П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

у справі про адміністративне правопорушення

Справа № 181/969/16-п

Провадження № 3/181/288/16

14.12.16 року Суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Гончаренко О.О., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла від Межівського відділення поліції Синельниківського відділу поліції в Дніпропетровській області відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який не працює, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, притягнутого по ч.2 ст.187 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року встановлено, що згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року відносно ОСОБА_1 встановлений адміністративний нагляд, яким передбачені певні обмеження строком на два роки, а саме: заборони виходу з будинку за місцем мешкання з 22.00 до 05.00 години кожної доби; заборони перебування в місцях, де реалізуються спиртні напої на розлив, а також проходити реєстрацію у територіальному ОВС чотири рази на місяць. Незважаючи на певні обмеження, ОСОБА_1 25 листопада 2016 року не з'явився на реєстрацію, чим своїми діями порушив правила перебування під адміністративним наглядом.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Проте, скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2016 року, письмовим поясненням правопорушника ОСОБА_1, довідкою про звільнення №34964 від 13 листопада 2015 року, постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року, реєстраційним листком на ОСОБА_1

ОСОБА_1 вчинив правопорушення вп'яте протягом року: 16 березня 2016 року, 21 квітня 2016 року, 13 червня 2016 року та 11 жовтня 2016 року притягувався до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення по ч.2 ст.187 КУпАП

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку, що належним способом здобуто достатньо доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення відповідно до ст.33 КУпАП суд враховує, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення вп'яте протягом року, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, при наданні пояснень інспектору ВП в скоєному зізналася, з урахуванням особи порушника, застосування до якого заходи стягнення у виді штрафу є недостатнім з огляду на кількість скоєних однорідних правопорушень протягом року, а тому вважаю за небхідне накласти стягнення у вигляді адміністративного арешту в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.187 КУпАП.

Що стосується положень ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Ч.1 ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

п.44 суд вважає за належне розглянути цю скаргу за статтею 2 Протоколу №7, у якій зазначено таке:

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatis mutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_2 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000?II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7.

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що не слід виконувати постанову про застосування адміністративного арешту негайно після її винесення.

У звязку з цим необхідно надати ОСОБА_1 десятиденний строк для можливості оскарження даної постанови.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з порушника стягується судовий збір, який станом на день винесення постанови складає 275 гривень 60 копійок.

Керуючись рішенням Європейського суду з прав людини від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), ст.2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.24, 32-35, ч.2 ст.187, п.1 ч.1 ст.284, ст.326 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 275 (двохсот сімдесяти п'яти) гривень 60 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Виконання зазначеної постанови допустити через десять днів з дня її винесення. В разі оскарження після відповідного рішення апеляційного суду. Негайному виконанню не допускати.

Суддя: О. О. Гончаренко