№ 415/5998/16-п
№ 3/415/1135/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.12.16 року м. Лисичанськ
Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Березін А.Г., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, громадянина України, є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в військовій частині НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії АП1 №144697 від 18.10.2016 року, вбачається, що 31 жовтня 2016 року о 13 годині 07 хвилин, ОСОБА_1 , який протягом року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, повторно керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , по вулиці Вокзальна міста Лисичанська, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП, не визнав та пояснив, що він 31 жовтня 2016 року приблизно о 13 годині 07 хвилин зі своїм товаришем ОСОБА_3 перебував на залізничному вокзалі міста Лисичанська, який відлучився по своїм справам, а сам залишився біля транспортного засобу ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 , в цей час підійшли співробітники поліції, які запропонували пройти мед огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого він відмовився, за кермом вищезазначеного транспортного засобу знаходився ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 31.10.2016 року за проханням ОСОБА_1 він керував транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 . Приїхавши на залізничний вокзал міста Лисичанська, він відлучився по особистим справам, а повернувшись побачив, що біля автомобіля знаходяться співробітники поліції. До транспортного засобу він не підходив. Пізніше він дізнався, що відносно ОСОБА_1 був складений протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно дост. 251 КУпАП- доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обовязкова до застосування судами як джерело права.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП, не доведений, оскільки.
Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Склад проступку включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: - об`єкт адміністративного проступку, - об`єктивну сторону проступку; - суб`єкт адміністративного проступку; - суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння.
При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - указане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.
Тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є водієм, а тому не суб`єктом адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 33, 36, 130 ч.2, 221, 247, 284, 285, 289, 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.2 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд.

Суддя А.Г.Березін