П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

потерпілого ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 26 липня 2015 року приблизно в 18 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Опель», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухався на автомагістралі «Бориспільське шосе», 2 км від КП м. Києва, не забезпечивши безпеки учасників дорожнього руху в місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та будучи причетним до ДТП, зупинив свій транспортний засіб та увімкнув аварійну сигналізацію, не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), що призвело до вчинення іншого ДТП, чим порушив п. 2.10 (б) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження щодо нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В своїх доводах апелянт вважає, що через свою юридичну необізнаність обмовив себе та визнав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення. На його думку, суд повинен був притягнути до відповідальності пішохода ОСОБА_5, який з невідомих причин перебував на трасі та водія ОСОБА_4, який порушив безпечну швидкість, дистанцію та інтервал руху, а щодо нього закрити провадженні, оскільки він вважає, що в нього не було об'єктивної можливості виконати ПДР України, а саме за короткий строк у декілька секунд, що розділяв зупинку його автомобіля та зіткнення з автомобілем ОСОБА_4 та встановити знак аварійної зупинки.

Заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілого ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку суду апеляційної інстанції, судом, який ухвалив рішення про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, положення закону дотримані в повній мірі.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, пояснень учасників ДТП, суд дійшов висновку, що водій ОСОБА_2, будучи причетним до ДТП, не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 ПДР України, що призвело до вчинення іншого ДТП, чим порушив п. 2.10 (б) ПДР України і його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

В той же час, ОСОБА_2 стверджує, що в дорожній обстановці, яка виникла на Бориспільському шосе він фізично не міг встановити знак аварійної зупинки, оскільки з моменту зупинки його автомобіля до моменту зіткнення з автомобілем «Інфініті» пройшов досить короткий проміжок часу, крім того, він побіг за пішоходом, щоб пересвідчитись, чи не заподіяні останньому тілесні ушкодження.

На думу апеляційного суду, такі доводи апелянта є не переконливими.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Орган (посадова) особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, виходячи з аналізу положень ст. 252 КУпАП жоден доказ немає наперед встановленої сили.

На обґрунтування своїх доводів, викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на висновок експертного дослідження № 83/15 від 17 листопада 2015 року, відповідно до якого водію автомобіля «Інфініті» ОСОБА_4 належало, керуючись вимогами п. 12.3, 13.1 ПДР України з урахуванням мінімальної дистанції між транспортними засобами, здійснити безпечний об'їзд перешкоди (нерухомого автомобіля «Опель»). В разі дій водія ОСОБА_4 відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України у нього існувала технічна можливість попередити зіткнення (наїзд) шляхом безпечного об'їзду перешкоди (нерухомого автомобіля «Опель»).

Свій висновок експерт ОСОБА_6 підтвердив в суді апеляційної інстанції.

В той же час, відповідно до висновку комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи № 23074/15-52/23075/15/35 від 31 серпня 2016 року водій ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до п. 2.10 (б) та 9.10 (а) ПДР України, а водій ОСОБА_4 у відповідності до п. 13.1 ПДР України.

За висновком експертів, останній в даній дорожній обстановці не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Опель» шляхом застосування екстреного гальмування автомобілем «Інфініті». В діях водія ОСОБА_4 невідповідностей вимогам п. 13.1 та п. 3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається.

Щодо водія ОСОБА_2, то експерти зазначили, що оцінка його дій виходить за межі компетенції експерта і потребує юридичної оцінки всіх доказів.

Апеляційний суд зазначає, що у даному провадженні предметом апеляційного розгляду є законність прийнятого рішення щодо ОСОБА_2

Встановлення порушень ПДР України іншими учасниками ДТП є неприпустимим, оскільки в такому випадку суд вийде за межі суті адміністративного правопорушення, викладеної в протокол.

Щодо оцінки дій водія ОСОБА_2, то окрім протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місяця ДТП, пояснень ОСОБА_4, висновку експертизи від 31 серпня 2016 року, апеляційний судом досліджений відеозапис обставин події до зіткнення автомобілів «Інфініті» та «Опель».

На думку апеляційного сулу, саме не встановлення водієм ОСОБА_2 знака аварійної зупинки не ближче 40 метрів від автомобіля, як це передбачено п. 9.10 ПДР України перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з зіткненням та пошкодженням автомобілів.

Доводи апелянта про те, що він залишив автомобіль і побіг за пішоходом, який несподівано вибіг перед його автомобілем, щоб переконатись, що він не потребує допомоги, є непереконливими, оскільки відповідно до пояснень пішохода ОСОБА_5, після того, як він збив дзеркало з автомобіля «Опель» водій накинувся з палкою і почав його бити, доки не приїхав патруль поліції.

Цю обставину в суді апеляційної інстанції не заперечував і сам ОСОБА_2

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є правильним, тому підстав для скасування постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун