Справа № 502/2576/16-п
ПОСТАНОВА

05 грудня 2016 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області, ОСОБА_1, розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Головного управління держпраці в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, одруженого, працюючого на посаді директора КП «Джерело 7», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, якому розяснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, за ст. 41 ч.1 Кодексу про адміністративні правопорушення України, -

В С Т А Н О В И В:

В матеріалах, які надійшли з Головного управління держпраці в Одеській області, в ході перевірки КП «Джерело -7», головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів Управління з питань праці в Одеській області, вказано, що 10.11.2016 року в с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, директором КП «Джерело 7», ОСОБА_2, порушено законодавство про працю, оплату праці, відносно займаних працівників за період з 01.05.2014 року по 01.04.2016 року, що засвідчено актом перевірки від 10.11.2016 року № 15-18-010/0752.

Перевіркою додержання законодавства про працю на підприємстві встановлено:

- перевіркою додержання законодавства про працю на підставі представлених відомостей нарахування заробітної плати встановлено, що на підприємстві, індексація заробітної плати провадиться. Однак перевіркою встановлено, розрахунок індексації для працівників підприємства не відповідає встановленому порядку (за перевіряємий період з 01.09.2015 р. по 01.05.2016 р.), індексація заробітної плати з жовтня 2015 року по травень 2016 р., нараховувалась з розрахунку більше ніж встановлений коефіцієнт. Так наприклад: начальнику ОСОБА_2 з урахуванням підвищеного окладу (з вересня 2015 року по 01.05.2016 року), сума індексації нараховується у розмірі 912,28 грн., замість 753,00 грн., що не відповідає вимогам п.4 Постанови КМУ №1078.

- на підприємстві порушуються вимоги ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», щодо виплати заробітної плати працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата;

- згідно наданих відомостей нарахування та виплати заробітної плати з січня 2015 р по жовтень 2016 року встановлено: заробітна плата працівникам підприємства виплачується рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів, тобто один раз на місяць. Так, заробітну плату працівникам за жовтень 2015 року, виплачено 22 січня 2016 року, за листопад 2015 року, виплачено 18 лютого 2016 р., у березні 2016 року, виплачено заробітну плату за грудень 2015 року, за січень-лютий 2016 року (копії відомостей за листопад 2015 р. - березень 2016 р. додаються). Станом на 31.03.2016 року, перед працівниками підприємства існувала заборгованість з виплати заробітної плати: в загальній сумі 11, 2 тис. грн. Так, начальнику ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати складала - 5438, 36 грн., бухгалтеру ОСОБА_3, заборгованість складала - 2257, 72 грн., підсобному працівнику ОСОБА_4 - 1414,59 грн.

Відповідно представлених виплатних документів встановлено, що з квітня по жовтень поточного року, виплата заробітної плати, здійснюється один раз в місяць, що суперечить вимогам ч. 1, 2 статті 115 КЗпП України та статті 24 ЗУ «Про оплату праці».

На день проведення перевірки, згідно представлених бухгалтерських документів, встановлено:

-станом на 01.03.2016 року, на підприємстві існувала заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 11, 2 тис. гривень;

-у березні 2016 року заборгованість з виплати заробітної плати працівникам підприємства, була повністю погашена, що підтверджується відомостями на виплату грошей, без урахування компенсації працівникам, які втратили частину заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати (оскільки це є частиною заробітної плати), що призвело до порушення вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці».

-при вивченні питання щодо нарахування компенсації за не використану відпустку при звільненні працівниці, встановлено: розрахунок середньомісячної заробітної плати, головному бухгалтеру ОСОБА_5, при звільненні (16.06.2016 р. за п.1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін), у період з травня по червень 2016 р., проведений без урахування вимог п. 10 Постанови КМУ № 100, щодо коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт їх підвищення, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток.

-так, нарахування при звільненні 16.06.2016 року, ОСОБА_5 компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, без урахування вимог п. 10 Постанови КМУ № 100 свідчить про те, що на день проведення перевірки належні при звільненні суми, ОСОБА_5, у повному обсязі не виплачені, що призвело до порушення відносно неї вимог ст. 116 КЗпП України, щодо виплати всіх належних працівнику від підприємства сум у день звільнення.

-крім того, розпорядженням від 27.10.2015 р. № 14-16 звільнені контролери: ОСОБА_6, ОСОБА_7, та бухгалтер ОСОБА_8, 30.10.2015 року за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін). Належні при виплаті кошти вищезазначені працівники, отримали не у день звільнення, а 22.01.2016 року (що підтверджено платіжною відомістю від 22.01.2016 р. № 10), чим порушено вимоги статті 116 КЗпП України.

-в підприємстві має місце порушення вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП та ст. 21 Закону України «Про відпустки», щодо виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки за три дні до її початку. Так, розпорядження № 11 від 21.09.2015 р., ОСОБА_2 надано щорічну відпустку з 22.09.2015 р., проте виплату за весь час відпустки здійснено від 18.12.2015 р., що підтверджується платіжною відомістю від 18.12.2015 р. № 9, чим порушено вимоги статті 21 ЗУ «Про відпустки».

-обчислення середньої заробітної плати за час не використаної відпустки працівниці, ОСОБА_5 без урахування вимог п. 10 Постанови № 100 призвело до невиплати у повному обсязі заробітної плати за час відпустки на день проведення перевірки.

ОСОБА_2, в судовому засіданні вину, у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП, визнав у повному обсязі.

Факт вчинення правопорушення ОСОБА_2 та його провина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом № 15-18-010/0513 від 10.11.2016 року, про адміністративне правопорушення - про скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 ч. 1 КУпАП, (а. с. 4-5);

- актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 15-18-010/0752 (а. с. 6-7);

- книгою по заробітній платі 2016 рік (а. с. 16-18);

Суд, вивчивши матеріали, вважає, що провина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП, доведена, та кваліфікує дії правопорушника, за ст. 41 ч. 1 КУпАП, як порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата її не в повному обсязі, не забезпечення достовірного бухгалтерського обліку та витрат на оплату праці в установленому порядку.

Обставин, що помякшують відповідальність, ОСОБА_2, за скоєння адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 34 КпАП України, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують відповідальність ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.35 КУпАП, судом не встановлені.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Беручи до уваги характер правопорушення, його тривалість та сутність протиправних дій,особу правопорушника, суд вважає за необхідне застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. ст. 23, 34,35,41 ч.1 , 268, 283, 284 КУпАП,суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 41 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (пятсот десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в розмірі 275 гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Кілійський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом 3 місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1