Справа № 344/6800/16-п
Провадження № 33/779/151/2016
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч. 2, ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки, без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 23 травня 2016 року близько 23.45 год. в місті Івано-Франківську по вулиці Пасічна перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння керував транспортним засобом марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1, під час чого здійснив невиконання водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, внаслідок чого був затриманий в примусовому порядку шляхом блокування у дворі будинку в м. Івано-Франківську по вулиці Горбачевського, 40. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.4, п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст.122-2, ч.2 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, заперечуючи свою вину у вчиненні зазначених правопорушень, вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою, прийнятою при неповному та необ'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, неповній оцінці всіх доказів по справі.

Зокрема, вказує, що в оскаржуваній постанові суду безпідставно зазначено про визнання ним вини у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки ні під час складання протоколу, ні в судовому засіданні він свою вину не визнавав. При цьому, неодноразово стверджував, що автомобілем керував не він, а ОСОБА_3, однак, судом дане твердження не прийнято до уваги.

Зазначає, що суд невмотивовано відмовив йому в задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_3, яка б надала інформацію щодо обставин вчинення даних адміністративних правопорушень та ОСОБА_4, яким оформлялись протоколи про адміністративні правопорушення.

Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.245 КУпАП суд зобов'язаний всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, за які на нього накладено адміністративні стягнення, ґрунтується на належно зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 в порушенні п.2.4, п.2.9 а) ПДР України доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 107446 від 23.05.2016 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 107444 від 23.05.2016 року; письмовими поясненнями ОСОБА_3; тестом № 1178 від 23.05.2016 року, згідно якого в ОСОБА_2 виявлено - 2,71 % проміле алкоголю; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_2 здійснив свій підпис в графі про згоду із результатами огляду; письмовими поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були свідками огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 за допомогою спеціального технічного засобу; письмовими поясненнями ОСОБА_2, згідно яких останній, у зв'язку із перебуванням в стані алкогольного сп'яніння зобов'язувався того дня більше не керувати транспортним засобом марки «Toyota Avensis»; письмовими поясненнями ОСОБА_7, згідно яких останній зобов'язувався доставити транспортний засіб марки «Toyota Avensis» на нічну стоянку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 107445 від 23.05.2016 року, ОСОБА_2 23 травня 2016 року о 23.45 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Пасічна керував транспортним засобом марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, зокрема з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка мова. Огляд на факт вживання алкоголю проводився алкотестером «Драгер» в присутності свідків.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він не заперечує, що на час складання протоколів про адміністративні правопорушення знаходився в стані алкогольного сп'яніння, однак не керував транспортним засобом, а перебував в салоні автомобіля як пасажир, стверджує, що за кермом була ОСОБА_3, в зв'язку з чим в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень.

Суд першої інстанції, спростовуючи вищевказане твердження ОСОБА_2 послався на письмові пояснення ОСОБА_3, яка зазначила, що 23 травня 2016 року перебувала в салоні транспортного засобу марки «Toyota Avensis» під керуванням водія ОСОБА_2, і бачила, як останній не зупинився на вимогу поліцейських (а.с. 19).

В судовому засіданні апеляційної інстанції з метою перевірки правильності встановлених судом першої інстанції обставин адміністративного правопорушення, було здійснено допит свідка ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_8 .

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснила, що дійсно 23 травня 2016 року вона за згодою ОСОБА_2 керувала автомобілем НОМЕР_2 і після того, як автомобіль було зупинено поліцейськими надала письмові пояснення в яких вказала що автомобілем керував ОСОБА_2, хоча це не відповідало дійсності. Неправдиві пояснення надала в зв'язку з тим, що злякалась відповідальності, оскільки вона не мала права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що пояснення, надані свідком ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції, викликають недовіру, оскільки носять суперечливий непослідовний характер та спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені як судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи.

Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 пояснили, що виконуючи обов'язки щодо забезпечення суспільного порядку, отримали інформацію про те, що автомобілем НОМЕР_2 керує чоловік у стані сильного алкогольного сп'яніння, що створює небезпеку дорожньому руху, в зв'язку з чим вони виявивши вищевказаний автомобіль намагались його зупинити, включивши проблискові маячки та звуковий сигнал, однак автомобіль не зупинився в зв'язку з чим вони розпочали переслідувати вказаний автомобіль і затримали його в примусовому порядку шляхом блокування у дворі будинку в м. Івано-Франківську по вулиці Горбачевського, 40.

Вказують на те, що після блокування вищевказаного транспортного засобу вони встановили, що за кермом автомобіля був ОСОБА_2 який пояснив, що не зупинився на вимогу поліцейських оскільки не чув звукового сигналу і не бачив проблискових маячків.

При цьому, в своїх поясненнях свідок ОСОБА_10 стверджувала, що під час переслідування автомобіля бачила, що ним керував ОСОБА_2 , а не ОСОБА_9 Підтвердила, що в своїх письмових поясненнях ОСОБА_9 стверджувала, що керував транспортним засобом саме ОСОБА_2 який не зупинився на вимогу патрульних поліцейських та заїхав у двір, де зупинився.

За змістом ч. 1 ст.130 КУпАП, відповідальність особи наступає у випадку керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або відмови від проходження огляду на такий стан за наявності об'єктивних підстав вважати, що особа перебуває в нетверезому стані.

Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.9а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В матеріалах справи наявна інформація про те, що ОСОБА_2 16.03.2016 року вже вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАПі (протокол серії АП2106955 від 16.03.2016р.)

Апеляційний суд вважає, що сукупність вищевказаних доказів підтверджує правильність висновків суду першої інстанції , що ОСОБА_2 23 травня 2016 року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, повторно а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 107446 від 23.05.2016 року, ОСОБА_2 23 травня 2016 року близько 23-45 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Пасічна, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу про зупинку, яка неодноразово на протязі 1 хвилини подавалась за допомогою СГУ та проблискових маячків, був затриманий в примусовому порядку шляхом блокування у дворі будинку в м. Івано-Франківську по вулиці Горбачевського, 40, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху України.

Пункт 2.4 ПДР України покладає на водія обов'язок зупинитись на вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу настає за ст.122-2 КУпАП.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам і прийняв обґрунтоване рішення про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про невинуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ст.122-2 КУпАП .

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2016 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв