Справа № 450/2217/16-п Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 33/783/890/16 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 275,60 гривень судового збору.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 визнаний винним за те, що він 22.08.2016 року о 03 год. 30 хв. на вул. Шевченка, 25 у м.Пустомити Львівської області, керував автомобілем «Мазда», н.з. ВС 4173 СВ, в стані алкогольного спяніння. Таким чином порушив вимоги п.2.9.А ПДР України.

Не погоджуючись із рішенням судді місцевого судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправомірність постанови, просить таку скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що оскаржувана постанова судді прийнята без дослідження усіх обставин справи, в основу якої у доведеність його провини покладено лише недопустимі докази у справі, які жодним чином не підтверджують факту керування ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Як зазначає апелянт, протокол про адміністративне правопорушення складено працівниками поліції у відділенні поліції, тобто не на місці порушення, без залучення свідків, котрі б могли підтвердити факт того, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, тому, на його думку, суд безпідставно покликався на вказаний протокол як на доказ його винуватості.

За його словами, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння, не фіксували факт його відмови від проходження відповідного тесту на алкоголь. Окрім цього, зазначив, що сам по собі акт медичного огляду не підтверджує факту керування ним транспортним засобом, а лише засвідчує стан особи.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підтвердження поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.ст. 245, 252 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, на підставі досліджених та перевірених судом доказів.

На переконання апеляційного суду, суддя районного суду дотримався вимог закону, всебічно й повно дослідив усі обставини справи та зробив обґрунтований висновок про наявність вини у вчиненні ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2016 року серія АП2№137034 (а.с.1), згідно з яким 22.08.2016 року приблизно о 03 год. 30хв. в м.Пустомити по вул..Шевченка, 25, керував автомобілем «Мазда», н.з. ВС4173СВ, в стані алкогольного спяніння; висновком медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 22.08.2016 року № 002090, виданим ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» (а.с.3), з якого вбачається, що ОСОБА_2, перебуваючи 22.08.2016 року в приміщенні наркологічного диспансеру поводив себе неадекватно, мав збуджену поведінку, погрожував персоналу поліцією та фізичною розправою, хитався, з ротової порожнини відчувався запах алкоголю.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та пояснив, що 21.08.2016 року повертався зі своїм другом ОСОБА_3 з Трускавця. На вїзді до м.Пустомити Львівської області у автомобіля, яким він керував, пробило колеса. Поки очікували на підмогу друзів, вирішили розпити пляшку горілки, яку мали з собою. Транспортним засобом у стані алкогольного спяніння він не керував, транспортний засіб стояв на обочині. Працівники поліції до них підїхали без проблискових маячків, не представилися та не предявили жодних документів, що посвідчують особу, відтак він не знав, що до них підійшли саме уповноважені працівники поліції. Такі на місці йому не пропонували проходження огляду на стан спяніння, не фіксували факту відмови від його проходження.

Від проходження огляду на стан спяніння в закладі відмовився, оскільки не керував транспортним засобом, а від підписування протоколу - з огляду на те, що не знав, що там було написано.

Свідок ОСОБА_3, який є другом ОСОБА_2, в свою чергу в апеляційному суді дав аналогічні за змістом показань правопорушника ОСОБА_2 пояснення, та додав, що вночі, 22.08.2016 року, коли вони очікували на допомогу друзів та розпили алкогольний напій, до них без проблискових маячків підїхали працівники поліції. Що це саме поліція він зрозумів з напису на автомобілі. Коли забрали ОСОБА_2 на освідування, він залишився пильнувати авто.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2016 року серія АП2№137034, висновок медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 22.08.2016 року № 002090, апеляційний суд приходить до переконання, що такі складені відповідно до вимог КУпАП та зазначеної вище Інструкції, такими стверджується вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, апеляційний суд оцінює критично показання свідка ОСОБА_3, оскільки такий є другом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перебував з ним в автомобілі 22.08.2016 року, та з показаннями ОСОБА_2 розцінюються судом такими, які направлені на уникнення відповідальності порушником.

Доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування або зміни постанови судді не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1