Справа № 340/482/16-п
Провадження № 33/779/281/2016
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Шкрібляк Ю.Д., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою, на постанову судді Верховинського районного суду від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с. Криворівня, Верховинського району, Івано-Франківської області, громадянин України,?

визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 275 (двісті сімдесят пять ) грн. 60 коп.

З постанови судді вбачається, що водій ОСОБА_2 04.09.2016 року о 20 год. 05 хв. в селищі Верховина по вул. Жабєвська керував транспортним засобом марки "УАЗ-469", номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на визначення факту вживання алкоголю та стану спяніння, чим порушив вимоги п.2.5 а Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) ОСОБА_2 покликається на незаконність постанови щодо нього, оскільки суддя неповно дослідив докази, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Просить постанову судді Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року скасувати, закривши провадження за відсутності події адміністративного правопорушення. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення і пояснив, що 04.09.2016 року він разом із своїм знайомим ОСОБА_4 на автомобілі марки "УАЗ-469", номерний знак НОМЕР_1, поверталися із походу за грибами. Вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_4, а він знаходився в даному автомобілі як пасажир. Коли вони проїжджали селище Верховина, на вул. Жабєвській біля пивоварні побачили на узбіччі дороги багато людей. між якими була сутичка, і серед них був і їх знайомий. Вони зупинились на тому місці, та підійшли до цих людей, щоб вияснити, що сталося. Приблизно через 20 хвилин приїхали працівники поліції, яких викликали особи, які знаходились там на місці, тобто ті які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення. Також зазначив, що працівники поліції автомобіль під керуванням ОСОБА_4 не зупиняли, інспектор поліції ОСОБА_5 підійшов до цього автомобіля, який був припаркований на узбіччі дороги і заявив, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Від проходження медичного огляду він відмовився у звязку з тим, що не був за кермом автомобіля. Інспектор поліції не пропонував йому пройти огляд на стан спяніння на місці, але одразу ж вказав про необхідність такого проходження в медичній установі. Зазначений вище транспортний засіб, йому не належить. Пояснення свідків у суді першої інстанції вважає наклепом і просить їх визнати недостовірними. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, просить провадження в справі закрити. В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_5 - інспектор поліції пояснив, що 04.09.2016 року під час несення служби надійшло повідомлення про те, що в селищі Верховина по вул. Жабєвська, невідомі особи вчиняють конфлікт. Після прибуття на місце події, він побачив, що автомобілі були припарковані на узбіччі дороги. Особи, які були на місці події, і які були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, йому повідомили, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Ним було прийнято рішення про доставлення вказаного водія до медичного закладу для огляду на стан алкогольного спяніння, однак останній заперечував, що керував транспортним засобом, і відмовився їхати в медичний заклад. Після чого ним було складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки зі слів свідків ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Також зазначив, що не бачив, щоб ОСОБА_2 того дня керував автомобілем.

В засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 повністю підтвердив пояснення ОСОБА_6 Крім цього, ще зазначив, що саме він керував автомобілем марки «УАЗ», а ОСОБА_2 сидів на пасажирському сидінні. Пояснював працівникам поліції, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, однак вони його не слухали. Також вказав, що вказаний автомобіль марки "УАЗ-469", номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_7, а він керував цим транспортним засобом по домовленості.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які просять скасувати постанову, а провадження закрити; пояснення свідків; перевіривши матеріали справи та додані до справи документи, вважаю, що АС слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов'язаний з'ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Вказаних вимог закону суддя першої інстанції не дотримався.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті» для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли останній почав рухатися.

Покликання ОСОБА_2 у АС на те, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими.

Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладенні стягнення на ОСОБА_2, суддя допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав про них.

В протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено тільки про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак, будь-яких пояснень від ОСОБА_2 та інших осіб щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, вказаний протокол не містить. Також в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні докази, що підлягають установленню по даній справі.

Окрім цього, згідно п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного, чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя Українивід 09.11.2015 року № 1452/735) огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського, уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати , що вони перебувають у стані спяніння.

Згідно п. 3 розділу першого цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

У п. 7 вказаної інструкції зазначено, що у разі відмови водія від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його не згоди, з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя.

Таким чином, інспектор поліції зобовязаний самостійно встановити ознаки спяніння і запропонувати пройти огляд на місці за допомогою спеціального приладу.

Однак не зважаючи на це, в порушення вимог вказаної інструкції, інспектор поліції ОСОБА_5 не запропонував пройти такий огляд на місці, і одразу вказав про необхідність такого проходження в медичній установі.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №482351 від 04.09.2016 року та в інших матеріалах справи, відсутні будь-які докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, в тому числі, у стані алкогольного спяніння.

Апеляційний суд визнає достовірними показання свідка ОСОБА_4, які дані під час апеляційного розгляду про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом у стані наркотичного спяніння, у зазначений в протоколі час.

Окрім цього, апеляційний суд визнає достовірними показання свідка інспектора поліції, які дані ним під час апеляційного розгляду про те, що він не бачив щоб ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, а склав протокол щодо останнього, оскільки цього вимагали свідки, які зазначені ним в протоколі.

Показання свідків в суді першої інстанції апеляційний суд визнає недостовірними доказами, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами, які були дослідженні в апеляційній інстанції.

Достовірних доказів при розгляді справи в суді першої інстанції, а саме про те, що ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння керував транспортним засобом не здобуто.

Таким чином, суддя лише формально підійшов до дослідження доказів по справі, обєктивно їх не оцінив, а тому його висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення, є необєктивним, тобто таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні достовірні докази про вчинення апелянтом вищезазначеного адміністративного правопорушення і їх не здобуто під час апеляційного розгляду справи, а тому приходжу до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

За таких обставин, АС ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Верховинського районного суду від 09 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1