АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, пенсіонера ОВС, мешканця АДРЕСА_2 - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме в сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 05 серпня 2016 року близько 21 год. 45 хв., в м. Чернівці, по вулиці Героїв Майдану, 226 керував автомобілем марки ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України.

В судове засідання І інстанції ОСОБА_2 не з'явився.

У своєму клопотанні до апеляційного суду ОСОБА_2 просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, оскільки пропустив його з поважних причин, а саме, про час і місце розгляду справи його не було повідомлено, про постанову суду дізнався лише 17.11.2016 року.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.11.2016 року та закрити провадження щодо нього з-за відсутності в його діях складу адміністративного

Провадження №33/794/224/16 Головуючий у І інстанції: Семенко О.В.

Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Станковська Г.А.

правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому зазначає, що суд при постановленні рішення допустив однобічність та необ'єктивність.

Посилається на те, що він не керував транспортним засобом, а перебував саме біля припаркованої машини. За кермом був ОСОБА_3. Машину ОСОБА_3 зупинив та вийшов оглянути колесо. Водій побачив, що лопнула шина, сказав, що ключа для відкручування колеса в авто та запаски немає, і він їде додому, щоб привезти все необхідне. А він залишився в машині, потім вийшов відкрив багажник, хотів знайти домкрат, але згодом передумав.

Через деякий час до нього підійшли поліцейські. Запитали, що сталося. Та вказали, що від нього пахне спиртним і треба дути в алкотестер, а машину «тягнути» на штраф-майданчик. Пояснення в протоколі йому написати не дали, та сказали, що «все розповім в суді».

Крім того, вважає, що має місце фальсифікація деяких матеріалів працівниками апарату суду.

Просить скасувати постанову суду І інстанції та закрити провадження щодо нього з-за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, вислухавши доводи апелянта, який підтримав свої апеляційні вимоги, просив скасувати постанову районного суду та закрити адміністративне провадження щодо нього, вважаю, що слід поновити строк на апеляційне оскарження. Постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а скарга задоволенню не підлягає.

Згідно диспозиції статті 130 КУпАП відповідальність передбачена як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіривши матеріали адміністративної справи апеляційний суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складено відповідно до ст. 256 КУпАП.

Матеріалами справи, дослідженими апеляційним судом встановлено, що винність ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена повністю, його дії підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, а саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, який підписаний правопорушником (а.с.1). Також актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів підписаним двома свідками та від підпису якого ОСОБА_2 відмовився (а.с.3), роздруківкою тестування на алкоголь, в якій зазначено вміст алкоголю, який складав 2,07% проміле, з якою ОСОБА_2 погодився, про що свідчить його підпис на ній (а.с.2). Інші докази, на які посилається апелянт, в матеріалах справи відсутні і в апеляційну інстанцію не надані.

За зазначених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами адміністративного провадження. В іншій частині постанова суду І інстанції не оскаржується.

Посилання апелянта у своїй скарзі на фальсифікацію документів працівниками суду І інстанції не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими суду матеріалами адміністративного провадження, з яких вбачається, що судом неодноразово на адресу скаржника направлялися повістки про призначення справи до слухання, разом з тим, вони повертались Укрпоштою через закінчення терміну зберігання. Крім того, про розгляд адміністративного провадження повідомлялось дзвінком на мобільний телефон ОСОБА_2, у зв'язку із чим працівниками суду було складено телефонограму.

Судом приймалися міри для сповіщення ОСОБА_2 про день і час слухання вказаної справим про адміністративне правопорушення. Зокрема, було направлено на адресу правопорушника розпорядника суду для вручення повістки, разом з тим, за місцем проживання ОСОБА_2 ніхто не відчинив дверей, хоч було чутно, що вдома хтось є, про що було складено відповідний акт.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, судом І інстанції зроблено все для того, щоб повідомити правопорушника про розгляд адміністративного провадження, а тому твердження апелянта про те, що його не повідомляли про розгляд адміністративної справи та сфальсифіковано документи працівниками суду, є безпідставними та спростовані наведеним вище.

З огляду на день ознайомлення ОСОБА_2 з матеріалами адміністративної справи і був поновлений термін на апеляційне оскарження постанови районного суду.

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, вважаю, що доводи апелянта не ґрунтуються на законі, а тому не вбачаю підстав для скасування постанови суду І інстанції та закриття адміністративного провадження, як про це апелює ОСОБА_2.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду від 04.11.2016 року -задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 листопада 2016 року щодо ОСОБА_2, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Г.А. Станковська