Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/5399/16-п
ПОСТАНОВА

19.12.2016 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Кузнецов Д. В., розглянувши матеріали, які надійшли з Маріупольського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ВК 226473 Іллічівським РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, який не працює, мешкає у сел. Талаковка м. Маріуполя, вул. Степна, буд. 33, за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2016 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 901063 від 20 вересня 2016 року ОСОБА_1 20 вересня 2016 року о 22 годині 40 хвилин на вул. 40 років Жовтня, 154 у сел. Талаковка м. Маріуполя, був зупинений працівниками УПП за керування мопедом без державного номерного знаку з явними ознаками наркотичного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), що згідно п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції стало підставою для вимоги про проходження відповідно до встановленого п. 6 вищезазначеної Інструкції порядку огляду на стан алкогольного спяніння, за результатами чого був визначений стан сп'яніння.

ОСОБА_1 у судовому засіданні провину не визнав, пояснив, що 20 вересня 2016 року о 22 год. 40 хв. по вул. 40 років Жовтня, 154 у сел. Талаковка м. Маріуполя мопедом він не керував, а просто йшов додому, при цьому не заперечував, що перебував у стані алкогольного спяніння. Його зупинили працівники патрульної поліції та навмисно склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Суд, вислухавши ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна ОСОБА_2 України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак спяніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції не надано жодних доказів, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення свідками зазначені дві особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, письмові пояснення яких також суду надані не були.

У свою чергу, свідок ОСОБА_2, викликаний до суду, надав письмові пояснення, з яких вбачається, що 20 вересня 2016 року у сел. Сартана м. Маріуполя його зупинили працівники поліції та попросили бути присутнім під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення. Факт керування ним транспортним засобом він не бачив, за його присутності ОСОБА_1 лише відмовився від підпису у протоколі. Очевидцем подій він не був.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому звязку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, поспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі «Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі «Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «ОСОБА_4 проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

У справі, що розглядається, явка до суду свідка ОСОБА_3 стороною обвинувачення не забезпечена, причини його неявки суду невідомі. Неодноразові намагання суду викликати цього свідка через доступні йому засоби також виявилися безрезультатними, що унеможливило оцінку його показань судом.

Отже, у суду відсутні будь-які докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 та спростування його показів на свій захист.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидці, котрі могли б підтвердити факт управління ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні.

Факт перебування ОСОБА_1 20 вересня 2016 року о 23 год. 33 хв. у стані алкогольного спяніння підтверджується висновком «Міського наркологічного диспансеру м. Маріуполя» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 861. Крім того, факт перебування цього дня у стані алкогольного спяніння не заперечує і сам ОСОБА_1

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У звязку із цим, суд приймає до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_2, який факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом він не бачив, очевидцем подій не був.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов