АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2933/16-п Номер провадження 33/786/483/16Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Ленінського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше притягувався до адміністративної відповідальності: - постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 25.07.2016 року за ч.1 ст.130 КУпАП до штрафу в розмірі 3 400 грн.; - постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 26.09.2016 року за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП до позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 275, 60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що 09.08.2016 року, о 03.00 год., по вул.Лисенка в м.Полтава, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився в присутності двох свідків за допомогою алкотестера 6610 „Drager №3551. Своїми умисними діями ОСОБА_3 порушив п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову захисником в інтересах ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Вказує, що притягнення його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є неправомірним, оскільки при винесенні постанови суддя взяв до уваги докази, які не є достатніми для визнання вини у скоєному.

Окрім того, суддя не врахував того, що працівниками поліції для огляду ОСОБА_3 на стан спяніння було застосовано алкотестер, який є не сертифікованим та таким, що не входить до переліку технічних засобів, які мають право використовувати працівники поліції.

Водночас, працівниками поліції безпідставно відмолено в огляді на стан спяніння в медичній установі.

Розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, не допитано працівника поліції та свідків по справі, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Захисник ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлені про день і час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явились та про причину своєї неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 09.08.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на обєктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.2 ст.130 КУпАП вказують на повторне протягом року притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 09.08.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №1 батальйону УПП в м.Полтаві запропонував ОСОБА_3 добровільно пройти огляд на стан спяніння за допомогою приладу алкотестер, на що останній погодився, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів від 09.08.2016 року, ОСОБА_3, згідно даних приладу газоаналізатора алкотестер 6810 „Drager №3551, перебував в стані алкогольного спяніння, концентрація алкоголю в крові якого становила 1,56% проміле, що відноситься до середнього ступеню сп'яніння.

Водночас, висновок суду про застосування під час огляду на стан спяніння алкотестера 6610 „Drager №3551 є помилковим, оскільки відповідно до роздруківки, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення, було застосовано алкотестер „Drager за 6810, який входить до переліку спеціальних технічних засобів, передбачених Переліком технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затверджених Наказом МВС України від 01.03.2010 року №33. Тому посилання апелянта в цій частині є неспроможними.

Окрім того, твердження відносно відмови працівників поліції від проходження огляду на стан спяніння в медичній установі не заслуговують на увагу, підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує факт визнання ОСОБА_3 вини у вчиненому правопорушенні на момент складення протоколу, де зазначив, що вживав пиво та просив обмежитись мінімальним покаранням, що свідчить про відсутність підстав для закриття справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2016 року відносно ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай