АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1365/2016 Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Девятко В.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Запорізької обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

та його захисника ОСОБА_5,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_4, на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Як зазначено у постанові, 09 липня 2016 року о 04 год. 36 хв. ОСОБА_4 у м. Києві, по пр. Героїв Сталінграда, 46 повторно протягом року керував автомобілем «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запах з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та допущені порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що право відмови від огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів водія регламентується ст. 19 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Тобто, зобов'язати ОСОБА_4 проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів ніхто права не має і на цій підставі визнавати його винним теж.

Огляд на стан алкогольного сп'яніння у розумінні Наказу від 16.02.2015 № 3/02-15 Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» є медичний огляд, який передбачає сукупність певних медичних дослідів. А дослідом в сенсі ч. 3 ст. 28 Конституції України є дія, здійснена з метою отримання будь-яких наукових, медичних, спеціальних і (або) інших знань, а також їх використання для практичних цілей. А від проведення над собою досліду будь-яка людина має право відмовитися, що передбачено ч. 1 ст. 28 Конституції України, якої встановлює право кожного на повагу до його гідності, а ч. 2 містить заборону на тортури, жорстоке поводження з людиною. Отже, проведення над людиною дослідів усупереч його волі, примусово, - це таке ж грубе порушення його прав, як і тортури. І право відмовитися від проведення над собою досвіду так само природно, так само незаперечно, як і право не піддаватися тортурам.

Крім того, треба звернути увагу, що ОСОБА_4 від медичного огляду не ухилявся, а відмовлявся, реалізовуючи своє право, прямо надане ч. 3 ст. 28 Конституції України, тобто відстоював свої конституційні права бажання або небажання водія піддаватися дослідам.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ч. 2 . 43 Конституції України, держава гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. А отже позбавлення права керування транспортними засобами (неважливо, що застосовується як адміністративного стягнення чи кримінального покарання) є порушенням цих конституційних прав і гарантій.

Окрім порушення норм матеріального законодавства, суд при розгляді справи допустив істотні порушенням процесуальних прав ОСОБА_4, зокрема в порушення ст. 268 КпАП справа була розглянута без участі ОСОБА_4 Твердження суду про те, що ОСОБА_4 не з'явився в суд, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи не відповідає дійсності, оскільки повідомлення про слухання справи ОСОБА_4 не отримував, а в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення його належним чином про час та місце розгляду справи, тому таке твердження суду не ґрунтується на доказах та є голослівним. Такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, подати докази, заявити клопотання про допит свідків.

Захід адміністративного стягнення також обраний із порушенням вимог закону. Суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а не, наприклад, штрафу. Вказане свідчить про порушення судом вимог ст. 33 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до відповідальності, під час відсутності цієї особи справа може бути розглянута у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В апеляційній скарзі обґрунтовано вказано на те, що ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, чим були порушені його права. Так, справу було розглянуто судом першої інстанції без участі ОСОБА_4, а в матеріалах справи відсутні дані про вручення ОСОБА_4 повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим порушені вимоги ст. 268 КУпАП, згідно з якою при відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушені вимоги ст. ст. 245, 268 КУпАП і права ОСОБА_4 на захист, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення по справі, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням свідка, інформаційною картою про адміністративні правопорушення, а також поясненнями ОСОБА_4 при апеляційному розгляді справи, який визнав, що напередодні складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення вживав алкогольні напої та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Вказаними доказами спростовуються і доводи апеляційної скарги про незаконність та необхідність скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги є надуманими, безпідставними, не відповідають вимогам закону та спростовуються вказаними доказами та матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП вчинене ОСОБА_4 09 липня 2016 року, отже на момент розгляду справи в суді першої інстанції 04 листопада 2016 року сплинули строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Проте, в порушення вимог ст. 38 КУпАП судом першої інстанції провадження у справі не було закрито та на ОСОБА_4 було накладено адміністративне стягнення.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_4, підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський