Справа № 214/7064/16-п
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2016 року, суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

Кіровоградської області, працюючого ФОП, громадянина України, який

проживає ІНФОРМАЦІЯ_2,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2016 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 292/4.7 -7 від 28.11.2016 року з матеріалами відносно ОСОБА_2 Відповідно дло протоколу, 28 листопада 2016 року за адресою здійснення підприємницької діяльності: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, буд. 27, виявлено, що ОСОБА_2, використовуючи найману працю та будучи фізичною особою-підприємцем, відповідальною за додержання законодавства про працю, допустив порушення вимог ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: 1.У ФОП ОСОБА_2 ведуться особові картки типової форми N П-2, затверджені наказом Міністерства статистики України від 27.10.95 №277. Даний Наказ втратив чинність в частині затвердження типової форми первинного обліку N П-2 «Особова картка» на підставі Наказу Державного комітету статистики від 05.12.2008 №489. На сьогодні діє типова форма особової картки N П-2 затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.12.2009 № 495/656. Таким чином у порушенні вимог п.2.5 глави 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» у ФОП ОСОБА_2 ведуться особові картки форми, яка втратила чинність. Відповідно до ч.5 ст.80 КЗпПУ: «забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд…». В ході перевірки було встановлено: ОСОБА_3 працювала з 24.04.2012 (згідно наказу про прийом № 43/12-К від 24.04.2012) за весь час роботи ОСОБА_3 була надана частина щорічної відпустки з 12.06.2015 по 25.06.2015 на 14 календарних днів та з 28.05.2016 по 31.05.2016 на 4 календарних днів; ОСОБА_4 працював з 28.01.2011 (згідно наказу про прийом №11/11-К від 28.01.2011) по 17.06.2016 (згідно наказу про звільнення № 16/16-К від 17.06.2012) за весь час роботи ОСОБА_4 була надана частина щорічної відпустки з 12.06.2015 по 25.06.2015 на 14 календарних днів та з 28.05.2016 по 31.05.2016 на 4 календарних днів; ОСОБА_5 працював з 15.06.2012 (згідно наказу про прийом №58/12-К від 15.06.2012) по 17.06.2016(згідно наказу про звільнення № 18/16-К від 17.06.2012) за весь час роботи ОСОБА_5 була надана частина щорічної відпустки з 14.09.2015 по 27.09.2015 на 14 календарних днів; ОСОБА_6 працював з 30.01.2009 (згідно наказу про прийом №05/09-К від 30.01.2009) по 29.07.2016 (згідно наказу про звільнення № 21/169-К від 29.07.2016) за весь час роботи ОСОБА_6 була надана частина щорічної відпустки з 13.07.2015 по 26.07.2015 на 14 календарних днів та з 21.03.2016 по 30.03.2016 на 10 календарних днів. Таким чино жодному з вищезазначених працівників не надавалась щорічна відпустка повної тривалості протягом більше ніж двох років підряд, що є порушенням вимог ч.5 ст.80 КЗпПУ.3. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У порушенні ч.1 ст. 116 КЗпП ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 компенсація за невикористану відпустку при звільнені виплачена не у повному обсязі.

Крім того вина ОСОБА_2.у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП підтверджується письмовими матеріалами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 292/4.7-7 від 28.11.2016 року; (а.с.1-3)

- актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 558/4.7-7 (а.с. 4-8)

ОСОБА_2 у судовому засіданні факт вчинення правопорушення визнав та просив суворо не карати

Приймаючи до уваги викладене, дослідивши всі докази у їх сукупності, суд робить висновок про доведеність вини правопорушника ОСОБА_2В.у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та з урахування вище викладеного, особи правопорушника, його матеріального становища та інші вимоги ст. 33 КУпАП, прихожу до висновку про необхідність накладення на останнього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Керуючисьст. 33- 35, ч.1 ст. 41 ст. ст. 283, 284, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 294, ч. 1 ст. 303Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_2 , адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 510 (пятсот десять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять ) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником та потерпілим упродовж десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Строк пред'явлення постанови до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя Н.В. Чернова