Справа № 460/3969/16-п Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 33/783/839/16 Доповідач: Галин В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі:

Головуючого судді - Галина В. П.

з участю представника Львівського прикордонного загону - Мельник О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2016 року у справі відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою в АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

постановою судді Бойка Володимира Марковича звільнено від адміністративної відповідальності за ст.185-10 ч.1 КУпАП, та застосовано до нього усне зауваження, а справу провадженням закрито.

За постановою судді, 12 серпня 2016 року, в період з 19 години до 21 години 15 хвилин, ОСОБА_2, як водій, знаходячись в салоні автомобіля марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1, в пункті пропуску "Грушів", що у Яворівському районі Львівської області, неодноразово відмовлявся виконати вимогу інспектора прикордонного наряду, який виконував свої службові обов»язки «огляд транспортних засобів», щодо направлення згаданого транспортного засобу в бокс поглибленого контролю, а також відмовлявся виходити з салону свого автомобіля, вчинивши при цьому злісну непокору законному розпорядженню працівників Державної прикордонної служби України..

На дану постанову суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у ході розгляду суддею Яворівського районного суду Львівської області адміністративного протоколу, складеного щодо нього за ст.185-10 КУпАП начальником ВПС «Грушів» Львівського прикордонного загону ОСОБА_3. Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 03.11.2016 у справі №460/3969/16-п про адміністративне правопорушення скасувати. Винести нову постанову, якою провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

На його думку, постанова є незаконною та необґрунтованою. Мотивуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказує, що в оскаржуваній постанові взагалі не зазначено, вимоги якої саме службової особи він злісно не виконував; не наведені мотиви, на підставі якої суддя дійшов висновку, що ці вимоги були законними; повністю відсутнє викладення фактичних обставин, показів свідків, письмових доказів, поданих правопорушником на доказ своєї невинуватості. У постанові не зазначено, що ОСОБА_2 був незаконно затриманий начальником ВПС «Грушів» ОСОБА_3 і, без складання протоколу затримання, впродовж 6 годин перебував під конвоєм, також незаконно затриманий був його паспорт громадянина України для виїзду за кордон без будь-яких законних підстав і належного документального оформлення.

Суддя не взяв до відома, що Адміністрація Державної прикордонної служби 12 серпня 2016 року поширила в ЗМІ офіційну заяву про те, що я ніякого правопорушення не скоював і до мене немає жодних претензій.Тим не менш, з метою приховати скоєний щодо нього злочин о 21 год. 48 хв., тобто майже за 3 год. по тому, як ОСОБА_2 юридично покинув територію України, начальник ВПС «Грушів» ОСОБА_3 під загрозою застосування до нього фізичної сили примусив його вийти з автомобіля, після чого йому було оголошено, що він затриманий за ст. 185 КУпАП. Зазначає, що під конвоєм був доставлений у адміністративне приміщення, де протиправно утримувався до 4 год. 13 серпня 2016 року.

Вказує, що у зв'язку з його затриманням о 23 год.58 хв. з Львівського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги був викликаний адвокат. Але на момент прибуття адвоката начальник ВПС «Грушів» ОСОБА_3 знищив протокол затримання за ст.185 КУпАП, натомість щодо ОСОБА_2 був виготовлений адміністративний протокол за ст.185-10 КУпАП, в якому в якості свідка скоєного адміністративного правопорушення - невиконання вказівок старшини ОСОБА_6 в період з 19 год. до 21 год. 15 хв. 12 серпня 2016 року - була зазначена ОСОБА_7.

Звертає увагу на те, що в процесі розгляду цього адмінпротоколу суддя грубо порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецеденті рішення Європейського суду з прав людини.

Суддя в оскаржуваній постанові зазначив, що в діях правопорушника був наявний склад адмінправопорушення, за яке він міг бути підданий стягненню у вигляді арешту на строк до 15 діб.

При цьому, зазначає, що суддя не з'ясував, вимоги якої саме посадової чи службової особи правопорушник не виконував; проігнорував покази, які дала свідок з боку обвинувачення ОСОБА_7 і які свідчили про невинуватість ОСОБА_2; не дослідив дані відомчої бази даних «Особи, які перетнули державний кордон», де зазначено, що ОСОБА_2 о 18 год. 47хв. 12 серпня 2016 року покинув територію України, а відтак не міг «злісно не виконувати» якісь розпорядження старшини ОСОБА_6 в період з 19год. до 21 год. 15 хв.; не дослідив записи з камер відеоспостереження прикордонного переходу «Будомєж-Грушів», на яких зафіксовано, що 12 серпня 2016 року о 18год. 15 хв. прапорщик ОСОБА_8 вручив ОСОБА_2 паспорт громадянина для виїзду за кордон після завершення ним процедури оформлення перетину державного кордону, після чого ОСОБА_2зайняв чергу на проходження паспортного контролю з польського боку; також камерами відеоспостереження зафіксовано, що ОСОБА_2 був примусово повернутий на територію прикордонного переходу, який експлуатується ДПСУ, але впродовж майже трьох годин ніхто зі службових осіб ДПСУ до нього не підходив і ніяких вимог не висував;

Суддя проігнорував ту обставину, що в старшини ОСОБА_6 о 20 год. 12 серпня 2016 року закінчився робочий день і він передав несення служби іншому військовослужбовцеві, отже ОСОБА_2 ніяк не міг «злісно не виконувати» розпоряджень старшини ОСОБА_6 о 21 год. 15 хв.;

Суддя проігнорував офіційну заяву Державної прикордонної служби України, яка була поширена в ЗМІ о 21 год. 38 хв., що до ОСОБА_2 ніяких претензій немає і він може слідувати далі.

Вважає, що суддя проігнорував його процесуальний статус затриманого, який підтверджується листом Львівського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.09.2016 №373, а також відсутність протоколу затримання; проігнорував факт затримання паспорта ОСОБА_2 та відсутність акта затримання цього паспорта; не допитав, в якості свідка старшого лейтенанта Яворівського відділу УСБУ у Львівській області ОСОБА_9, який, згідно з висновком службового розслідування, долученого до матеріалів даної справи, ініціював затримання ОСОБА_2 та затримання його паспорта, а також який біля 20 год. 12 серпня 2016 року спілкувався з ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_7.

В своїх доводах також покликається на практику Європейського суду з прав людини.

При апеляційному розгляді даної справи правопорушник ОСОБА_2, відмовився висловити своє відношення до його апеляційної скарги та покинув зал судового засідання без надання пояснень по доводах скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що така підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, суддею суду першої інстанції даної вимоги Закону не виконано, наслідок чого винесено постанову, яка не відповідає вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, як доказ вини ОСОБА_2 слугує протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №119929 та долучені до нього рапорти працівників прикордонної служби ОСОБА_3 від 13.08.2016 року та ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_6 від 12.08.2016 року, пояснення правопорушника ОСОБА_2 , пояснення громадянина ОСОБА_11, довідка-витяг без дати та заява про спільний огляд транспортного засобу від 12.08.2016 року.

Ч. 1 ст. 185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Складом адміністративного правопорушення в даному випадку буде злісна непокора законному розпорядженню працівника ДПС під час виконання ним службових обов»язків,пов'язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 неодноразово відмовлявся виконати законну вимогу інспектора прикордонного наряду, який виконував свої службові обов»язки «огляд транспортних засобів», щодо направлення транспортного засобу в бокс поглибленого контролю, а також відмовлявся виходити з салону свого автомобіля, вчинивши при цьому злісну непокору законному розпорядженню працівників Державної прикордонної служби України.

Однак в постанові суддя нічого не згадує про невиконання ОСОБА_2 саме законної вимоги працівника прикордонної служби, чи були вчинені ці дії саме під час виконання працівником ДПС України своїх службових обов»язків, пов'язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України.

З наявних в матеріалах справи доказів встановити зазначені вище обставини та відповідно вину ОСОБА_2 без здобуття додаткових доказів є неможливим, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи є суперечливими між собою. Є суперечливими пояснення ОСОБА_2 та представників прикордонної служби.

Також, слід погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що постанова судді не є належним чином мотивована, а містить лише перелік нормативно-правових актів, а тому постанову судді слід скасувати.

Згадана подія відбулась 12.08.2016 року, а відтак на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Згідно п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи вище наведене, вважаю, що постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 року слід скасувати, та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв'язку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 38, 294 КУпАП, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2016 року скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 по ч. 1 ст. 185-10 КУпАП закрити у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області В.П.Галин