П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Отвіновський П. Л., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючої начальником Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» ОСОБА_2 звернувся до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації із запитом від 09.09.2016 р. щодо надання інформації про судові засідання, зокрема, номер справи, назву суду та часу на який призначено розгляд справ, в яких брав участь головний спеціаліст сектору правового забезпечення Управління ОСОБА_3 22.07.2016 р.

Листом від 16.09.2016 р. № 09101-787 за підписом начальника управління ОСОБА_1 ОСОБА_2 було відмовлено у наданні інформації у зв'язку з тим, що запитувана інформація містить персональні дані третіх осіб.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

При цьому, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (частина перша статті 6 Закону).

Зокрема, частиною другою статті 6 Закону передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

З огляду на вищевказане відмова у наданні інформації є обгрунтованою, у разі якщо розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необгрунтованою та такою, що суперечить ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Частиною першою статті 22 Закону визначено вичерпний перелік для відмови у наданні інформації. Зокрема, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації»; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Так, ОСОБА_2 було відмовлено у надання інформації про номери справ, назву суду та часу, на який призначено розгляд справ, в яких брав участь головний спеціаліст сектору правового забезпечення ОСОБА_3 22.07.2016 р. Зокрема, відмова обґрунтовувалась тим, що запитувана інформація містить персональні дані третіх осіб, а інформація щодо-номеру справ за позовами осіб надається лише особам, які є учасниками по справі.

При цьому, відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Однак, номер справи, назва суду та інформація про час проведення судового засідання не відображає персональних даних третіх осіб. Крім того, відповідні відомості зазначаються у судових рішеннях, які опубліковуються в Єдиному державному реєстрі судових рішень в анонімізованому вигляді та є загальнодоступними.

Таким чином, вбачається, що відмова начальника управління ОСОБА_1 у наданні ОСОБА_2 запитуваної інформації необгрунтованою та такою, що не відповідає вимогам «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

До суду ОСОБА_1, не з"явилась, однак надала суду свої письмові заперечення з яких вбачається, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення вона не визнає та просить провадження відносно неї закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки на її думку вона правомірно відмовила ОСОБА_2 в наданні інформації про номери справ, назву суду та часу, на який призначено розгляд справ, в яких брав участь головний спеціаліст сектору правового забезпечення ОСОБА_3 22.07.2016 р., оскільки вважає таку інформацію конфеденційною, так як ОСОБА_3 був представником в справах про визнання осіб недієздатними, а відповідно до ст. 6 ДУ «Про психіатричну допомогу» така інформація віднесена до конфеденційної інформації.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримав складений відносно ОСОБА_1 протокол та просив притягнути її до адміністративної відповідальності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що в судді Подільського районного суду м. Києва Декаленко В.С. розглядалась справа де він був представником. В зв"язку із тим, що ОСОБА_3 був занятий в іншому процесі, він написав заяву про перенесення розгляду справи. В свою чергу ОСОБА_2 який був учасником даного судового процесу вирішив перевірити дану інформацію чи дійсно ОСОБА_3 перебував в іншому засідання в зв'язку із чим звернувся із запитом до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. ОСОБА_2 було надано відповідь, що дана інформація містить персональні дані, зокрема ОСОБА_3, а вони в свою чергу не надавали дозволи на її розголошення. вказану відповідь для ОСОБА_1 готував він.

Суд вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП доведена та підтверджується наступним.

Статтею 5 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначено шляхи доступу до інформації, а саме: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.

Стаття 10-1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов'язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов'язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 було відмовлено в наданні інформації про номери справ, назву суду та часу на який призначено розгляд справ.

Таку саму інформацію розпорядник інформації, тобто суд розташовує на своєму веб-сайті, а тому дана інформація відноситься до публічної інформації, а відповідно до ст. 10-1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до публічної інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

В зв"язку із цим суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 в порушення вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації» неправомірно відмовила ОСОБА_2 в наданні інформації, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Твердження свідка ОСОБА_3, що запитувана ОСОБА_2 інформація містить персональні дані суд не бере до уваги, оскільки в номері судової справи, даті на яку вона призначена та суд в якому вона розглядається відсутні буть-які персональні дані осіб.

Окрім вищевикладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 5), запитом (а.с. 6), відповіддю на запит (а.с.7).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_1, у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, доведена повністю і підтверджується всією сукупністю доказів по справі.

Окрім цього, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", ст.ст. 40-1, ч. 2 ст. 212-3, 291, 294, 307, 308 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 - визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження (внесення подання прокурора) цієї постанови.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга, подання прокурора подаються до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя П. Л. Отвіновський