АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1526/2016 Постанова винесена суддею Бевзенко Ю.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого в ТОВ «Мастер-Кабель Україна» начальником відділу збуту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 який 13.02.2016 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП до штрафу у розмірі 510 грн.,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 28 липня 2016 року о 01 год. 10 хв. по автодорозі Т0315 (49 км+200м) ОСОБА_2 керував автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, огляд на який проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер», чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, просить її скасувати та винести нове процесуальне рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_2не було надано змоги пересвідчитись, що саме ці працівники патрульної поліції мали повноваження проводити огляд його на стан алкогольного сп'яніння та не було надано можливості пересвідчитись про своєчасне проведення застосовуваного технічного засобу повірки та оглянути свідоцтво про державну реєстрацію.

Крім того, відповідно до вказаної Інструкції установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові, але як було повідомлено ОСОБА_2, що застосовуваний щодо нього пристрій показав 0,24 проміле, що, на думку працівників поліції, є перевищенням норми. Однак з зазначеними висновками апелянтне погоджується, оскільки, якщо застосовувати математичний принцип округлення до виявленого показника алкоголю 0,24 проміле - округлена цифра є 0,2 проміле, а законодавець зазначає допустиму норму тільки 0,2 проміле алкоголю в крові, без зазначення сотих показників. При цьому зазначає, що використовуваний працівниками патрульної поліції технічний засіб «Драгер», як і всі вимірювальні засоби, має допустимий коефіцієнт похибки, про що в документах не зазначено.

Також апелянт вказує й на те, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини та майновий стан, однак судом не було враховано ні пом'якшуючі обставини, ні ті факти, що ОСОБА_2 зі своєю сім'єю є вимушено переміщеними особами і в місті Києві проживають в орендованій квартирі, та, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син, який внаслідок оперативного втручання на спинному мозку став інвалідом 2 групи. Крім того, не було враховано судом і те, що за 15 років водійського стажу, він вперше притягується до адміністративної відповідальності, та, що позбавлення права керування транспортним засобом суттєво позначиться на життєвому рівні його сім'ї, адже він працює на посаді, де передбачене обов'язкове використання транспортного засобу.

Тому, на думку апелянта, судом не доведено факту вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В уточненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із вчиненням порушником дій в стані крайньої необхідності, оскільки була загроза життю та здоров'ю його дитини через погіршення стану здоров'я дитини, яка є інвалідом 2 групи та перебувала в реабілітаційному періоді після оперативного втручання.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу з уточненнями та просили закрити провадження у справі у зв'язку із вчиненням правопорушення у стані крайньої необхідності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, у відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на власність чи права громадян.

При цьому, вирішуючи питання щодо винуватості та притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд має перевірити наявність обставин, що виключають притягнення особи до відповідальності.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддя місцевого суду не дотримався, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_2, наданих ним у судовому засіданні апеляційної інстанції, він 28.07.2016 року випив трохи пива, так як за кермо сідати не збирався, але, оскільки у його дитини, яка є інвалідом 2 групи після оперативного втручання на спинному мозку, яке відбулося у червні 2016 року, та з якою вони за рекомендацією лікарів перебували на реабілітації на Шацьких озерах, раптово о 01 год. піднялася висока температура, а так як в тій місцевості швидку допомогу неможливо було викликати, він вимушений був сісти за кермо та поїхати до місцевої аптеки для придбання медичних препаратів для хворої дитини, адже була загроза життю та здоров'ю дитини, яка тільки-но зазнала оперативного втручання.

При цьому ОСОБА_2 наполягав, що такими його діями не була спричинена шкода внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, адже він відвернув шкоду, яка загрожувала життю та здоров'я його дитини, яка знаходилась у важкому стані та перебувала в реабілітаційному періоді, та саме в дійсний момент потребувала медичної допомоги.

Дані показання ОСОБА_2 повністю узгоджуються з інформацією, яка міститься у виписках із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, згідно якої у хворого діагностовано наявність фіксованого спинного мозку на рівні L5-S1 хребців та 16.06.2016 року проведено операцію (а.с. 25-26, 27-28).

Жодних даних, які б спростовували факт того, що ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вимушено сів за кермо, щоб відвернути шкоду, яка загрожувала життю та здоров'я його дитини, і це було обумовлено крайньою необхідністю, у матеріалах справи не має, а отже дійсність наведених обставин у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Зокрема, у ст. 17 КУпАП, закріплено, що особа, яка діяла у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, тобто у хворобливому стані, внаслідок якого не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними, не підлягає адміністративній відповідальності.

Стаття 18 КУпАП встановлює, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Таким чином, наведені вище обставини, свідчать про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, при тому, що показник алкоголю в його крові - 0,24 проміле незначно перевищує допустиму норму - 0,2 проміле, з якого настає відповідальність, задля усунення небезпеки, яка загрожувала життю та здоров'я його дитини і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а тому такі його дії вчинені в стані крайньої необхідності, що виключає відповідальність ОСОБА_2

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.