Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2287/16-п Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Житомир

Суддя апеляційного суду Житомирської області Ляшук В.В., з участю секретаря Скородинської Г.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

в с т а н о в и в :

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Відповідно до постанови, 15.09.2016 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом трактором марки «МТЗ?82» з державним номерним знаком 7251 ЖИ на 98 км автомобільної дороги Київ-Ковель з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкогольних напоїв з ротової порожнини, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження, відповідно до встановленого порядку освідування на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На постанову суду ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова суду є необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права, що при розгляді справи суд неповно зясував всі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов до їх дослідження формально.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує фактичні обставини та вказує, що він не був у стані алкогольного спяніння за кермом транспортного засобу.

Вказує, що твердження у постанові суду про те, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння суперечить фактичним обставинам справи та його письмовим поясненням.

Зазначає, що після зупинки транспортного засобу йому було запропоновано працівниками поліції пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу. Потім, він попросив надати йому для ознайомлення сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на що йому було відмовлено. В звязку з відсутністю зазначеного сертифіката він відмовився від проходження обстеження за допомогою спеціального технічного засобу.

Крім цього, стверджує, що проїхати до найближчого закладу охорони здоровя для проведення огляду на стан спяніння працівники поліції йому не пропонували.

Вважає, що в справі відсутні докази, які б свідчили, про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом перебування його за кермом транспортного засобу в стані спяніння. Також, працівниками поліції не зазначено, які були вчинені ним дії щодо ухилення від огляду.

Не вчинення працівниками поліції дій по затриманню транспортного засобу на якому він рухався, не відсторонення його від керування транспортним засобом також свідчить, що він у стані алкогольного спяніння не перебував.

Вважає, що суд не дав правової оцінки вказаним фактам і фактам порушення законодавства працівниками поліції при складання адміністративного протоколу.

ОСОБА_1, в судове засідання апеляційного суду не зявився, хоча належним чином, під розписку, був повідомлений про час та місце розгляду справи, не проінформував суд про поважні причини неявки та направив до суду свого представника за дорученням, що дає суду підстави для розгляду апеляційної скарги у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП відповідальність за даною нормою підлягають особи, які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого спяніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан спяніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан спяніння чи перебування під дією лікарських засобів працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі власноручних пояснень ОСОБА_1, в протоколі про адміністративне правопорушення, пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння, оскільки певні ознаки (запах алкоголю, почервоніння очей, тремтіння рук) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного спяніння.

Однак, як засвідчують ці ж матеріали ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом прядку (за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків чи у закладі охорони здоровя) відмовився, що підтвердив власноручно, вказавши, що напередодні вживав алкогольні напої та будь-яких зауважень щодо неналежності портативного спеціального технічного засобу чи побажання пройти огляд у медичному закладі не висловлював.

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_1 доводи, що аналогічні його апеляційній скарзі про безпідставну зупинку, невідповідність дій працівників поліції, упередженість свідків, відмови від проходження огляду на місці у звязку з відсутністю документів підтверджуючих справність спеціального технічного засобу та висловлене ним бажання пройти огляд у медичному закладі, вказав лише у письмовому поясненні поданому до суду, хоча сам до суду не зявився та не побажав їх підтвердити у суді, що з врахуванням сукупності усіх доказів на переконання суду апеляційної інстанції свідчить про надуманість його доводів та обраний ним такий спосіб захисту.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Істотних порушень закону, які б давали підстави для скасування прийнятої судом постанови суд апеляційної інстанції не знаходить.

Суд обираючи вид та розмір адміністративного стягнення ОСОБА_1 дотримався вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність та обрав йому стягнення у мінімальному розмірі.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною та обґрунтованою та підстав для її скасування не знаходить.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Малинського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_5