Справа № 488/3566/16-п 14.12.2016 14.12.2016 14.12.2016
Номер провадження: 33/784/296/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/784/296/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кутурланова О.В.
Категорія: ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач апеляційного суду: Міняйло М.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі судді Міняйла М.П., за участі секретаря Барибіної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який проживає у вищевказаному місці АДРЕСА_1

- притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 ч.1 та ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275, 60 грн.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2 14.09.2016 року о 01 годині 40 хвилин керував транспортним засобом «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Миколаєві по пр. Корабелів в районі будинку № 18-а, в порушення п. 2.4 ПДР України, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно за допомогою спеціального сигналу (звукового) та проблискового маячку, не зупинився. В подальшому автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був затриманий шляхом переслідування патрульним автомобілем в районі будинку № 320 по проспекту Богоявленський в м. Миколаєві. Після зупинки транспортного засобу у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, почервоніння очей. Від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що дійсно 14.09.2016 р. керував транспортним засобом « Toyota Corolla». Дуже поспішав додому, щоб відвезти ліки дитині, тому не відразу помітив патрульний автомобіль, який його зупиняв. Відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, оскільки дуже поспішав. Коли відвіз ліки, то поїхав до Обласного наркологічного диспансеру та пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння. Згідно результатів огляду він був тверезий. Про це свідчить висновок медичного дослідження № 3206 від 14.09.2016 року.

Наголошує, що працівники поліції не законно зупинили його автомобіль, так як він не порушував ПДР України.

Звертає увагу на те, що згідно наказу МВС та МЗО України № 1452/735 від 09.11.2015 р. спільний наказ МВС та МЗО України № 400/666 від 09.09.2009р. на який послався суд у постанові, визнаний таким, що втратив чинність.

Також вважає, що оскільки поліцейські не роз'яснили йому його права, та не оформили направлення на огляд водія до найближчого закладу охорони здоров'я, то не можливо стверджувати, що він відмовився від огляду на стан сп'яніння. Крім того, він пройшов огляд добровільно у медичному закладі.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з'ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 468673 від 14.09.2016 р. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla», не виконав законну вимогу працівників поліції та не зупинився, автомобіль під його керуванням був зупинений шляхом переслідування, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України. В протоколі ОСОБА_2 вказав, що не бачив патрульну машину.( а.с.2) Також, як вбачається з протоколу серії АП2№ 468778 від 14.09.2016 р. останній, будучи з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, почервоніння очей, відмовився від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі.(а.с.1). Зазначеними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказані протоколи складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 296 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Факт відмови ОСОБА_2 на пропозицію патрульного поліцейського пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння підтверджений письмовими поясненнями двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, в поясненнях ОСОБА_3 вказано, що 14.09.2016 року він став свідком того, як водій автомобілю «Toyota Corolla», якого зупинили патрульні поліцейські, мав явні ознаки алкогольного сп'яніння. В присутності свідків ОСОБА_2 повідомив, що вживав спиртні напої та відмовився проходити огляд на стан сп'яніння на місці та в медичному закладі. (а.с. 3).

В поясненнях свідка ОСОБА_4 підтверджені ті ж самі обставини, що і в поясненнях свідка ОСОБА_3 (а.с. 4).

З пояснень, наданих ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також зі змісту його апеляційної скарги вбачається, що він підтверджує обставини стосовно зупинки його транспортного засобу патрульними поліцейськими 14.09.2016 року та його відмови в присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Але стверджує, що відмовився тільки тому, що поспішав додому, щоб відвезти ліки.

Дані твердження, крім показань свідків, спростовуються дослідженим в суді першої інстанції записом нагрудних відео реєстраторів працівників поліції. Так, згідно запису, патрульний автомобіль 14.09.2016 р. з 01 год.28 хв. по 01 год.31 хв. в Корабельному районі м. Миколаєва переслідував транспортний засіб «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1.Автомобіль зупинився тільки після того, як був заблокований кількома патрульними автомобілями. Після зупинки водій ОСОБА_2 на прохання працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння відмовився, пояснивши, що вживав перед цим спиртні напої, тому не вбачає необхідності проходити такий огляд. При цьому про те, що він відмовляється тому, що поспішає відвезти ліки дитині, водій нічого не казав.

Тому до цього твердження водія ОСОБА_2 апеляційний суд ставиться критично, як до твердження наданого з метою ухилення від адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що і до результатів медичного дослідження, наданих ОСОБА_5, необхідно ставитися критично та не приймати до уваги, оскільки дослідження проведено без додержання процедури, передбаченої Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Так, зі змісту п. 9 розділу 2 Інструкції вбачається, що результати огляду водіїв транспортних засобів в закладах охорони здоров'я можуть вважатися достовірними лише в тому випадку, якщо такий огляд проведено в присутності поліцейського та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Крім того, в п. 17 розділу 3 Інструкції зазначено, що зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Зауважене ОСОБА_2, що суд першої інстанції у постанові послався на Інструкцію затверджену спільним наказом МВС та МЗО України № 400/666 від 09.09.2009р.( який наказом МВС та МЗО України № 1452/735 від 09.11.2015 р. визнаний таким, що втратив чинність ) не береться до уваги, оскільки в даному випадку це не має вирішального значення.

Доводи ОСОБА_2, що не можливо стверджувати, що він відмовився від огляду на стан сп'яніння, оскільки поліцейські не роз'яснили йому його права, та не оформили направлення на огляд водія до найближчого закладу охорони здоров'я, є неспроможними.

Так, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Це означає, що вчинення особою хоча би одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням безпеки дорожнього руху та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

По даній справі дії водія ОСОБА_2, які полягали в відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху та містять в собі склад адміністравтиного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 ч.1 та ст. 130 ч.1 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

В ході апеляційного перегляду твердження ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції матеріальних норм, свого підтвердження не знайшли.

Стягнення за адміністративні правопорушення накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 та ст. 36 КУпАП. При цьому суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який характеризується позитивно, працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, ступінь його вини, пом'якшуючі відповідальність обставини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та обґрунтовано призначив адміністративне стягнення з метою виховання ОСОБА_2 в дусі додержання законів України та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року відносно ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області М.П.Міняйло