Справа № 474/97/16-п
Провадження № 3/474/42/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.02.16 року смт. Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г.,

секретар судового засідання Дністрянська Т.В.

за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

прокурора Кучеренка М.О.

розглянувши матеріали, які надійшли від управління Служби безпеки України в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр. України, працює заступником голови Врадіївської районної ради, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, місце реєстрації та проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, -

встановив:

20.01.2016 року старшим оперуповноваженим в ОВС 1-го сектору відділу БКОЗ Управління СБ України в Миколаївській області капітаном ОСОБА_3 складено протокол № 2 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Так, з вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 будучи, заступником голови Врадіївської районної ради та депутатом вказаної ради, тобто посадовою особою органу місцевого самоврядування, суб'єктом, який здійснює заходи щодо запобігання і протидії корупції, при голосуванні рішення № 20 від 25.12.2015 року Про встановлення надбавки до посадового окладу голові районної ради та заступники голови районної ради в 2016 році умисно не вжив заходів щодо усунення конфлікту інтересів та не повідомив про це Врадіївську районну раду, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Під час судового засідання захисником ОСОБА_2 заявлено клопотання про повернення матеріалів про адміністративне правопорушення для належного оформлення, в зв'язку з невідповідністю їх вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, а саме в протокол не містить повної правової кваліфікації дій правопорушника, а кваліфікаційні ознаки складу адміністративного правопорушення викладені у протоколі суперечать диспозиції ст. 172-7 КУпАП. Положення нормативно-правових актів викладені не у відповідних редакціях. Протокол також містить посилання на не існуючі норми права та нечинні нормативно-правові акти. На думку захисника вищевикладене унеможливлює розгляд справи про адміністративне порушення по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 256 КУпАП в задоволенні даного клопотання захисника було відмовлено з огляду на те, що протокол містить зазначення всіх передбачених законодавством відомостей. Вказаною статтею не передбачено зазначення у протоколі всієї диспозиції статті КУпАП, за якою особа притягується до відповідальності, а в самому протоколі міститься виклад обставин вчинення адміністративного правопорушення, із зазначенням в чому полягає склад адміністративного правопорушення, а також зазначено нормативні акти, які передбачають відповідальність за дане правопорушення.

Крім того, з огляду на вищевикладене, зазначення в протоколі, поряд з нормативними актами, які передбачають відповідальність за дане правопорушення, інших нормативних актів з невірними назвами та не у відповідній редакції, які регулюють порядок повідомлення про реальний конфлікт інтересів, не свідчить про невідповідність даного протоколу вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП.

ОСОБА_1, якому роз'яснено ст. 268 КУпАП, не визнав вину та вказав, що не повідомляв Врадіївську районну раду про реальний конфлікт інтересів. Під час голосування на сесії районної ради за встановлення йому надбавки до посадового окладу в нього не було реального конфлікту інтересів, оскільки надбавка є складовою частиною заробітної плати, його голос не був вирішальним при вирішенні вказаного питання, а його приватні інтереси жодним чином не впливали на виконання ним своїх службових обов'язків.

При цьому, ОСОБА_1 також пояснив, що не може дати відповідь на запитання чи був він зацікавлений у встановленні йому надбавки та чи отримав він від цього вигоду, однак зазначив, що враховуючи інтенсивність його роботи він вважає встановлення цієї надбавки заслуженою, а її розмір для нього є суттєвим.

Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що під час голосування за питання про встановлення надбавок він голосував виключно щодо встановлення надбавки голові Врадіївської районної ради, проте жодним чином не повідомив про це районну раду.

Свої пояснення ОСОБА_1 обґрунтував посилаючись на: Закон України Про статус депутатів місцевих рад, яким визначено, що депутат місцевої ради зобов'язаний брати участь у роботі ради; Регламент роботи Врадіївської районної ради сьомого скликання (затвердженої ІІ позачерговою сесією Врадіївської районної ради 10.12.2015р., Рішення № 1), яким визначено порядок голосування та прийняття рішень на сесії районної ради; Закон України Про оплату праці, Постанову Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006р. Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, Колективний договір між Врадіївською районною радою та профспілковим комітетом працівників виконавчого апарату Врадіївської районної ради (схваленого на загальних зборах трудового колективу 29.03.2013р., Протокол № 4 від 29.03.2013р.), якими визначено порядок регулювання питань щодо заробітної плати, в тому числі встановлення надбавок до посадових окладів.

Захисник ОСОБА_2 зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутні суперечності між його приватними інтересами та його службовими повноваженнями, тобто, ознаки конфлікту інтересів, оскільки останній не мав умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а також відсутні відомості, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу чи обставин, що можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання ним своїх посадових обов'язків, а тому провадження по справі слід закрити, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Прокурор зробив висновок про те, що протокол складено відповідно до вимог закону і в даному випадку наявні передбачені законом підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та як вказана особа є суб'єктом вказаного адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_4, якому роз'яснені положення ст. 272 КУпАП, пояснив, що 25.12.2015р. на черговій сесії районної ради вирішувалося питання про встановлення надбавок до посадового окладу голові районної ради та його заступнику. Не пам'ятає чи ОСОБА_1 повідомляв про реальний конфлікт інтересів. ОСОБА_1 голосував за вказане питання, проте усно повідомив, що він голосує не за себе, а за голову районної ради. Голос ОСОБА_1 не був вирішальним та останній не спонукав депутатів до голосування за будь-яке рішення.

Свідок ОСОБА_5, якому роз'яснені положення ст. 272 КУпАП, пояснив, що 25.12.2015р. на черговій сесії районної ради вирішувалося питання про встановлення надбавок до посадового окладу голові районної ради та його заступнику. Не чув щоб ОСОБА_1 повідомляв про реальний конфлікт інтересів чи про те, що він голосує виключно за встановлення надбавки голові районної ради. Не бачив чи голосував ОСОБА_1, проте його голос не був вирішальним. ОСОБА_1 не спонукав депутатів до голосування за будь-яке рішення.

Свідок ОСОБА_6, якій роз'яснені положення ст. 272 КУпАП, пояснила, що 25.12.2015р. чергова сесія районної ради проводилася відповідно до регламенту, рішення про встановлення надбавок було прийнято одноголосно. Проект рішення про встановлення надбавок було прийнято на засіданні постійної комісії районної ради з питань планування, бюджету, фінансів та інвестицій. Їй не відомо чи ОСОБА_1 спонукав когось до прийняття певних рішень на сесії районної ради. Не бачила чи ОСОБА_1 голосував по питанню встановлення надбавок, однак зазначила, що останній не повідомляв районну раду про реальний конфлікт інтересів чи, що він голосує з приводу цього питання виключно щодо голови районної ради. Свідок також охарактеризувала ОСОБА_1 щодо виконання ним своїх службових обов'язків та авторитету серед колег.

Свідок ОСОБА_7В, якому роз'яснено положення ст. 272 КУпАП, пояснив, що він працює в юридичному відділі районної ради та був присутній при проведенні сесії районної ради. Рішення прийнятті на вказаній сесії відповідають вимогам чинного законодавства. Не бачив чи голосував ОСОБА_1 за рішення про встановлення надбавок, однак зазначив, що останній не повідомляв районну раду про реальний конфлікт інтересів чи, що він голосує з приводу цього питання виключно щодо голови районної ради. Свідок пояснив, що відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_1 зобов'язаний був повідомити районну раду про реальний конфлікт інтересів, а вказане повідомлення мало бути зафіксовано в протоколі сесії районної ради. Свідок також охарактеризував ОСОБА_1 щодо виконання ним своїх службових обов'язків та авторитету серед колег.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, висновок прокурора, пояснення свідків, дослідивши докази, було встановлено наступне.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12-1 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, посадові особи місцевого самоврядування зобовязані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України Про запобігання корупції.

Закон України Про запобігання корупції, визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

У відповідності до п.п. в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування є субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, а відтак ОСОБА_1 будучи заступником голови Врадіївської районної ради та депутатом вказаної ради є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Статтею 1 Закону України Про запобігання корупції визначено, що правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України Про запобігання корупції, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані:

- вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

- повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

- не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

- вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Частинами 5 та 6 ст. 28 Закону України Про запобігання корупції визначено, що у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов'язана звернутися за роз'ясненням до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз'ясненнями пізніше було виявлено конфлікт інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України Про запобігання корупції, у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Відповідно до ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено повноваження районних рад, а відповідно до ст. 49 вказаного Закону, депутат зобов'язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу.

Статтею 59-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, в якій міститься положення щодо конфлікту інтересів, визначено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та розяснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.

Частиною 1 ст. 37 та ст. 38 Закону України Про запобігання корупції передбачено, що загальні вимоги до поведінки осіб, зазначених у пункті 1, підпункту а пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, якими вони зобовязані керуватися під час виконання своїх службових чи представницьких повноважень, підстави та порядок притягнення до відповідальності за порушення цих вимог встановлюються цим Законом, який є правовою основою для кодексів чи стандартів професійної етики.

Особи, зазначені у пункті 1, підпункту а пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобовязані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Як встановлено під час судового розгляду, 01.12.2015 року ОСОБА_1 обрано заступником голови Врадіївської районної ради (рішення сесії Врадіївської районної ради за № 6 від 01.12.2015 року).

З 03.12.2015р. ОСОБА_1, згідно розпорядженням голови Врадіївської районної ради № 54-рк від 03.12.2015р., приступив до виконання повноважень заступника голови районної ради та останньому присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Того ж дня ОСОБА_1 склав присягу посадової особи місцевого самоврядування та підписав попередження про спеціальні обмеження, пов'язані з прийняттям на державну службу та її проходженням.

25.12.2015 року на ІІІ позачерговій сесії Врадіївської районної ради сьомого скликання, ОСОБА_1 було проголосоване рішення Про встановлення надбавки голові районної ради та заступнику голови районної ради за № 20, яким встановлено ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу у розмірі 50 % від його посадового окладу. Порядок та результати голосування зафіксовані в протоколі ІІІ позачергової сесії районної ради сьомого скликання № 3 від 25.12.2015р.

При цьому, було встановлено, що при голосуванні зазначеного рішення № 20 від 25.12.2015 року, ОСОБА_1, в порушення приписів чинного законодавства, не повідомив районну раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, оскільки вказане рішенням стосувалося питання про встановлення йому надбавки до посадового окладу. Вказана обставина підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1, свідків та протоколом засідання сесії районної ради.

Щодо пояснень ОСОБА_1 про відсутність в даному випадку у нього реального конфлікту інтересів з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, слід зазначити, що зазначені ним акти регулюють порядок встановлення надбавок до посадового окладу та прийняття відповідного рішення, в свою ж чергу, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення про наявність реального конфлікту інтересів, а не за порушення порядку встановлення вказаних надбавок.

З пояснень ОСОБА_1, який зазначив, що враховуючи інтенсивність його роботи він вважає встановлення цієї надбавки заслуженим, а її розмір для нього є суттєвим, та враховуючи те, що отримання надбавки до посадового окладу є формою отримання матеріальної вигоди, вбачається його зацікавленість у вирішенні даного питання, що охоплюється поняттям приватного інтересу, визначеного Законом України Про запобігання корупції. Наявність вказаної зацікавленості могла вплинути на об'єктивність або неупередженість ОСОБА_1 при голосуванні рішення у відношенні до себе.

Та обставина, що ОСОБА_1 достовірно знав про вирішення питання про встановлення йому надбавки до посадового окладу на сесії районної ради, однак брав участь у голосуванні по вказаному питанню, маючи при цьому певну зацікавленість у вирішенні даного питання, свідчить про суперечність між приватними інтересами ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, оскільки він як посадова особа органу місцевого самоврядування брав участь у вирішенні питання щодо встановлення собі надбавки, яка є самостійним елементом заробітної плати і встановлюється виключно на підставах та в порядку визначеному законом, за умови прийняття відповідного рішення, та не входить в тарифну сітку та посадові оклади.

Крім того, ч. 2 ст. 35 Закону України Про запобігання корупції, яка є імперативною нормою, визначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Щодо тверджень захисника про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 та відсутності доказів, які б достовірно свідчили про наявність у останнього приватного інтересу чи обставин, що можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання ним своїх посадових обов'язків слід зазначити наступне.

Ні ОСОБА_1, ні його захисником ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження зворотнього. Твердження про відсутність умислу не підтверджено жодними доказами, а обґрунтовано поясненнями самого ОСОБА_1, який в даному випадку зацікавлений в позитивному вирішенні питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказані твердження ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, з огляду на інші досліджені доказами та встановлені обставинами вчинення адміністративного правопорушення, оцінюються критично.

Отже, в сукупності вищевикладеного вбачається, що в даному випадку виник реальний конфлікт інтересів, про який достовірно знав ОСОБА_1, проте в порушення вимог чинного законодавства не повідомив належним чином про нього та не вжив необхідних заходів для його уникнення, зокрема щодо не участі у голосуванні за вищевказане рішення.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин, враховуючи порушення ОСОБА_1 встановлених Законом України Про запобігання корупції вимог та заборон, відсутність підстав для звільнення від відповідальності, передбачених вказаним законом, приходжу до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, тобто неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до правопорушень, пов'язаних з корупцією, обставини, за яких було вчинене дане правопорушення, зокрема те, що від його дій не завдано збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам, відсутність обставин, що обтяжують та пом'якшують відповідальність, дані про особу правопорушника, який вперше притягається до адміністративної відповідальності, за місцем роботи характеризується позитивно, користується авторитетом серед колег, працює та має дохід, суд вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. на користь держави.

Частиною 7 ст. 285 КУпАП визначено, що постанова суду про накладення адміністративного стягнення за адміністративне корупційне правопорушення у триденний строк з дня набрання нею законної сили направляється відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, державному чи виборному органу, власнику юридичної особи або уповноваженому ним органу для вирішення питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, усунення її згідно із законодавством від виконання функцій держави, якщо інше не передбачено законом, а також усунення причин та умов, що сприяли вчиненню цього правопорушення.

Отже, приймаючи до уваги положення ст. 285 КУпАП зазначена постанова підлягає направленню до Врадіївської районної ради Миколаївської області у триденний строк з дня набрання нею законної сили для відома та виконання.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 33, 40-1, ч. 1 ст. 172-7, ст.ст. 221, 283-285, 287-289 КУпАП, п.п. в п. 1 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 28, 35, 37, 38 Закону України Про запобігання корупції та ст. 59-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, -

постановив:

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у еквіваленті становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення.

У відповідності до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф правопорушником повинен бути сплачений не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора, не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу в строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника.

Строк для добровільної сплати штрафу правопорушнику встановлено до 27 лютого 2016 року включно.

Копію постанови вручити під розписку ОСОБА_1

Копію постанови направити до Врадіївської районної ради Миколаївської області у триденний строк з дня набрання нею законної сили для відома та виконання.

Скаргу або подання прокурора на постанову може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ф.Г. Сокол