Справа № 489/4638/16-п 19.12.2016 19.12.2016 19.12.2016
Номер провадження: 33/784/287/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/784/287/16 Категорія: ст. 130 ч.2 КУпАП
Головуючий суду першої інстанції: Захарченко Д.В. Головуючий апеляційної інстанції Міняйло М.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області Міняйло М.П., при секретарі Спанатій О.С., за участі, особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу останнього на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Миколаївської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

- притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 275, 60 грн.

.

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення,

ОСОБА_3 10.09.2016р. о 21 годині, керуючи транспортним засобом AUDI 100 номерний знак НОМЕР_1 біля будинку 79 по вул. Троїцькій в м. Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, в порушення п.п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Вважає, що адміністративна відповідальністьт за ст. 130 КУпАП настає виключно у разі керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

Звертає увагу, що під час зупинки його працівниками поліції він не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Стверджує, що зупинений він був за те, що у темну пору доби на його транспортному засобі не працювала ліва передня фара.

Вказує, що перед складанням протоколу за невідповідність технічного стану транспортного засобу, під час перевірки його по базам Національної поліції, було з'ясовано, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що інспектор поліції повідомив йому про те, що оскільки він вже допускав таке порушення, то і на даний час може бути на підпитку.

Твердить, що він погодився продути «Драгер», але попросив інспектора поліції надати йому сертифікат відповідності на «Драгер».

Вказує, що він повідомив інспектора, що він буде знаходитись у своєму автомобілі, так як йому необхідно здійснити телефоний дзвінок по роботі. Твердить, що закінчивши розмову він підійшов до поліцейських і повідомив, що він готовий проходити огляд. Вказує, що працівник сказав, йому про те, що відносно нього вже складений протокол про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу на те, що протокол відносно нього складали вже інші патрульні.

Твердить, що під час розмови його з працівниками подіції був присутній ОСОБА_4 Вказує, що інших свідків він не бачив.

Звертає увагу на те, що у постанові суду не наведено будь-яких доказів вчиненя ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. Вказує, що недопитані в судовому засіданні особи, які були свідками відмови його від проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того, стверджує, що не прийнятий до уваги висновок медичного закладу, відповідно до якого він перебував у тверезому стані.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши правопорушника та його захисника, допитавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 вказаних вимог закону дотримався та в повному обсязі, з'ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 10.09.2016р. № 130857, цього ж дня о 21 годині ОСОБА_3 керував транспортним засобом AUDI 100 номерний знак НОМЕР_1 по вул. Троїцька,79 в м. Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, почервоніння обличчя). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на місці зупинення за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі водій відмовився в приутності двох свідків (а.с. 1).

Як видно з пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, 10.09.2016р. о 21 годині в м. Миколаєві по вул. Троїцькій, 29 вони були запрошені співробітниками поліції в якості свідків. Зазначили, що водій транспортного засобу AUDI 100 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння і різким запахом алкоголю з порожнини рота, тремтінням пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі ОСОБА_3 відмовився (а.с. 2-3).

Відсутні підстави ставити під сумнів факт існування, взагалі вищевказаних свідків, як на це посилається апелянт, з огляду на те, що в протоколі вказані їх адреси на які були направлені повістки із зворотнім повідомленням. Окрім того, свідки були повідомлені про день розгляду справи по телефону.

Вказаними діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України .

28.07.2016р. ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 вчинив вказане правопорушення повторно протягом року (а.с. 5- 6).

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він на момент зупинення його працівниками поліції був тверезий, а протокол відносно нього склали через притягнення його в минулому до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також відносно складання протоколу іншими працівниками поліції, є надуманими та не підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушник підписав протокол про адміністративне правопорушення, ніяких пояснень по факту скоєного правопорушення не надав, не зазначив про те, що він не відмовляється від медичного огляду.

В судовому засіданні Апеляційного суду ОСОБА_3 стерджував, що зволікав у проведенні медичного огляду на стан сп'яніння, оскільки йому необхідно було терміново вирішити проблеми по роботі. Вважає, що діяв в стані крайньої необхідності.

Свідок ОСОБА_5, інспектор поліції, в суді апеляційної інстанції вказав, що ним особисто 10.09.2016р. о 21 годині 20 хвилин був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3

Свідок вказав, що ОСОБА_3 після зупинки його працівниками поліції декілька разів було запропоновано продути алкотестр. Від проходженя огляду на стан сп'яніння ОСОБА_3 не відмовлявся, але зволікав, посилаючись на необхідність терміново вирішити питання пов'язані з роботою. Пояснив, що ОСОБА_3 перебував в своєму автомобілі біля 30 хвилин і не виходив з нього. Така поведінка працівниками поліції була розцінена як навмисне ухилення від проходження медичного огляду , в зв'язку з чим і був складений протокол.

В сенсі статті 18 КУпАП, однєю з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що небезпека, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян за таких обставин не може бути усунена засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Таким чином, причина на яку посилається апелянт не є крайньою необхідністю і його поведінка є навмисною та направлена на ухилення від проходження медичного огляду.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в рамках Закону та правомірно розцінили вищенаведену поведінку правопорушника як зловживання своїм правом та обгрунтовано відповідно до ст. 254 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,затвердженої наказом УМВС від 07.11.2015р. № 1395, склали протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що під час розмови його з працівниками поліції був присутній його племінник ОСОБА_4 не є слушними, оскільки, як вбачається з протоколу судового засідання, останній приїхав після того як правопорушник відмовився проходити огляд на стан сп'яніння ( а.с. 24-25). Зазначене свідок підтвердив і в Апеляційному суді. Окрім того, Апеляційний суд приймає до уваги, що останній є родичем правопорушника та зацікавлений у вирішенні справи на користь ОСОБА_3

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже самостійне проходження ОСОБА_3 медичного огляду після складання протоколу про адміністратьивне правопорушення, не свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Так, в матеріалах справи знаходиться виписка № 3145 із медичної карти амбулаторного хворого, відповідно до якої ОСОБА_3 10.09.2016 року перебував у тверезому стані.

Однак, такий медичний огляд правопорушник пройшов з порушенням процедури передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 року № 1452/735, у відсутності поліцейського. Окрім того, з вказаної виписки не видно в який час 10.09.2016р. проводився огляд. Тобто, зазначений висновок є недійсний.

Не є слушними твердження апелянта про те, що особа підлягає адміністративній відповідальності за ст. 130 КУпАП виключно у разі керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

Так, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Це означає, що вчинення особою хоча б одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням безпеки дорожнього руху та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

По даній справі дії водія , які полягають в ухиленні від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Визначаючи міру відповідальності, суд вірно врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, яке є грубим порушенням ПДР України і безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та його учасників, вчинення вказаного порушення протягом року та обґрунтовано призначив адміністративне стягнення з метою виховання ОСОБА_3 в дусі додержання законів України та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду, як просить апелянт, відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП Апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року відносно ОСОБА_3 - без зміни.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області М.П.Міняйло