АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5396/16-п Номер провадження 33/786/501/16 Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

при секретарі Григоровій М.В.,

за участю:

осіб, щодо яких

винесено постанову суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою повідомлено начальника Управління патрульної поліції в м.Кременчук Департаменту патрульної поліції про факти порушення посадовими особами поліцейськими 3-ї роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимог закону при зупиненні транспортного засобу і складанні протоколу про адміністративне правопорушення для прийняття заходів реагування.

З досліджених матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 10.07.2016 року, о 02.30 год., по просп.Свободи, 122/42, в м.Кременчук Полтавської області, ОСОБА_4 керував транспортним засобом „ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1, перебуваючи з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння відмовився в КОНД у лікаря нарколога.

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 14 листопада 2016 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у звязку за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діяли в порушення вимог ст.266 КУпАП та Постанови КМУ від 17.12.2008 року №1103.

Так, суд вказав, що поліцейські не запропонували ОСОБА_4 пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, і відмову останнього від проходження огляду не було зафіксовано в присутності двох свідків. Тобто, подальші дії поліцейських, які відвезли правопорушника до наркологічного диспансеру, є нелогічними, оскільки в силу п.2.5 ПДР України, не виконання особами, які керують транспортними засобами, вимоги пройти в установленому порядку медичний огляд на стан спяніння, є самостійною підставою для притягнення до відповідальності за тією ж нормою матеріального закону ч.1 ст.130 КУпАП та складення протоколу на місці зупинки. Такі дії уповноважених особі не узгоджуються з вимогами ч.3 ст.266 КУпАП, відповідно до яких огляд в закладах охорони здоровя проводиться тоді, коли водій не погоджується на проведення огляду за допомогою спеціальних технічних засобів, чого не вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, або в разі незгоди з ним.

Зупиняючи транспортний засіб працівники поліції діяли в порушення вимог ч.1 ст.35 ЗУ „Про національну поліцію, які наводять вичерпний перелік підстав для зупинення транспортного засобу, однак повідомлення від перехожого чи наявність орієнтування до вказаного переліку не входить, що свідчить про незаконність дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо зупинення ними автомобіля.

Окрім того, працівниками поліції не дотримано положень ст.268 КУпАП та ст.59 Конституції України та порушено право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на захист, не надавши ОСОБА_4 можливості скористатись передбаченою законом правовою допомогою.

Сам протокол про адміністративне правопорушення не відповідає нормам ст.256 КУпАП правопорушення, а дані відображені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи.

На постанову суду ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подано апеляційні скарги, в яких ставиться питання про визнання поважності причин пропуску строку на оскарження та поновлення пропущеного строку, вказуючи на те, що під час розгляду справи останні присутні не були, а копію постанови суду отримали 15.11.2016 року, а тому не мали змоги, в передбачені законом строки, оскаржити вказану постанову.

Окрім того, просять постанову суду, винесену в порядку ст.282 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки в межах справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом не вирішуються.

Вислухавши осіб, щодо яких винесено постанову суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Як вбачається із матеріалів справи, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто суддею за відсутності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Копію постанови суду апелянтами отримано 15.11.2016 року, а тому строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважних причин.

Вирішуючи питання щодо прийняття апеляційних скарг до розгляду, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП, вказує, що винесена судом першої інстанції постанова від 14.11.2016 року щодо прийняття заходів реагування відносно законності дій працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прямо стосується їх прав та законних інтересів, а тому вони мають право на її апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, приймаючи рішення про повідомлення начальника Управління патрульної поліції в м.Кременчук Департаменту патрульної поліції про факти порушення посадовими особами поліцейськими 3-ї роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимог закону при зупиненні транспортного засобу і складанні протоколу про адміністративне правопорушення для прийняття заходів реагування, судом вказаних вимог закону не дотримано.

Відповідно до ст.282 КУпАП орган (посадова особа), який розглядає справу, встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення, вносить у відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування, громадську організацію або посадовій особі пропозиції про вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження пропозиції повинно бути повідомлено орган (посадову особу), який вніс пропозицію.

З аналізованої норми статті, вбачається чітко визначену законодавцем підставу звернення органу чи посадової особи, який розглядає справу із пропозицією про вжиття заходів реагування, якою являється наявність причин та умов, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення.

З огляду на матеріали справи, між діями водія ОСОБА_4 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та діями працівників поліції щодо зупинення транспортного засобу, під його керуванням, причинного звязку не вбачається. Жодні причини та умови в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що могли б сприяти вчиненню ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, відсутні.

Тому, застосування судом положень ст.282 КУпАП є передчасним та безпідставним.

Згідно ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської організації.

Тобто, причетність особи до вчинення адміністративного правопорушення встановлюється судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та доказів доданих до нього.

Факти притягнення працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності в матеріалах справи відсутні.

Тому, в межах справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України, судом не вирішуються, про що вірно зазначено в апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Мотивуючи свою ухвалу, про наявність в діях працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушень вимог закону при зупиненні транспортного засобу і складанні протоколу про адміністративне правопорушення, суд вийшов за межі своїх повноважень та прийшов до помилкового висновку.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положення ст.17 КАС вказують, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, питання порушення посадовими особами органів Національної поліції України вимог Законів України повинні вирішуватись в межах адміністративного судочинства, шляхом звернення до суду в порядку КАС України.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а постанова суду до скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково, а постанову Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 14 листопада 2016 року, якою повідомлено начальника Управління патрульної поліції в м.Кременчук Департаменту патрульної поліції про факти порушення посадовими особами поліцейськими 3-ї роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимог закону при зупиненні транспортного засобу і складанні протоколу про адміністративне правопорушення для прийняття заходів реагування скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай