АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1607/2016 Постанова винесена суддею Жжук М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором Патентно-юридичної компанії «Т-Марка», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який в січні 2016 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП до штрафу у розмірі 340 грн.,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 28 липня 2016 року о 06 год. по вул. Озерній, 1 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога. Відповідно до висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №003705 від 28.07.2016 року, ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та закрити провадження по справі заспливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, всупереч вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа була розглянута за його відсутності із зазначенням у постанові суду, що він ніяких доказів поважності причини неявки у судове засідання не надав. Однак, такий висновок суду не відповідає дійсності, оскільки станом на 27 жовтня 2016 року він ніяких судових повісток та повідомлень не отримував, таспростовується документами медичної установи, а також його клопотаннями від 18 та 26 жовтня 2016 року, в яких він просив відкласти справу, у разі її призначення до слухання, у зв'язку з його хворобою з доданням відповідного лікарняного листка непрацездатності та оригіналу виписки з амбулаторної картки. Більш того, на момент розгляду даної справи - 27 жовтня 2016 року, він ще знаходився на лікарняному із значними ускладненнями хвороби у вигляді пневмонії та гострого пієлонефриту. Однак, суд, нехтуючи вимогами закону, розглянув справу по суті за його відсутності, чим порушив його право на захист своїх прав та законних інтересів, передбачених Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При цьому зазначає, що в порушення вимог ст. 277-2 КУпАП, поштове повідомлення, за яким він отримав повістку про виклик до суду на засідання, що відбулось 27 жовтня 2016 року, та на якому було винесено оскаржувану постанову, було йому направлено з вказаною датою відправки 26 жовтня 2016 року та вручено лише 28 жовтня 2016 року, що свідчить про те, що воно фізично не могло бути доставлено навіть 27 жовтня 2016 року, а тим паче за три доби до дня розгляду справи в суді. А тому, суд у своїй постанові безпідставно зазначив, що він свого права на участь у судовому засіданні не використав, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Крім того, звертає увагу й на те, що в матеріалах справи знаходиться заява про перенесення розгляду справи, яка була подана невідомою особою або незрозумілим чином долучена до матеріалів справи 25 серпня 2016 року, однак вказану заяву він не подавав до суду та не підписував її, при цьому, неозброєним поглядом можна визначити, що цей підпис не його, якщо порівняти його зі всіма іншими поданими документами та підписаними ним, який значно і кардинально відрізняється від оригінального підпису.

Щодо повістки про виклик до суду, якою нібито призначене судове засідання на 22 серпня 2016 року та у якій вказано, що судовий виклик правопорушника здійснено за номером його телефону НОМЕР_2, а не поштовим відправленням, а саме 16.08.2016 року о 15 год. 03 хв., то в цей час або навіть в найближчий вказаний час ніяких вхідних дзвінків або смс повідомлень він не отримував, що підтверджується довідковою інформацією про надані послуги за його номером мобільного телефону, яка була витребувана від оператора мобільного зв'язку - ПАТ «МТС Україна». Тобто є всі підстави вважати, що судове засідання на 22 серпня 2016 року не було призначене взагалі.

Також, щодо обставин події, то апелянт зазначає, що в той день він ніяких алкогольних напоїв не вживав і був у тверезому стані, а випив лише розчин валеріани, який придбав в нічній аптеці як заспокійливе, оскільки дуже сильно посварився з дружиною та перебував у стані сильного душевного хвилювання, що можуть підтвердити його друг ОСОБА_3 зі своїм товаришем ОСОБА_4, з якими він зустрівся на його прохання біля нічної аптеки і розповів, що сталося дома, та які були присутні під час того, як він пив розчин валеріани. Коли він повертався назад до гаражу, то приблизно за 300 метрів до його гаражного кооперативу, його зупинили працівники поліції, яким здалося, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння, але це могло бути викликане тим, що він сильно перенервував до цього, не спав сутки, і тому дійсно у нього були почервонілі очі, а після випитого розчину валеріани, міг виникнути підозрілий запах з порожнини рота.

Тому, саме цим обґрунтована його незгода зі складеним на нього протоколом, про що він зробив відповідний запис у ньому, і саме цим викликане його бажання пройти медичний огляд і здати аналізи у медичній установі. Однак, у медичному закладі на його вимогу взяти у нього кров для відповідного аналізу йому було безпідставно відмовлено та зроблений хибний висновок про те, що він знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. При цьому, записи у медичному висновку, які є надважливими, в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зроблені нерозбірливо, а саме, неможливо прочитати прізвище лікаря, який проводив огляд та неможливо достовірно встановити номер посвідчення водія, а тому цей висновок вважається недійсним.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення вказана тільки одна ознака алкогольного сп'яніння з наявного переліку ознак, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, який пояснюється вищенаведеними фактами, а дві інші ознаки, які вказані у протоколі, взагалі не належать до даного переліку. До того ж, відсутні свідки, які б могли підтвердити наявність вказаних у протоколі ознак.

При цьому, мало місце і порушення порядку направлення його на медичний огляд, оскільки не було виписане встановлене вказаною вище Інструкцією направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Звертає увагу й на те, що за 16 років водійського стажу він жодного разу не притягувався до відповідальності за даною статтею КУпАП.

Таким чином, на думку апелянта, якщо б суд першої інстанції не порушив його законних прав на захист та в повній мірі дослідив всі обставини і докази по справі, скоріше за все було б прийняте рішення про його звільнення від адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляції, вважаю що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.9 (а) ПДР України за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, підтверджений доказами, зібраними по справі, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, який складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП України; висновку щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 28.07.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння; розпискою ОСОБА_5 про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу «Ходна Аккорд», державний номерний знак НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо перебування його в тверезому стані, оскільки в той день він ніяких алкогольних напоїв не вживав, а випив лише розчин валеріани, та про порушення здійснення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, є непереконливими, оскільки спростовуються даними висновку щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 28.07.2016 року, яким підтверджено факт перебування ОСОБА_2 саме в стані алкогольного сп'яніння та який є чітким і зрозумілим, а на його спростування ОСОБА_2 ніяких доказів не надано.

За таких обставин, визнання суддею ОСОБА_2.винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним.

Разом з тим, розглядаючи справу, суддя районного суду припустився порушення норм процесуального права, а саме: розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, і при наявності його клопотання про відкладення розгляду, у зв'язку з його хворобою, чим порушив його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з постанови, суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_2, при цьому в матеріалах справи містяться клопотання та заяви останнього від 18.10.2016 року та 26.10.2016 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою з доданням витягу з амбулаторної картки та відкритого лікарняного листа та про повідомлення його про наступне судове засідання (а.с. 7-10, 19-35).

Водночас, поштове повідомлення, за яким ОСОБА_2 отримав повістку про виклик до суду на засідання, що відбулось 27 жовтня 2016 року, йому було направлено згідно відмітки канцелярії суду на судових повістках та поштового штампу на конверті лише 26 жовтня 2016 року (а.с. 17-18, 53).

Тому, постанова судді районного суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою встановити такі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме, 28 липня 2016 року о 06 год. по вул. Озерній, 1 в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога. Відповідно до висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №003705 від 28.07.2016 року, ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення у справах, підвідомчих суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки правопорушення мало місце 28.07.2016 року, то на момент розгляду справи в апеляційному суді, передбачені в ч. 2 ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, у зв'язку з чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, якоюОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати.

Визнати ОСОБА_2винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і провадження у справі закрити, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.