Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/3484/16-п Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І..
Провадження №33/778/441/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ст.172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року відносно ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрито, у звязку з відсутністю в її діях складу і події адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У постанові зазначено, що згідно протоколу № 35 від 28 жовтня 2016 року про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, складеного старшим оперуповноваженим управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України майором поліції ОСОБА_4, ОСОБА_3 інкримінується вчинення корупційних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, яка будучи депутатом Степненської сільської ради 8 скликання, 06.11.2015 р. знаходячись за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Першотравнева, 50, порушила вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», а саме під час проведення 1 сесії 8 скликання Степненської сільської ради приймала участь у виборах та проголосувала за обрання себе секретарем Степненської сільської ради 8 скликання, не повідомивши присутніх депутатів та сільського голову про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів за вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Закриваючи провадження по справі, суд зазначив, що в діях ОСОБА_3 був відсутній реальний конфлікт інтересів, вона не мала умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, у матеріалах справи відсутні докази, які б достовірно свідчили про наявність у неї особистих інтересів чи обставин, що могли призвести до невиконання чи неналежного виконання нею своїх посадових обов'язків. За таких умов, не можна погодитись із тим, що ОСОБА_3 вчинялись дії в умовах конфлікту інтересів, оскільки такого конфлікту встановлено під час розгляду справи не було. Відтак, в діях ОСОБА_3 не вбачається складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погодившись з вищевказаною постановою суду першої інстанції прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду щодо ОСОБА_3 скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3Г винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу в межах санкції.

Окрім того, в апеляційній скарзі прокурор посилається на ст.250 КУпАП, та на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ щодо застосування норм КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою у даній адміністративній справі.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, в яких прокурор обґрунтовує можливість апеляційного оскарження постанови, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосування законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, в т.ч., оскаржувати постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст.287 КУпАП (в редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст.7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287, та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, повязані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались.

Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП, та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП, та ч.2 ст.294 КУпАП.

Посилання прокурора на ст.250 КУпАП, та на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ щодо застосування норм КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч.1 ст.250 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287, та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП, та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, вважаю, що вказана апеляційна скарга на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 8 грудня 2016 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 закрито у звязку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, підлягає поверненню прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу, подану на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 8 грудня 2016 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у звязку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1