АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/842/16 Справа № 695/2637/16-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Єльцов В.О., за участю секретаря Чуйко А.В., розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року якою

ОСОБА_3, 07 березня 1967 р.н, громадянина України , не працюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1

притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в :

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що він 30 серпня 2016 року о 13 год. 15 хв., в с. Бубнівська Слобідка, Золотоніського району, Черкаської області керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння. Вищевказаною постановою на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погодившись з постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та прийняти нову постанову, якою закрити справу щодо нього за недоведеністю та відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує на те, що 20 вересня 2016 року було розглянуто без його участі, оскільки він особисто не отримував повідомлення про судове засідання ні копію постанови. В результаті чого він не мав можливості оскаржити постанову вчасно, оскільки, копію постанови він отримав після особистого звернення до суду 28 жовтня 2016 року.

Крім того, апелянт зазначає, що складений протокол за яким його притягнули до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП був несправедливо і безпідставно складений та не відповідає дійсності. Зазначає, що він притягнутий до адміністративної відповідальності за відмову від проходження медичного огляду на стан спяніння. Та він не погоджується з таким висновком адже відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП передбачена за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння , а не за те, що він лише підійшов до автомобіля.

Перевіривши матеріали справи і доводи, викладені у скарзі, заслухавши думку апелянта ОСОБА_3Г про задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції мотивував тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення складеного 30 серпня 2016 року складеного відносно ОСОБА_3 вбачається те, що він близько 13 год. 05 хв. в с. Бубнівська Слобідка по вул. Бубнівській, Золотоніського району Черкаської області керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме нестійка хода, нечітка мова, різкий запах алкоголю з порожнини роту. Від проходження медичного огляду на стан спяніння в медичному закладі ОСОБА_3 відмовився.

Крім того, з пояснень свідка ОСОБА_4 (а.с.4) вбачається, що вона бачила, як 30 серпня 2016 року близько 13 год. 05 хв. водій автомобіля НОМЕР_2 громадянин ОСОБА_3 керував автомобілем по вул. Бубнівській з явними ознаками алкогольного спяніння та зїхав з дороги в кукурудзу, що росла на городі біля домоволодіння. Коли на місце події прибули працівники поліції водій від проходження медичного обстеження на стан алкогольного спяніння відмовився, від підписів та пояснень відмовився також.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись виходячи з наступного.

Надаючи пояснення у судовому засіданні ОСОБА_3 вказав, що під час подій 30 серпня 2016 року його автомобіль дійсно стояв на обочині між кущами і приватним огородом з кукурудзою по вулиці Бубнівській, проте туди його поставив його син ОСОБА_5 і можливо при цьому частково наїхав на рослини кукурудзи на краю огороду жителів села. Напевно через те працівники поліції і прибули на місце.

В цей час, з пояснень ОСОБА_3, вбачається що, він знаходився із знайомими у кафе-магазині де вживав алкогольні напої. Коли до автомобіля прибули працівники поліції, біля автомобілю його не було. Про факт самочинної перевірки його автомобіля поліцейськими, він дізнався від односельчанина, який проїжджав на велосипеді поряд з кафе-магазину. На це, він пішов до автомобіля і побачив, що поліцейські самі відкрили автомобіль і перевіряли ящик для речей, звідки забрали його документи і права водія.

Підійшовши до працівників поліції, останні стали пропонувати йому проїхати для проходження медичного огляду, від якого ОСОБА_3 відмовився, оскільки на той час вже вжив алкогольні напої, при цьому пояснював, що автомобілем не керував та керувати не збирався, так як мав підійти його син, який і повинен був їхати за кермом.

Вказує, що постанова суду першої інстанції є протиправною та такою, що ухвалена за відсутності беззаперечних доказів, які б свідчили про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Для кваліфікації вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, необхідно встановлення наявності керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Разом з тим в діях ОСОБА_3 не було складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відсутня ознака - керування транспортним засобом особою.

З наданих в судовому пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що вона 30 серпня 2016 року фактично бачила як ОСОБА_3 стояв біля патрульного автомобіля працівників поліції та спілкувався з нами. Факту керування автомобілем ОСОБА_3 вона не бачила, а також як останній вчинив наїзд автомобілем на приватний огород не бачила теж.

Щодо наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення письмових пояснень ОСОБА_4, зокрема у частині того, що вона бачила, як автомобілем керував сам ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції повідомила, що у цій частині її пояснення не відповідають дійсності, а підписавши пояснення власноручно, вона не звертала уваги на зазначені обставини.

Детальний аналіз вищенаведених доказів в суді апеляційної інстанції вказує, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, для обґрунтованого притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в контексті обставин цієї справи необхідно встановити дві обовязкові обставини: 1) факт керування особою транспортним засобом; 2) факт перебування особою в стані алкогольного чи іншого спяніння під час керування транспортним засобом.

Оскільки факт керування транспортним засобом ОСОБА_3 категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, виходячи з принципу презумпції невинуватості вважаю, що висновок судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_3 є обґрунтованим.

Оскільки керування особою транспортним засобом є обовязковою складовою обєктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, й складу самого правопорушення, неможливо.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу указаного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Єльцов