П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 24 серпня 2016 року в 00 год. 30 хв. по вул. Генерала Ватутіна м. Києві, керував автомобілем «Тойота», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки не отримував судову повістку про виклик до суду, а про ухвалене судом рішення дізнався 17 жовтня 2016 року в канцелярії суду, проте копію постанови йому не надали, у зв'язку з тим, що текст постанови ще не був готовий.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в постанові суду містяться помилки, зокрема не вірно визначений розмір штрафу, що відповідає 40800 грн., а не 34000, як вказав в постанові суд. Крім того, в мотивувальній частині постанови суд зазначив, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте притягнув його до відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зазначає, що суд, приймаючи рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, не послався на докази, які б підтверджували його винуватість.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей і дружина. Автомобіль використовує як в робочих, так і особистих цілях, а без права керувати транспортними засобами він не зможе працювати та утримувати свою сім'ю.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 130 КК України.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, а в подальшому не був повідомлений про результати розгляду справи. Дані про дату отримання ОСОБА_2 судового рішення в матеріалах провадження відсутні.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянт зазначає, що 21 жовтня 2016 року отримав копію оскаржуваної постанови, апеляційну скаргу подав 25 жовтня 2016 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не був присутнім при розгляді справи, а в матеріалах справи відсутні дані про дату отримання ним судового рішення та з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на оскарження постанови, а тому підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає, його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, суд, розглядаючи справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП не в повній мірі дотримався вказаних положень закону.

Посилаючись на ст. 252 КУпАП, суд оцінив наявні докази і прийшов до висновку, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Таке рішення суду ґрунтується на доказах: протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, довідках управління патрульної поліції про вчинення ОСОБА_2 протягом року адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, постанова суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП , а саме в ній відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи.

Отже, судом, постановою якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, фактично не встановлено за яких обставин це правопорушення було вчинено.

В той же час, посилаючись на довідки патрульної служби про вчинення ОСОБА_2 протягом року адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд в мотивувальній частині постанови вказав, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, суд зазначив, що воно повинно бути накладене в межах ст. 130 КУпАП, в той час, коли вказана норма закону містить п'ять частин.

Врешті, відповідно до резолютивної частини постанови, суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років, хоча розмір штрафу, який відповідає 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян має становити 40800 грн.

З урахуванням того, що судом під час розгляду не тільки порушені норми процесуального права, але й не правильно застосовані норми матеріального права, постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 24 серпня 2016 року в 00 год. 30 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Посилаючись на довідки Управління патрульної поліції суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки він протягом року вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду міста Києві від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 19 серпня 2015 року керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння і на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, в тому, що 15 січня 2016 року він потворно протягом року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. На підставі ст. 247 КУпАП провадження у справі закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП.

Виходячи зі змісту диспозиції ч. 3 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, коли особа двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 цієї статті.

Але відповідно до постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року, ОСОБА_2 за правопорушення, вчинене 15 січня 2016 року, адміністративному стягненню не піддавався, оскільки скінчились строки його накладення.

Отже, відсутня кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 257 КупАП, є направлений до суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

В ньому зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення і нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Враховуючи те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП, то у викладені суті адміністративного правопорушення повинно бути зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за вчинення одного з правопорушень, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, саме ця обставина обов'язково повинна бути вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки вона є кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Проте, уповноваженою особою, яка складала протокол, зазначено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Фактично в протоколі описаний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за вказаною нормою не відповідатиме закону, оскільки постановою суду від 20 квітня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 15 січня 2016 року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

В той же час, суд не може кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки в такому випадку вийде за межі суті правопорушення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294, п. 1 ст. 247 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун