АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1391/2016 Постанова винесена суддею Родіоновим С.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва, громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду, 16 квітня 2016 року о 10 год. по пр. Оболонському, 21-б в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, не проконтролювала як її неповнолітня дитина, яка знаходилася в автомобілі в якості пасажира, відкрила двері, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, чим порушила п.п. 2.3 (б), 15.13 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в її діях ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд закриваючи провадження у справі за перебігом строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, не врахував той факт, що такий перебіг відбувся з вини самого суду, який весь час з моменту надходження справи до суду у квітні 2016 року не розглянув даної справи з причин відсутності судді Коваленко В.В. та перерозподілу справи іншому судді лише через тривалий час після її письмового звернення. При цьому, всупереч вимог ст. 268 КУпАП, її не було повідомлено про день та час розгляду справи належним чином та проведено судовий розгляд у її відсутність, незважаючи на наявне в справі клопотання про обов'язкове повідомлення її про день та час розгляду справи та розгляд справи у її присутності.

Крім того, всупереч ст. 252 КУпАП, суд не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, не врахував пояснення, що спростовують її вину, та незаконно закрив провадження за ст. 38 КУпАП без дослідження доказів по справі.

Щодо висновку суду по суті нібито вчиненого нею правопорушення, то він не відповідає змісту протоколу про адміністративне правопорушення, де жодним чином не вказано про те, що двері автомобіля були відкриті дитиною.

Також судом покладено в основу свого висновку не підтверджені та не доведені в тексті постанови припущення щодо причинно-наслідкового зв'язку між діями водія автомобіля «Тойота» та дійсними причинами пригоди, незважаючи на нерухомий стан її автомобіля, її письмові пояснення на місці пригоди та надані до суду щодо обставин пригоди.

Всупереч вимог ст.ст. 268, 269 КУпАП в тексті постанови не наведено належних доказів, на яких ґрунтується висновок про наявність в її діях адміністративного правопорушення, не зазначено обґрунтованих мотивів для висновку щодо наявності її вини та для відхилення доказів, на які вона посилалась у своїх письмових поясненнях-запереченнях, не погоджуючись з наявністю в її діях складу адміністративного правопорушення, що призвело до винесення судом неправильної та незаконної постанови в частині визнання наявності вини в її діях, які є причиною даної дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, вказує й на те, що, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, працівник поліції діяв необ'єктивно та упереджено, на підставі завідомо неправдивих пояснень водія автомобіля «Тойота» та заздалегідь в її інтересах, оскільки ним свідомо не були враховані її пояснення щодо дійсних обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, більш того їй не надано можливості дати письмові пояснення з приводу обставин пригоди, не враховано та не досліджено той факт, що водій автомобіля «Тойота» здійснила зіткнення з передніми правими відкритими дверцятами її автомобіля «Фольксваген», не встановлено ширину парко-місця та не дано оцінку діям водія автомобіля «Тойота» щодо порушення останньою вимог п.п. 13.1, 13.3 ПДР під час об'їзду перешкоди, а також проігноровані пояснення неповнолітньої ОСОБА_5, яка була пасажиром автомобіля «Фольксваген», чим грубо порушено вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП.

При цьому, діючи упереджено та необ'єктивно, працівник поліції відносно водія автомобіля «Тойота» протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не складав, незважаючи на грубу невідповідність її дій в даній дорожній ситуації вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР, що знаходиться в тісному причинно-наслідковому зв'язку з настанням даної пригоди, а при складанні відносно неї протоколу за нібито порушення п.п. 2.3 (б), 15.13 ПДР, керувався лише неправдивими поясненнями іншого водія, яка навмисно з метою уникнення відповідальності «перекрутила» дійсні обставини пригоди і не повідомила про свій дійсний напрямок руху на момент ДТП та недотримання безпечного інтервалу при заїзді на паркувальне місце поряд з її автомобілем.

Разом з тим, дана пригода сталась виключно з вини водія ОСОБА_4, яка під час об'їзду перешкоди не дотрималася безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустила зіткнення з відкритими дверцятами її автомобіля «Фольксваген», який знаходився на відкритому майданчику в нерухомому стані на вільному парко-місці, де на кілька таких місць як праворуч, так і ліворуч будь-яких автомобілів не було, тобто у водія автомобіля «Тойота» перешкод технічного характеру не було.

Однак, з причин некомпетентних дій працівника поліції була дана помилкова оцінка діям кожного з водіїв та визначено причину пригоди. При цьому, при складанні схеми пригоди працівник поліції не зазначив навіть ширину паркувального місця, яка б дала можливість визначити належним шляхом, чи була у водія ОСОБА_4 технічна можливість здійснити заїзд на паркувальне місце без зіткнення з дверцятами автомобіля «Фольксваген».

Крім того, працівником поліції не враховано той факт, що водій автомобіля «Тойота» здійснила зіткнення з відкритою дверкою її автомобіля не з боку водія, а з боку переднього пасажира, яка відкрила її за певний тривалий час до такого зіткнення, та окрім того, такі дії водія ОСОБА_4 взагалі загрожували життю та здоров'ю пасажира її автомобіля, а тому суть її правопорушення, що зазначена працівником поліції в протоколі, та встановлена судом в судовій постанові відрізняється.

Отже, на думку апелянта, в її діях не може вбачатись правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки небезпечна та аварійна дорожня ситуація була створена діями водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_4, що суперечили вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи, дослідивши її матеріали та наявні у ній докази, і повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення, як обґрунтоване, відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п. 2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України, а саме, про те, що вона не проконтролювала під час керування 16 квітня 2016 року о 10 год. по пр. Оболонському, 21-б в м. Києві автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, як її неповнолітня дитина, яка знаходилася в автомобілі в якості пасажира, відкрила двері, що призвело до пошкодження автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному, всупереч тверджень апелянта, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та без будь-яких зауважень підписаний ОСОБА_2; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була складена відповідною посадовою особою та підписана учасниками дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на пр. Оболонському, 21-б в м. Києві, а також дані щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер і локалізація механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо обставин події.

При цьому саме завдяки поясненням ОСОБА_2 суддею місцевого суду і були встановлені фактичні обставини події, які відображені у постанові, що відкриття дверей автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснила неповнолітня дитина ОСОБА_2, яка, як водій, не проконтролювала ці її дії, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2.

Водночас, доводи ОСОБА_2 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в той період, коли її автомобіль знаходився в нерухомому стані на вільному паркомісці із відчиненими дверима і за наявності вільних паркомісць з обох сторін, в той час як водій автомобіля «Тойота», в порушення вимог п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, під час руху біля її автомобіля не дотрималася безпечної дистанції та інтервалу, що і стало причиною ДТП, повністю спростовуються доказами у справі, в тому числі й наявними в матеріалах справи письмовими та наданими під час апеляційного розгляду поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, відповідно до яких вона заїжджала на парковку по пр. Оболонському, 21-б, а перед нею заїжджав автомобіль «Фольксваген», і коли вона проїжджала повз цей автомобіль, відповідно до наявної там стрілки, не збираючись там паркуватись, раптово в цьому автомобілі відчинилися передні пасажирські двері, і так як там невелика відстань, то ребром двері пошкодився її автомобіль, а саме - бампер з лівої сторони та подряпини на фарі. При цьому пасажирські двері відчинила дитина, на яку ОСОБА_2 почала кричати, від чого у дитини була істерика та вони вимушені були її заспокоювати. Також зазначила, що якби вона вдарила вже відкриті двері автомобіля «Фольксваген», як про те зазначає апелянт, то враховуючи габарити її автомобіля, двері б вивернуло повністю в інший бік або відірвало б взагалі.

Крім того, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, видно, що в автомобілі «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, було пошкоджено лакофарбове покриття правої передньої двері, в автомобілі «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 - вм'ятина та пошкодження лакофарбового покриття на лівій частині переднього бампера, подряпини передньої лівої фари.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, та «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, свідчать про те, що саме правими передніми дверима автомобіль «Фольксваген» контактував із передньою лівою частиною автомобіля «Тойота» та вказують на те, що удар був направлений саме із зовнішньої сторони автомобіля «Фольксваген».

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування автомобілів «Фольксваген» та «Тойота» після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4, свідчать про недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України.

Згідно з п. 15.13 ПДР України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Вимоги п. 15.13 ПДР стосуються як водіїв, так і пасажирів, які користуючись транспортним засобом, повинні не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, але, враховуючи, що цим пасажиром була неповнолітня дитина, то саме водій ОСОБА_2 і повинна була забезпечити безпечне відкриття нею дверей.

Доводи ж апелянта, про те, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є винною водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_4, оскільки не дотрималася п.п. 13.1, 13.3 ПДР України, є безпідставними.

Тим більше, що твердження апелянта про можливе порушення водієм автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 правил дорожнього руху та її можливу винуватість у ДТП, як про це вона ставить питання в апеляції, належить до компетенції органів патрульної служби, які, за результатами перевірки обставин ДТП, адміністративний протокол відносно ОСОБА_4 не склали та на розгляд до суду не направляли. А тому ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_2

При цьому, слід вказати, що, з огляду на достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 в порушенні вимог правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, та наявність наданих нею письмових пояснень-заперечень на складений щодо неї протокол про адміністративне правопорушення, котрі були в розпорядженні судді, то відсутність ОСОБА_2 при розгляді справи в суді першої інстанції, з урахуванням апеляційного перегляду її доводів за скаргою, не вплинула на правильність прийнятого судом рішення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд повно та всебічно з'ясував обставини, які призвели до ДТП, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та обґрунтовано прийняв рішення про закриття провадження по справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.