АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/739/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю: ОСОБА_3А, та його захисника-адвоката ОСОБА_4; ОСОБА_5 та його представника-адвоката ОСОБА_6, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого начальником ПТО в Кварцид ДМ, мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Кузнечна, буд. 1, -

визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 (триста сорок) гривень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 (триста сорок) гривень.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 серпня 2016 року о 16 годині 45 хвилин водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21114 з державним номерним знаком АЕ 9261 ВЕ по вул. Крупській в с. Великоолександрівка Васильківський район Дніпропетровської області, не врахував дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Juke з державним номерним знаком АЕ 5074 НР під керуванням водія ОСОБА_5 Транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_3, 13 жовтня 2016 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду, в якій просить визнати поважною строк на апеляційне оскарження постанови суду; розглянути клопотання про призначення авто-технічної експертизи; скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року; провадження по адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за с.124 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стосовно пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт вказує, що зявившись на вказану дату, згідно повідомлення разом із адвокатом до приміщення суду, через канцелярію суду ним було подано клопотання про призначення авто технічної експертизи. ОСОБА_2 їм було повідомлено, що справа переноситься у звязку із завантаженістю судді, про час та дату слухання буде повідомлено додатково. Однак, у звязку з тим, що тривалий час не було жодних повідомлень про слухання справи, адвокату стало відомо, що справа була розглянута без участі самого правопорушника, а тому й вважає, що вказане свідчить про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. Просив врахувати під час розгляду клопотання про поновлення строку, що постанова суду на його адресу не надходила.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що постанова суду винесена з грубим порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне зясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання належної оцінки.

Вважає, що судом безпідставно не розглянуто його клопотання та не проведено авто технічну експертизу про технічну можливість з його боку не порушення п.12.1 ПДР, чим допущена неповнота судового розгляду.

Звертає увагу на те, що суд не повинен був приймати до уваги в якості належних та допустимих доказів - письмові пояснення учнів школи, неповнолітніх свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки при їх опитуванні працівником поліції батьки чи педагоги не були присутні.

Крім того правопорушник ОСОБА_3 стверджує, що в постанові суду першої інстанції йде мова про інше правопорушення, яке передбачене не п.12.1, а п. 11.3 ПДР України. Зазначає, що причиною ДТП був виїзд саме потерпілого ОСОБА_5 на його смугу руху.

Просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в порушення судом першої інстанції вимог ст.285 КУпАП, постанова суду не була направлена йому протягом трьох днів з дня її винесення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник спочатку ОСОБА_9, а в подальшому захисник ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу ОСОБА_3, підтвердили викладенні в ній доводи та просили поновити строк на оскарження та апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 вважали, що рішення суду є законним та обґрунтованим, в звязку з чим просили його залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.285 КУпАП, копія постанови суду після її оголошення протягом трьох днів з дня її винесення вручається особі, або у разі відсутності правопорушника в судовому засіданні, в той же строк повинна бути направлена йому.

В звязку з тим, що копію постанови правопорушник не отримав, а його захисник ОСОБА_9, який діяв у інтересах ОСОБА_3 отримав її 04 жовтня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою,(а.с.23) апеляційний суд дійшов висновку, що строк на оскарження постанови був пропущений з поважної причини і підлягає поновленню, а апеляційна скарга розгляду по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку.

Дані вимоги закону судом першої інстанції було виконано в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законним та відповідає фактичним матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, необґрунтованими.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 інкриміновано порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що "під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Під час розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_3 пояснив, що він керував автомобілем «ВАЗ» н.з. АЕ 9261 ВЕ рухаючись по вул. Крупській в с. Великоолександрівка в напрямку м. Павлоград. Швидкість його руху становила 40 км/год, рухався прямолінійно не змінюючи напрямок руху. Підїжджаючи до заокруглення він зменшив швидкість та побачив, що з права виїхав автомобіль «Ніссан», під керуванням ОСОБА_5, який рухався по його смузі руху. ОСОБА_2 чого він прийняв екстрене гальмування, проте зіткнення уникнути не вдалося.

Однак доводи скарги та твердження про невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом.

Так, в письмових поясненнях потерпілий ОСОБА_5, безпосередньо після вказаної пригоди, зазначив, що він керував автомобілем «Ніссан» в с. Великоолександрівка по вул. Леніна. В якості пасажира з ним рухався ОСОБА_10 швидкість руху була 50 км/год. На заокруглені проїзної частини він зменшив швидкість та побачив, шо автомобіль «ВАЗ» рухається йому на зустріч, виїхавши на його полосу руху. Він відвернув руля в право, але автомобіль «ВАЗ» здійснив з ним зіткнення.(а.с.9)

Аналогічні пояснення були надані потерпілим ОСОБА_5 і в суді апеляційної інстанції. Потерпілий наголосив, що саме ОСОБА_3 є винуватцем ДТП, оскільки не врахувавши під час руху стан дорожнього покриття, яке в день подій було слизьким та не обравши безпечну швидкість руху, виїхав на його полосу руху та здійснив зіткнення.

Підтвердженням версії щодо обставин пригоди потерпілого є письмові пояснення свідка ОСОБА_10, який зазначив, що він перебував у якості пасажиру в автомобілі «Ніссан», рухалися в с. Великоолександрівка по вул. Леніна зі швидкістю 50 км/год. Перед заокругленням дороги було зменшено швидкість, та він раптово побачив, що на їхню полосу руху виїхав автомобіль «ВАЗ», який здійснив наїзд на їх автомобіль.(а.с.8)

З письмових пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вбачається, що вони були свідками того, як автомобіль «ВАЗ» рухався по зустрічній смузі руху, після чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан».(а.с.11-12)

Схемою місця дорожньо-транспортної пригоди також підтверджується вина ОСОБА_3, з якої вбачається напрямок руху автомобілів, місце зіткнення, яке знаходиться на полосі руху автомобіля «Ніссан», яким керував ОСОБА_5 та розташування автомобілів після їх зіткнення. Також на зворотному боці схеми зафіксовані пошкодження транспортних засобів, з яких вбачається, що саме автомобіль «ВАЗ» здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан». Дану схему учасники пригоди підписали буз будь-яких зауважень.(а.с.5)

Також доказом вини ОСОБА_3 є протокол про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 005732 від 10.08.2016 року, в якому викладено обставини справи, які були встановленні судом першої інстанції.(а.с.4)

Крім того з первинних пояснень самого правопорушника ОСОБА_3 вбачається, що він керував автомобілем НОМЕР_1, в його автомобілі була його дружина ОСОБА_3 Г.А. Рухався по вул. Крупській с. Великоолександрівка в напрямку м. Павлоград. Швидкість руху була 40 км/год. Підїжджаючи до заокруглення він зменшив швидкість та побачив, що з права виїхав автомобіль, який рухався по своїй полосі руху. Він здійснив екстрене гальмування, але асфальтне покриття було мокрим та його автомобіль потягло і він здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан». (а.с.10)

Отже досліджуючи докази по матеріалам справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у діях водія ОСОБА_3 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останнім було порушено п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Пояснення правопорушника ОСОБА_3 дані в суді апеляційної інстанції, суд не приймає до увагу під час перегляду справи, оскільки вони протирічать всім іншим доказам, наявним в матеріалах справи. А його позицію з приводу невизнання вини розцінює як метод захисту.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було проведено авто-технічну експертизу є безпідставними. Так відповідно до ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях. На думку суду апеляційної інстанції для встановлення вини водія ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді не потрібно, якихось спеціальних знань, оскільки вина ОСОБА_3 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме поясненнями потерпілих, свідків та самого правопорушника, даними безпосередньо після ДТП, письмовими доказами по справі. Наявних в матеріалах адміністративної справи доказів, достатньо було суду першої інстанції для прийняття правильного рішення по справі.

Клопотання ж захисника про призначення по даній адміністративній справі вказаної експертизи, суд першої інстанції не мав можливості розглянути, оскільки здано воно було до канцелярії суду вже після розгляду справи та винесення рішення. Отже доводи правопорушника про неповноту судового розгляду у зв'язку з не призначенням по справі авто-технічної експертизи, є необґрунтованими.

Не є такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині того, що покази неповнолітніх свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не могли бути прийняті як допустимі та покладені в основу рішення, оскільки вказані особи не були допитані без батьків чи педагогів. Вказаний довід не відповідає фактичним обставинам справи та протирічить матеріалам справи. Відповідно до письмових пояснень свідків, кожен із них, був опитаний в присутності батьків. Крім того, твердження правопорушника, про те, що вказані свідки є родичами потерпілого, нічим не підтверджені.

Голослівними також є доводи правопорушника про те, що в постанові суду йдеться мова про інше порушення Правил дорожнього руху України, а саме п. 11.3. Так з постанови суду вбачається, що ОСОБА_3 визнаний винним саме в Порушенні правил дорожнього руху України, а саме п.12.1, в тому, що не врахував дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості руху. Саме вказане правопорушення було інкриміновано ОСОБА_3 та зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, в межах цього обвинувачення, судом першої інстанції і була розглянута справа.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги висновок експертного дослідження, який був наданий під час перегляду матеріалу справи адвокатом ОСОБА_9 та досліджений в судовому засіданні. Так з даного висновку вбачається, що дослідження проводилося на підставі заяви ОСОБА_3, в якій обставини справи були викладенні не вірно, а саме було вказано, що автомобіль «Ніссан» рухався по смузі руху автомобіля «ВАЗ», що не відповідає фактичним обставинам справи. До того ж експерту не було надано всіх матеріалів справи для дослідження.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції сторона захисту заявила клопотання про призначення авто-технічної експертизи та допит свідків в судовому засіданні. Стверджували, що судове засідання призначене на 02 вересня 2016 року не відбулося взагалі в звязку з чим, ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_9 не могли прийняти участь в справі та заявити відповідні клопотання.

Однак доводи адвоката спростовуються висновком проведеної службової перевірки № 1 від 12 грудня 2016 року, яка була призначена за ініціативою Апеляційного суду Дніпропетровської області. Вказаною перевіркою було встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_3 та його захисник-адвокат ОСОБА_9 були повідомленні належним чином про час, день та місце розгляду справи, яке відбулося о 08 годині 15 хвилин 02 вересня 2016 року, проте на судове засідання не зявилися. Клопотання про призначення авто-технічної експертизи надійшло до суду та було зареєстровано за вх. номером №31643 від 02 вересня 2016 року о 09 годині 57 хвилині.

Тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що заявлені клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи та допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги і може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Доводи апеляційної скарги правопорушника про те, що судом першої інстанції були порушені його права, оскільки справа розглянута без його участі, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Про належне повідомлення правопорушника про дату та час розгляду справи свідчить копія повістки (а.с.88), копія списку призначення справ (а.с.83), копія журналу вихідної кореспонденції судді (а.с.89), відповідно до якого повістка ОСОБА_3 була відправлена ще 22.08.2016 року, тобто завчасно. ОСОБА_2 цього, правопорушник, скориставшись своїм правом на захист перед судовим засіданням уклав договір з адвокатом, який 30.08.2016 року в суді ознайомився з матеріалами справи.

В день судового засідання а саме 02.09.2016 року о 08.15 годині ОСОБА_3 до суду не з'явився. А з'явився з захисником вже після розгляду справи суддею, здавши до канцелярії клопотання про призначення експертизи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечує, що йому було відомо про розгляд справи 02.09.2016 року. Доказів того, що його було повідомлено, про розгляд справи не на 08.15 годину, а на 09.00 годину, не надав, ні правопорушник, ні його захисник.

Отже, суд першої інстанції, маючи підтвердження того, що правопорушник належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, та не отримавши будь-яких заяв, ні від ОСОБА_3, ні від його захисника про перенесення розгляду справи в зв'язку з наявністю поважних причин, скориставшись вимогами ст.268 КУпАП, яка не передбачає обовязкову участь особи по даній категорії справ, розглянув справу без участі осіб. Доводи правопорушника про порушення його прав також, нічим не підтверджено.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Порушень норм процесуального або матеріального права судом апеляційної інстанції виявлено не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання про поновлення строку на оскарження постанови ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити строк на оскарження ОСОБА_3 постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 (триста сорок) гривень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2