АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., за участю: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого веб-менеджером у ТОВ «Трансконтинент груп», який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, -

встановив:

постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

У відповідності до постанови місцевого суду, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 24 липня 2016 року приблизно о 15 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Хюндай» д/н НОМЕР_1, рухався по вул. Метробудівська у м. Дніпро, де, порушуючи п.п. 10.1, 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху, виконував маневр розвороту не із крайнього лівого положення на проїзній частині, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався ліворуч у попутному напрямку.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП із пропуском строку на її оскарження. Разом з апеляційною скаргою подано і клопотання про поновлення пропущеного строку.

У клопотанні зазначено, що строк на оскарження постанови був пропущений з поважної причини. Зокрема, особу яка притягалася до адміністративної відповідальності не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а тому вона була позбавлена об'єктивної можливості вчасно подати відповідну апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду та прийняти нову. На переконання апелянта висновки викладенні у постанові суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ним не порушувалися правила дорожнього руху: ним попередньо було зайнято відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині для розвороту, а під час виконання безпосередньо самого маневру - розворот помітив, що у цей час автомобіль «Ніссан», під керуванням ОСОБА_2, здійснював його обгін, який не вжив відповідних заходів щодо уникнення зіткнення. Також на переконання апелянта, суд належним чином не мотивував обраний та призначений вид стягнення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, зазначивши, що суд залишив поза увагою ту обставину, що перед виконанням розвороту він зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині та вже безпосередньо перед самим маневром взяв правіше з метою забезпечення відповідного радіусу для розвороту.

У свою чергу у апеляційному суді потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що виступає категорично проти задоволення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги й клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши поважність причин пропуску строку, а також правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що строк на оскарження підлягає поновленню, а у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, із наступних підстав.

У відповідності до ст. 294 КУпАП, строк на оскарження постанови місцевого суду складає десять днів. Апеляційна скарга подана із пропуском десятиденного строку повертається особі, яка її подала. Пропущений строк на оскарження постанови може бути поновлено апеляційним судом за клопотанням особи і при наявності поважних причин його пропуску.

Як вбачається з постанови суду (а.с. 22) справа була розглянута 24 жовтня 2016 року. Жодних відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату розгляду справи у матеріалах справи не має, а про результати розгляду апелянт дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи 09 листопада 2016 року (а.с. 24).

Таким чином, з зазначеного можна дійти висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк з поважної причини, оскільки об'єктивно був позбавлений можливості вчасно дізнатися про результати розгляду справи, а тому і не мав можливості вчасно подати свою апеляційну скаргу.

Під час апеляційного перегляду справи судом було досліджено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1), у відповідності до якого у вину ОСОБА_1 ставиться порушення п.п. 10.1; 10.4; 10.6 Правил дорожнього руху, яке виразилося у виконанні розвороту не з крайньої лівої смуги руху, що і перебуває у причинному зв'язку із зіткненням транспортного засобу. Зазначенні обставини повністю підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 3), у яких останній підтвердив факт виконання розвороту не з крайнього лівого положення, оскільки мав намір збільшити радіус розвороту, наведене повністю узгоджується і з поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 4). Механізм зіткнення транспортних засобів, який був вказаний у письмових поясненнях учасниками ДТП також був зафіксований на схемі місця ДТП (а.с. 2), правильність якої була підтверджена власноручними підписами учасників пригоди.

Таким чином, апеляційний суд дійшов безсумнівного висновку, що у причино-наслідковому зв'язку із настанням ДТП перебуває саме порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.1; 10.4; 10.6 Правил дорожнього руху, яке виразилося у виконанні розвороту не із крайнього положення на проїзній частині та ненаданні переваги у русі транспортному засобу, який у крайній лівій смузі у попутному з ним напрямку, що і стало причиною зіткнення зазначених транспортних засобів.

Щодо доводів сторони захисту ОСОБА_1 про не вжиття заходів уникнення зіткнення іншим учасником пригоди, то вони свого підтвердження не знайшли, оскільки суд позбавлений можливості перекласти вину з однієї особи на іншу або вирішити питання щодо обоюдної вини учасників.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду та безпідставність поданої апеляційної скарги. Справу судом першої інстанції було розглянуто із дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі необхідні обставини правильно встановленні. Разом з тим, районний суд, вирішуючи питання щодо накладення стягнення, із дотриманням вимог ст.ст. 23, 30 КУпАП, обґрунтовано з урахуванням ступеня вини особи накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року.

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову районного суду - відмовити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду /підпис/ О.П.Піскун

Дніпропетровської області