивований. В обґрунтування, пославшись на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення лише учасниці ДТП ОСОБА_1, висновок експертизи (якій є суперечливим), суд зміст їх не розкрив та не проаналізував, належної оцінки їм не надав, а тому є незрозумілим, які саме докази були прийняті до уваги судом, а які спростовані.

Із матеріалів справи вбачається, що суд з метою встановлення відповідності дій учасників ДТП вимогам ПДР України, визнав за необхідне залучення спеціальних технічних пізнань, у зв'язку з чим було задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено судову автотехнічну експертизу.

Суд першої інстанції, в мотивувальній частині своєї постанови зазначив про висновки проведеної експертизи, визнавши її необ'єктивною. При цьому, не зробивши судження стосовно того, чи є в діях водія ОСОБА_1 порушення п.16.5 ПДР України, на підставі яких було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Взагалі не надавши оцінки всім дослідженим доказам, суд лише зробив висновок про необхідність закриття провадження по справі у відношенні ОСОБА_1, в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Висновки судової автотехнічної експертизи проведеної за клопотанням адвоката Мозгового М.В. (захисника ОСОБА_3Е.) суд апеляційної інстанції вважає суперечливими. Експертом не встановлено в діях ОСОБА_1 невідповідності вимогам п.16.5 ПДР України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Наведені доводи, на думку суду апеляційної інстанції унеможливлюють, за таких суперечностей, зробити остаточне судження щодо винуватості в діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п.16.5 ПДР України, з метою неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та забезпечення реалізації прав учасників процесу.

Про відсутність в її діях порушень вимог п.16.5 ПДР України свідчать і показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили, що ОСОБА_1 перетинала перехрестя на зелений сигнал світлофору, майже завершила проїзд перехрестя, а водій ОСОБА_3, не зупиняючись на красний сигнал світлофору, вчинив зіткнення на значній швидкості руху.

Показання свідків водія ОСОБА_1 узгоджуються з поясненнями опитаного в судовому засіданні апеляційного суду експерта ОСОБА_7, який стверджував, що по напрямку руху водія ОСОБА_3 він подолав до моменту зіткнення автомобілів 13,5 метрів, а водій ОСОБА_1 по напрямку руху свого автомобіля майже проїхала перехрестя, подолавши 20,7 метрів. При цьому експерт підтвердив, що швидкість руху в даному випадку не береться за увагу.

Проте предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №364825 від 05 серпня 2015 року, що унеможливлює суд апеляційної інстанції зробити остаточне судження про наявність в діях водіїв порушень інших пунктів ПДР України ,в тому числі і тих, на які експертом зазначено у висновках експертиз №10826 від 16 лютого 2016 року та №6726 від 29 серпня 2016 року.

За викладених обставин, у сукупності, з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції підлягає виключенню висновок про наявність в діях водія ОСОБА_1 порушень п.16.5 ПДР України, проте, з вказівкою про необхідність закриття справи на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки фактичні обставини по справі взагалі не конкретизовані.

Виходячи із наявних доказів, на яких спростовується висновок районного суду щодо складу адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 з урахуванням обставин, які перевірені апеляційним судом, вважаю, що доводи апеляційної скарги про відсутність в її діях порушень п.16.5 ПДР України є беззаперечними, а пояснення ОСОБА_3 свого підтвердження не знайшли.

Доводи сторін щодо наявності в діях, як водія ОСОБА_1, так і водія ОСОБА_3, порушення п.п.8.7.3 «е»,8.10,12.3 ПДР України не можуть бути оцінені апеляційним судом виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду в суді був протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема,- невідповідність дій в даній дорожній обстановці вимогам п.16.5 ПДР України. Протокол про адміністративне правопорушення ст.124 КУпАП щодо наявності порушення п.п. 8.7.3 «е»,8.10,12.3 ПДР України, ані відносно ОСОБА_1, ані відносно ОСОБА_3, як єдина підстава для притягнення до адміністративної відповідальності, не складався. А відтак, у розумінні положень ст.ст.254,256,257,279,294 КУпАП, даний факт позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати оцінку діям водіїв в межах провадження у справі за порушення п.п.16.5 ПДР України, що не перешкоджає доводити або спростовувати винуватість в дорожньо-транспортній пригоді в разі розгляду справи в порядку цивільного судочинства. В будь-якому випадку, навіть за умови встановлення ймовірних порушень ПДР України в діях водіїв інших пунктів ПДР України, зазначене не впливатиме на висновок суду щодо вимог п.16.5 ПДР України.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 цього Кодексу, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову судді, вважає необхідним прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1, в зв'язку з відсутністю в її діях порушень п.16.5 ПДР України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 березня 2016 року про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з закриттям провадження по справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в її діях порушень п.16.5 Правил дорожнього руху України, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -