ПОСТАНОВА

Іменем України

21.12.2016 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли від Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, безробітного, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

за ч.1 ст.164 КпАП України,

УСТАНОВИВ :

26.10.2016 року на розглядЖмеринського міськрайонного суду надійшли адміністративні матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, за ознаками того, що він 18.10.2016 року об 11 годині 00 хвилин м.Жмеринка по вул. Київській, 288, здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі на транспортному засобі "Rover 620", державний номерний знак НОМЕР_2, без одержання ліцензії на даний вид діяльності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного правопорушення не визнав. Вказав, що 18.10.2016 року він разом із дружиною та двома їх дітьми їхали в село до тещі, коли дружина запропонувала йому заїхати до продуктового магазину, щоб купити деякі продукти. Вони зупинилися біля магазину по вул. Київській в м.Жмеринка, де придбали по два мішки цибулі та капусти і почали все це складати до багажника, однак там виявилось замало місця для мішків, оскільки в багажнику був газовий балон та фішка, яку він використувував коли раніше займався перевезенням пасажирів на таксі. Тому він був змушений витягнути дану фішку і почепити на дах автомобіля, щоб звільнити в багажнику простір для овочів. Після чого його дружина ще деякий час перебувала в магазині та коли вона повернулася, він завів автомобіль, однак не зміг рушити, оскільки вийшло з ладу зчеплення. Зазначив, що поки він ремонтував свій транспортний засіб, який саме стояв на пішохідному переході, в цей час до нього підійшли два співробітника Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області та попросила його надати документи на автомобіль, після чого попросили його вийти з автомобіля, та почали складати якийсь протокол, з яким він потім ознайомився і поставив у ньому свій підпис. Коли він запитав, за що складений даний протокол, то отримав відповідь, що у нього відсутні документи. Повідомив, що він востаннє займався діяльністю з перевезення пасажирів ще у 2014 році, коли працював у фірмі "VIP екскорт", доки не закінчився термін дії ліценції, яка дає право на перевезення пасажирів. Зауважив, що він призупинив дану діяльність, а не закрив її, та однією із причин того, що він по даний час не демонтував дану фішку є те, що він час від часу розглядав питання про продовження дії ліцензії зайняття діяльністю з перевезення пасажирів, однак вартість її продовження на даний час потребує значних коштів, а тому поки що він заробляє на життя за рахунок випадкових заробітків, виїзджаючи періодично на роботу за кордон.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомила, що вона із ОСОБА_1 перебувають близько восьми років у шлюбі. Пояснила, що 18.10.2016 року вона разом із своїм чоловіком та двома неповнолітніми дітьми їхали до її матері, яка є інвалідом та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, та дорогою заїхали до магазину, оскільки матір просила купити їй деякі продукти. Вказала, що у магазині вони придбали по два мішки цибулі та капусти, які почали завантажувати до багажника, однак так було дещо замало місця, оскільки в багажнику знаходився також газовий балон та фішка таксі, якою чоловік користувався коли раніше здійснював перевезення пасажирів. ОСОБА_1 був змушений витягнути останню і помістити її на дах автомобіля, щоб звільнити в багажнику простір для мішків з овочами. Потім прямо на пішохідному переході зламався автомобіль і в цей час до них підійшли працівники поліції. Зауважила, що ОСОБА_1 раніше займався перевезенням пасажирів на таксі, однак у 2014 році у нього закінчився термін дії ліцензії і за відсутності значних коштів, яких потребує її продовження, з того часу останній не займається перевезенням пасажирів на таксі та заробляє на життя за рахунок випадкових заробітків за кордоном.

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_1 є його вітчимом. Пояснив, що 18 жовтня 2016 року він разом із матірю ОСОБА_2, вітчимом ОСОБА_1 та рідною сестрою ОСОБА_4 їхали в село до бабусі та по дорозі заїхали у продуктовий магазин "Подоляночка", оскільки бабуся просила їх купити продукти. В магазині вони придбали деякі продукти та по два мішки капусти і цибулі. Зазначив, що він допомагав вітчиму грузити їх до багажника, однак все не вміщувалося та ОСОБА_1 змушений був витягнути з багажника фішку, яка там знаходилася разом із газовим балоном. Зауважив, що його матір на даний час не працює, а вітчим два роки до цього до закінчення дії ліцензії займався перевезенням пасажирів на таксі, а на даний час заробляє на життя, працюючи час від часу за кордоном.

Неповнолітній свідок ОСОБА_4 надала аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів у продовольчому магазині, біля якого одного разу в жовтні 2016 року зупинявся ОСОБА_1 та підтвердив, що останній дійсно того дня придбав у нього два мішки цибулі та два мішки капусти, підїхавши до магазину з членами своєї сімї.

Захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 подав письмове клопотання про закриття провадження у справі, згідно якого повідомив, що його підзахисний ОСОБА_1, 18.10.2016 року керуючи легковим автомобілем «Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2, разом із своєю дружиною ОСОБА_2 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8, підїхав до продовольчого магазину біля Центральної районної лікарні за адресою: м.Жмеринка, вул. Київська, 288, де зупинився, щоб придбати два мішки цибулі і два мішки капусти. Він вийшов з автомобіля та відкривши багажник, дістав світловий прилад із номером телефону, який до 2014 року використовував під час здійснення перевезення пасажирів та тимчасово поставив його на дах автомобіля, щоб звільнити в багажнику простір для мішків з овочами. Повідомив, що у цей момент до нього підійшли працівника управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, які звинувативши ОСОБА_1 у зайнятті підприємницькою діяльністю в сфері пасажирських перевезень без ліцензії, сфотографував автомобіль та, не приймаючи від водія будь-яких пояснень, склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП, під час оформлення якого зажадав від ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення на транспортний засіб та посвідчення водія, які також сфотографував. Зазначив, що в ході судового розгляду справи отримано пояснення ОСОБА_1, який винним себе не визнав, оскільки правопорушення не вчиняв, діяльністю в сфері пасажирських перевезень не займався з вересня 2014 року. Лише збіг обставин, а саме: короткочасне встановлення світлового приладу на дах автомобіля для звільнення багажника, дав привід працівнику контролюючого органу припустити про здійснення ОСОБА_1 такої діяльності. Обставини події згідно з поясненнями ОСОБА_1 підтверджуються показаннями опитаних в суді свідків ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та документами про здійснення ним в минулому відповідного виду діяльності на законних підставах. Водночас у матеріалах, надісланих до суду управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області відсутні докази на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 діяльності з перевезення пасажирів. Також в матеріалах справи відсутні відомості, яка саме ліцензія потрібна на здійснення пасажирських перевезень чи на провадження такого виду діяльності з відповідними посиланнями на нормативно-правові акти, які регулюють здійснення даного виду діяльності. Зауважив, що в порушення вимог ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення не відображена суть адміністративного правопорушення, не зазначена його обєктивна сторона, яка б відповідала диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП, а саме: не зазначено відомості щодо того, кому саме ОСОБА_1 надавав послуги таксі, адреси цих осіб та їх пояснення; відсутні докази того, що він перевозив пасажирів за плату, тобто займався господарською діяльністю; відсутні посилання на чисельність конкретних перевезень, що унеможливлює визначити, чи є такі дії систематичним, що є обовязковою ознакою господарською діяльності. Також до матеріалів не приєднано акт за формою згідно з додатком №3 про виявлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачений п.21 "Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", що затверджений постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, тощо. Також зазначив, що крім всього вищезазначеного, до протоколу про адміністративне правопорушення не було надано відомостей, які б свідчили, що інспектором Укртрансбезпеки здійснено перевірку баз даних з метою зясування, чи зареєстрований ОСОБА_1 в якості субєкта господарювання, а також чи звертався він з відповідною заявою на отримання ліцензії для надання послуг з пасажирських перевезень, що свідчить про поверховість та однобічність при здійсненні контрольних повноважень. Зауважив, що враховуючи правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року, положення ч.2 ст.62 Конституції України, вважає, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом ініціатором даної справи не було доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, суддя доходить наступного.

Згідно ч.1 ст.164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди) тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" визначено, зокрема, що ліцензія це документ, що надається органом ліцензування, на право провадження субєктом господарювання визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, в електронному вигляді (запис про наявність ліцензії у такого субєкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) або на паперовому носії.

Відповідно до ч.1,2 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Так, згідно пояснень в судовому засіданні самого ОСОБА_1, а також даних копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №938837 від 15.03.2013 року (а.с.21) вбачається, що останній з 21.11.2007 року знаходиться на обліку в Жмеринській обєднаній ДПІ та Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі, як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності 49.32 Наданння послуг таксі.

Згідно копії ліцензії Головної державної інспекції на автомобільному транспорті серії АВ №486183 (а.с.22) ОСОБА_1 надавався дозвіл на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт" з видом робіт внутрішні перевезення пасажирів на таксі, строком дії ліцензії з 16.09.2009 року по 15.09.2014 року.

Також перебування ОСОБА_1 на обліку в Жмеринській обєднаній ДПІ як фізичної особи-підприємця підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2015 рік від 21.01.2016 року та звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 27.01.2016 року.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України", п.65), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

З урахуванням наведеного, доходжу висновку про недоведеність в даному конкретному випадку належними та допустимим доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП за ознаками провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, оскільки складений щодо нього протокол про адмністративне правопорушеня від 18.10.2016 року не містить жодних відомостей щодо певної особи чи осіб, яким беспосередньо ОСОБА_1 були надані зазначені послуги таксі, розмір отриманої плати за такі дії та початкова й кінцева точки маршруту перевезення, лише сукупність ознак чого може становити об'єктивну сторону такого правопорушення. Свідків з числа незалежних очевидців подій також не вказано.

Відтак, можливість встановлення поза розумним сумнівом обгрунтованості вказаної у протоколі обставини щодо провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі на транспортному засобі "Rover 620", державний номерний знак НОМЕР_2, без одержання ліцензії на даний вид діяльності не є очевидною, будучи запереченими не лише ОСОБА_1 а й поясненнями допитаних в судовому засіданні численних свідків.

З врахуаванням наведених підстав, у звязку з недоведенням наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, доходжу висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.7, 221, п.1 ст.247, ст.252, 266, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її представником, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд .

Суддя Вернік В.М.