Справа № 466/8581/16-п Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/783/793/16 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року суддя cудової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області Головатий В. Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,

встановив:

постановою Шевченкцівського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 23.09.2016 року близько 02 год. 00 хв. у м. Львові, по вул. Шевченка, 340, керував транспортним засобом марки Mersedes-benz, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У поданій апеляції ОСОБА_1, не погоджуючись із постановою суду, вважає її незаконною та просить скасувати, а провадження по справі закрити. При цьому вказує на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому не були розяснені його права і обовязки. Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань про виклик та допит свідків, а також витребування відеозапису обставин місця події. Вказує на те, що постанова суду не відповідає протоколу про адміністративне правопорушення щодо відомостей про кількість алкоголю у крові. Разом з цим, зазначає, що субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, може бути лише водій, який керував транспортним засобом, проте на момент затримання його працівниками поліції його автомобіль не був у русі.

Дослідивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Скаржник та його захисник у судові засідання від 23.11.2016 року та 09.12.2016 року не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

У звязку з цим вважаю, що розгляд апеляційної скарги слід проводити у їхній відсутності.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №383843 від 23.09.2016 року (а.с. 2), показниками на стан спяніння приладу Драгер (а.с. 1), актом огляду на стан спяніння (а.с. 3), поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 4, 5, 6, 7, 8), рапортом працівників поліції від 23.09.2016 року (а.с. 9).

Покликання скаржника на те, що він перебував у стані спяніння, проте не керував транспортним засобом, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_4 (а.с. 6), котрий пояснив, що бачив як скаржник керував транспортним засобом, а саме хотів припаркуватись по вул. Шевченка, 340, у м. Львові.

Крім того, у відмові судом першої інстанції у задоволенні клопотання скаржника про виклик та допит свідків, витребування відео нагрудних камер працівників поліції не вбачаю порушень закону, оскільки у матеріалах справи наявні пояснення свідків, які узгоджуються між собою та підстав їм не довіряти немає.

Невідповідність відомостей про кількість алкоголю у крові, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові суду першої інстанції, вважаю опискою, оскільки відповідно до акта огляду на стан спяніння та показників приладу Драгер, кількість алкоголю у крові ОСОБА_1 становить 1, 26 ‰.

Твердження скаржника на те, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення його не було ознайомлено з правами та обовязками, вважаю безпідставними, оскільки він відмовився від підпису, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 КпАП України.

Керуючись ст. 294 КпАП України,-

постановив:

постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, залишити без змін, а його апеляцію - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_7