АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1749/2016 Постанова винесена суддею Шумейко О.І.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Руде Село Володарського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада

2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада

2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 17 серпня 2016 року близько 18 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом «Когель», державний номерний знак НОМЕР_2, по пр. Московському, 20-Б в м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на свою непричетність до ДТП, просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року, а справу щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не ґрунтуються на достовірних доказах.

Зокрема, як зазначає апелянт, протокол про адміністративне правопорушення та одна із двох схем ДТП складені зі значними процесуальними порушеннями, оскільки місце зіткнення транспортних засобів та інші обставини ДТП були зафіксовані виключно зі слів водія ОСОБА_3, яка до того ж в порушення ПДР залишила місце ДТП, а з її письмових пояснень слідує, що вона здійснювала маневр перевлаштування із ряду в ряд, під час якого правим крилом свого автомобіля скоїла дотичне зіткнення з причепом до автомобіля, яким він керував. Зафіксовані ж у схемі пошкодження, які отримали транспортні засоби, не є належним доказом його винуватості у вчиненні ДТП, оскільки в справі не призначалося відповідного експертного дослідження, а довідки, які повинні надаватися водіям на місці ДТП щодо пошкоджень транспортних засобів, в справі взагалі відсутні.

За таких обставин, на думку апелянта, в матеріалах справи відсутні докази його причетності до даної ДТП, якщо вважати, що вона відбулася, отже провадження в справі на підставі ст. 247 КУпАП підлягало закриттю, проте суд, не дотримавшись вимог ст. ст. 283-284 КУпАП, безпідставно прийняв рішення про його винуватість у порушенні ПДР, не врахувавши при цьому, що строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, сплинули.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Зазначені вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП суддя місцевого суду дотримав.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення та змісту постанови убачається, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, вислухав пояснення як ОСОБА_2, так і другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, що призвели до виникнення цієї пригоди, внаслідок порушення ПДР України водієм ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення, всупереч твердженням апелянта, є належно обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Так, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні під час керування автомобілем марки «Рено», з напівпричепом «Когель», по пр. Московському, 20-Б в м. Києві, 17 серпня 2016 року близько 18 год. 50 хв., п. 10.1 ПДР України, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованим, оскільки він підтверджується належними доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1); даними схеми місця ДТП, в якій позначено місце зіткнення транспортних засобів (а.с.3), а також схеми ДТП, де зафіксовано розташування транспортних засобів на час зупинки автомобіля «Рено» та автомобіля «Фольксваген», а також указані механічні пошкодження, які отримали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2); письмовими поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3 щодо обставин події (а.с.5), а також поясненнями, наданими ОСОБА_3 безпосередньо в суді першої інстанції.

Суддею місцевого суду обґрунтовано покладені в основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що призвело до пошкодження транспортних засобів, пояснення ОСОБА_3 про те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено» з напівпричепом «Когель», виїхавши з прилеглої території, почав перелаштовуватися в її смугу руху, отже не дотримав п. 10.1 ПДР, в результаті чого відбулось зіткнення задньої лівої частини напівпричепа автомобіля «Рено» з передньою правою частиною її автомобіля, бо такі пояснення повністю співпадають та узгоджуються з іншими об'єктивними даними, які відображені у схемі ДТП, у тому числі і стосовно локалізації та характеру механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Пояснення ж ОСОБА_2 щодо обставин ДТП були ретельно досліджені суддею місцевого суду та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта про неповноту відображення всіх необхідних даних на схемі місця ДТП, що перешкодило, на його думку, суду визначитись з винною в ДТП особою, не заслуговують на увагу.

Так, незважаючи на те, що схема місця ДТП (а.с. 3) дійсно має певні недоліки, зокрема в частині відображення місця зіткнення (контакту) транспортних засобів та їх дійсного розташування одразу після зіткнення, що було зафіксовано виключно зі слів водія ОСОБА_3, з чим не погодився ОСОБА_2, однак такі недоліки пов'язані не з тим, що працівники поліції допустили будь-яку недбалість або суб'єктивне ставлення до пояснень учасників ДТП, а з тим, і це слідує з матеріалів справи, що після дотичного зіткнення, яке відбулося між напівпричепом автомобіля «Рено» та автомобілем «Фольксваген» водій ОСОБА_2 продовжив рух, а водій ОСОБА_3 вимушена була його наздоганяти, отже обидва учасники дорожньо-транспортної пригоди не дотримали п. 2.10 ПДР, до прибуття працівників патрульної поліції перемістили свої транспортні засоби, при тому що водій автомобіля «Фольксваген» - вимушено, попередньо не зафіксувавши розташування слідів пригоди і положення транспортних засобів після зіткнення.

Крім того, необхідно зазначити, що зі схемою від 17.08.2016 (а.с.2), де зафіксовані механічні пошкодження транспортних засобів в результаті ДТП, у тому числі напівпричепу автомобіля «Рено», зокрема щодо пошкодження додаткового габаритного ліхтаря на задньому бампері з лівої сторони, ОСОБА_2 погодився і не указував, що таке пошкодження виникнуло за інших обставин, а не в результаті зіткнення з автомобілем «Фольксваген». В той же час, підписуючи схему місця ДТП (а.с.3), крім своєї незгоди з нею, ОСОБА_2 не указав на будь-які конкретні невідповідності відображених на ній даних, у тому числі щодо місця зіткнення транспортних засобів.

Посилання ж апелянта у вказаному вище аспекті на порушення ОСОБА_3 ст. 122-4 КУпАП взагалі не береться до уваги, бо вирішення питання про можливе порушення водієм ПДР України належить до компетенції поліцейських підрозділів патрульної поліції та поліцейських, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху, які за результатами перевірки обставин ДТП протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не складали і на розгляд до суду не направляли.

Виходячи з наведеного, доводи апелянта про те, що схема місця ДТП і протокол про адміністративне правопорушення, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, були оформленні з суттєвими порушеннями, а тому не можуть бути доказами його винуватості в ДТП, є непереконливими, оскільки відповідні висновки суду приймались не лише на підставі схеми місця ДТП, а в результаті оцінки усіх наявних у справі доказів у їх сукупності.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ДТП могла статися внаслідок недотримання водієм ОСОБА_3 ПДР під час здійснення маневру перевлаштування із ряду в ряд, в результаті чого й могло відбутися дотичне зіткнення правим крилом її автомобіля з його причепом, що, на думку апелянта, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3, є безпідставними, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема письмовими поясненнями ОСОБА_3, в яких вона не вказувала про зміну напрямку руху (з одної смуги руху на іншу) безпосередньо перед зіткненням транспортних засобів.

З огляду на те, що учасники дорожньо-транспортної події клопотання про проведення певних експертних досліджень як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заявляли, не проведення таких досліджень, за наявності достатніх даних для прийняття відповідного рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, не є підставою вважати, що суддею місцевого суду були неправильно встановлені фактичні обставини справи.

Що стосується посилань апелянта на відсутність у справі довідок про пошкодження транспортних засобів, то вони не заслуговують на увагу, оскільки такі довідки видаються водіям - учасникам ДТП, а механічні пошкодження транспортних засобів, що виникли в результаті ДТП, фіксуються працівниками поліції, як це передбачено відповідною інструкцією з оформлення таких матеріалів, в додатку до схеми місця ДТП. В даному ж провадженні пошкодження транспортних засобів відображені у схемі місця ДТП (а.с.2), з якою погодився, підписавши без зауважень, водій ОСОБА_2

Враховуючи наведене, вважаю, що суддя місцевогоо суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, всупереч доводів його апеляційної скарги, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував усі обставини події, дав оцінку усім зібраним по справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а відтак щодо наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Дотримав суддя місцевого суду і вимоги ст. 33 КУпАП, обґрунтовано визначивши за вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому ст. 124 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суддя застосував до нього стягнення за межами строку, визначеного у ст. 38 КУпАП, є безпідставними, оскільки згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення у справах підвідомчих суду може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення і такий строк на час постановлення суддею місцевого суду щодо ОСОБА_2 відповідного рішення ще не сплинув.

Оскільки під час апеляційного перегляду постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року не встановлено правових підстав для її скасування та закриття провадження у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П.Павленко