Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3220/16-п
Провадження №: 3/332/846/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 р. суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Шалпегіна О.Л., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, який народився 29.04.1981 року у м. Запоріжжі, громадянина України, працює ПАТ ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ЗАПОРІЖСТАЛЬ машиністом, зареєстрований та проживає за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 66, кв. 36

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

23.09.2016 р. о 00.05 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-210700-20, номерний знак НОМЕР_1 в районі будинку № 77 по проспекту Соборному у м. Запоріжжі з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, оскільки відмовився отримати повістку про виклик до суду за місцем роботи (а.с. 77-79).

Стосовно вжитих судом заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи суд зазначає, що розгляд цієї справи призначався сім разів, шість з яких - не відбулись у звязку з неявкою ОСОБА_1 Повістки про виклик до суду, направлені за місцем проживання останнього, були повернуті до суду відділком поштового звязку з позначками за незапитом або за закінченням терміну зберігання (а.с. 15, 18, 24, 37, 46, 60, 83). Від отримання повісток за місцем роботи ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується відомостями, зазначеними посадовою особою ПАТ ЗМК ЗАПОРІЖСТАЛЬ у розписках про вручення повісток (а.с. 38-39, 53-55, 78-79, 82). Здійснити виклик засобами телефонного звязку за номером, зазначеним ОСОБА_1 у неодноразово поданих ним до суду заявах, не представилось можливим, оскільки абонент, який відповідав на телефонні дзвінки, зазначав, що він не є ОСОБА_1 (а.с. 14, 35). За час перебування справи в проваджені суду ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав: через відрядження до іншої країни, подання адміністративного позову, хворобу, звернення за правовою допомогою. Вказані клопотання з метою дотримання прав особи на захист, безпосередню участь у розгляді справи тощо, судом задовольнялись, протягом двох з половиною місяців розгляд справи відкладався.

06.12.2016 р. о 16.14 год. ОСОБА_1 було передано до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу (а.с. 64, 65). З відповіді КЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 Департаменту охорони здоровя Запорізької міської ради випливає, що 06.12.2016 р. о 16.10 год. пацієнтом ОСОБА_1 здійснений виклик невідкладної допомоги за місцем проживання, після огляду лікарем, йому виданий листок непрацездатності з явкою 08.12.2016 р. 08.12.2016 р. ОСОБА_1 на прийом не зявився, при відвідуванні лікарем вдома 09.12.2016 р. двері не відчинили (а.с. 81).

Також суд зазначає, що ОСОБА_1 мав можливість та достатньо часу для отримання правової допомоги, про що свідчить укладений 18.11.2016 р. між ним та адвокатом договір (а.с. 41). Але, згодом захисник повідомила суд, що вказаний договір про надання правової допомоги розірваний за ініціативою ОСОБА_1 (а.с. 73).

Вказані вище обставини, суд розцінює як зловживання ОСОБА_1 правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, з метою затягування розгляду справи по суті та уникнення відповідальності у разі визнання його судом винним у вчинені адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як зазначено вище, ОСОБА_1, який повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем роботи, до суду не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

На підставі наведеного, враховуючи ухилення ОСОБА_1 від явки до суду та граничний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановлений ст. 38 КУпАП, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП з урахуванням його доводів, викладених у поданих до суду клопотаннях.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у звязку із порушенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, суд виходить з такого.

Вимогами п. 2.5. Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 379740 від 23.09.2016 р. випливає, що працівниками поліції було зафіксовано факт вчиненням водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у звязку із порушенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України (а.с. 2).

Перевіряючи доводи ОСОБА_1, викладені у клопотанні про зупинення провадження у справі через оскарження ним вказаного протоколу про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КАС України, та у клопотанні про призначення судово-почеркознавчої експертизи, суд виходить з таких обставин.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 379740 від 23.09.2016 р. відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП, містить фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, оцінка доказів у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, здійснюється органом (посадовою особою), що провадить розгляд вказаної справи. За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення не є актом правозастосування, який породжує самостійні правові наслідки чи встановлює відповідальність особи. Тому відсутні законні підстави для зупинення провадження у цій справі до розгляду справи про оскарження протоколу про адміністративне правопорушення в порядку КАС України.

Також суд зауважує, що ОСОБА_1 не оспорює фактичних даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, а у своєму клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи зазначає лише про те, що він не підписував вказаний документ.

З цього приводу суд зазначає, що підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення в контексті ст. 256 КУпАП є факультативним реквізитом цього документа, тому його відсутність не спростовує інших зазначених у ньому фактичних даних.

Посилання ОСОБА_1 на серію, номер протоколу та долучення його копії до адміністративного позову (а.с. 31-32), свідчать про ознайомлення особи зі змістом та факт отримання копії вказаного документа, тобто дотримання працівниками поліції вимог ст. 254 КУпАП.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 379740 відповідає вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, а саме: містить всі обовязкові реквізити, складений уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку в присутності свідків, тому приймається судом до уваги при вирішені цієї справи. Фактичні дані, що містяться у вказаному документі підтверджують час, місце та обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння як поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоровя.

Крім того, вина ОСОБА_1М у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними відеозапису, зробленого нагрудною камерою (відеореєстратором) поліцейського відповідно до вимог ст. 40 Закону України Про національну поліцію, який був відтворений судом під час розгляду справи.

Вказаним відеозаписом зафіксовано, що після зупинки працівниками поліції транспортного засобу ВАЗ-210700-20, номерний знак НОМЕР_1 та встановлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного спяніння, останньому було запропоновано поліцейськими пройти огляд на місці зупинки автомобіля із застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alcotest. Після відмови ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду через сумнів останнього у достовірності результатів приладу, поліцейським було розяснено необхідність протягом двох годин пройти огляд на стан спяніння у закладі охорони здоровя КУ Обласний клінічний наркологічний диспансер, про що особі видане направлення (а.с. 4). Але, ОСОБА_1 відмовився проїхати до закладу охорони здоровя у супроводі поліцейських, мотивуючи тим, що не хоче залишати власний транспортний засіб без нагляду або під наглядом поліцейських. ОСОБА_1 відмовився від пропозиції поліцейських пройти огляд на стан спяніння у присутності свідків, які надали відповідні письмові пояснення.

Будь-яких порушень поліцейськими пунктів 6-8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 р., та розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р., під час фіксації порушення та оформлення матеріалу стосовно ОСОБА_1 судом встановлено не було.

Допитана під час розгляду справи інспектор роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 23.09.2016 р. о 01.50 год. нею у присутності свідків був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 Транспортний засіб під керуванням вказаної особи був зупинений екіпажем патрульної поліції з командним складом. ОСОБА_1, який мав ознаки алкогольного спяніння: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, відмовився від огляду за допомогою технічного засобу Drager, зазначив, що не довіряє його показникам. Після цього ОСОБА_1 було запропоновано протягом двох годин пройти огляд на стан спяніння у закладі охорони здоровя. При цьому було зазначено, що під час проведення цього огляду за його автомобілем буде наглядати інший екіпаж поліцейських. На що ОСОБА_1 відповів, що не довіряє поліцейським та почав телефонувати своїм друзям. Потім він 3 або 4 рази називав поліцейським різні адреси місць проживання його друзів, один з яких був доставлений автомобілем патрульних на місце порушення. У звязку із тим, що ця особа також мала ознаки алкогольного спяніння, було прийнято рішення не передавати йому право керування автомобілем. ОСОБА_1 знов був попереджений про необхідність пройти огляд, але він відмовився від цих дій та зателефонував ще одному знайомому, який прибув на місце вчинення правопорушення, але після спливу двох годин з моменту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 У звязку з викладеними обставинами, було складено протокол, де зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Також інспектор додала, що ОСОБА_1 оскаржив до суду протокол про адміністративне правопорушення, але до жодного з призначених судом засідань не зявився.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Враховуючи викладене, заперечення водія ОСОБА_1 проти проходження огляду на стан спяніння з підстав недовіри показникам спеціального технічного засобу та небажання залишати належний йому автомобіль під наглядом поліцейських, підтверджують наявність в діях останнього порушень п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

За таких обставин суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України у звязку із порушенням ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер правопорушення, яке є найбільш тяжким у сфері безпеки дорожнього руху, особу ОСОБА_1: його вік, наявність офіційного працевлаштування, ступінь вини останнього. Обставин, які помякшують або обтяжують відповідальність винного у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, має посвідчення водія серія ЯТА № 215775 від 23.06.1999 року (а.с. 10).

На підставі викладеного, з метою виховання особи в дусі додержання законів, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, суд вважає за необхідне піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Одночасно суд вважає за необхідне розяснити ОСОБА_1 його право ініціювати питання відстрочки виконання постанови про накладення адміністративного стягнення за наявності умов та в порядку, передбаченому ст. 301 КУпАП та ст. 33 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КпАП України та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, з ОСОБА_1 також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275,60 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 283-285 КпАП України,

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) грн. (банк ГУДКУ у Запорізькій області, р/р 0001, МФО 813015, ЄРДПОУ 37941997, отримувач: ГУК у Запорізькій області, код платежу 21081300), з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп. на користь держави (Банк ГУДКСУ в Запорізькій області р/р 0004, МФО 813015, ЄДРПОУ отримувача 38025372, одержувач: УДКСУ в Заводському районі м. Запоріжжя, код бюджетної класифікації: 22030101 - "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)".

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження в разі, якщо скарга не була подана.

Суддя О.Л.Шалпегіна