Номер провадження: 33/785/1032/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 07 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Стягнутий судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, 08 липня 2016 р. відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого останній у той же день, приблизно о 20:00 год., біля буд.1 по вул.Воробйова в м.Одесі, керував автомобілем марки «BMW», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, та за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови та змінити її в частині застосування адміністративного стягнення, наклавши на нього штраф в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначає, шо він не повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, а отже і не міг знати про те, коли була прийнята оскаржувана постанова.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він не є злісним порушником Правил дорожнього руху України, одружений, має на утриманні пятирічну дитину, а керування транспортним засобом є єдиним джерелом існування для його сімї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Положеннями ст.289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, шо ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засідання під час розгляду його справи. Відповідно до матеріалів справи копія постанови суду надсилалась на його адресу засобами поштового звязку, проте в матеріалах відсутні будь-які відомості про те, коли саме він її отримав.

За таких обставин, з метою забезпечення права ОСОБА_2 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 07 вересня 2016 року підлягає поновленню.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно наклав на нього найбільш суворий вид адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів не приводячи мотивів такого рішення.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що ОСОБА_2 працює музикантом, а тому його доводи про те, що автомобіль є єдиним джерелом доходу його родини є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_2 та обставини вчинення ним адміністративного правопорушення.

Так, під час апеляційного перегляду ОСОБА_2 пояснив суду, що вживав спиртні напої разом з друзями неподалеку від місця свого проживання, а тому вирішив доїхати додому на власному автомобілі. Зазначені обставини свідчать про відсутність на момент вчинення правопорушення будь-якої крайньої необхідності у керуванні автомобілем у стані алкогольного спяніння та навпаки говорить про нехтування ОСОБА_2 Правилами дорожнього руху.

ОСОБА_2 під час його адміністративного затримання не підписав протокол про адміністративне правопорушення та не надав працівникам патрульної поліції будь-яких письмових пояснень. Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не визнав свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а отже не розкаявся у скоєному.

З таких підстав, враховуючи характер та підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_2 правопорушення та те, що керування автомобілем у стані алкогольного спяніння ставить під загрозу життя та здоровя як самих водіїв, які перебувають у такому стані, так і інших учасників дорожнього руху, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку апеляційного суду саме таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_2 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Керуючись ст.ст.289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя апеляційного суду Одеської області, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 07 вересня 2016 року.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 07 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3