АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/791/429/16
Головуючий в І інстанції Рєпін К.К.
Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

15 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, з його участю та участю ОСОБА_3, на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Словянськ, Донецької області, не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок,

В С Т А Н О В И В:

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 винним у тому, що він 16 жовтня 2016 року, близько 16 години 40 хвилин, керуючи транспортним засобом ВАЗ 1111 державний номер НОМЕР_1 та рухаючись в м. Херсоні по Бериславському шосе, перед здійсненням повороту ліворуч не впевнився в безпечності дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3. Внаслідок зіткнення зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Оскільки ОСОБА_2 цими діями порушив п.п.2.3 б, 10.1 Правил дорожнього руху України, його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вказуючи на те, що як висновки суду, так і обставини справи, викладені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях, оскільки, на його думку, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що водій транспортного засобу - автомобіля «Mercedes-Benz Vito», державний номер НОМЕР_3, ОСОБА_3, який внаслідок перевищення швидкості, не вибрав безпечну дистанцію та допустив наїзд на транспортний засіб - ВАЗ 1111 державний номер НОМЕР_1 під його, ОСОБА_2 керуванням.

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію і просив її задовольнити, ОСОБА_3, який вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами апеляції, приходжу до наступного.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, суд обмежився посиланням на протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №375981 від 16 жовтня 2016 року та на схему місця ДТП від 16 жовтня 2016 року, без розкриття їх змісту, а головне без аналізу наведених в цих документах обставин та зазначенням що саме, викладене у цих документах, підтверджує вину ОСОБА_2.

Крім цього, суд вказав, що вина підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_3, який підтвердив обставини викладені у протоколі. При цьому аналіз цих свідчень не зроблено, враховуючи, що він є особою зацікавленою у цій справі. Так само суд першої інстанції обмежився констатацією того, що ОСОБА_2 не визнав себе винним та звинуватив у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_3, а чому суд поклав в основу постанови свідчення останнього, а не ОСОБА_2, не зазначив.

Разом з тим, усуваючи недоліки судового розгляду судом першої інстанції, зокрема, його неповноту та однобічність, системно аналізуючи докази, як кожний із них, так і у сукупності, слід прийти до наступного.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, обставини справи, які повністю переніс суд першої інстанції в описову частину своєї постанови і визнав їх встановленими, викладені наступним чином: « 16.10.2016 року о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_2 в м. Херсоні керував автомобілем НОМЕР_4 по вул. Бериславське шосе, перед маневром поворот ліворуч не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito», державний номер НОМЕР_3». З такого опису події незрозуміло, про що обґрунтовано зазначається в апеляції, що ж сталося, оскільки фактичні обставини, як вбачається з матеріалів справи, свідчать про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 майже припинивши рух, пропускав транспортний потік у зустрічному напрямку, намагаючись здійснити лівий поворот, а водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito» здійснив наїзд на автомобіль під керуванням ОСОБА_2. При цьому гальмовий слід автомобіля «Mercedes-Benz Vito» становить 22 метра і розташований від центру дороги по діагоналі до крайньої лівої полоси, тобто до автомобіля ОСОБА_2. Оцінка цієї обставині не надана, зокрема, не надана оцінка тому, що мінімум за 22 метри водій ОСОБА_3 помітив небезпеку у вигляді автомобіля ОСОБА_2. Більш того, у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 заявив, що ще раніше помітив, що водій ОСОБА_2 з крайнього право ряду почав різко перестроюватись у крайній лівий ряд. Якщо навіть це дійсно так, що заперечує ОСОБА_2, то небезпека для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 виникла заздалегідь, тобто ще на більшій відстані. При цьому ОСОБА_3 не зміг пояснити чому у такому випадку відповідно до п.12.3 Правил дорожнього руху він, виявивши перешкоди для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, тобто автомобіля ВАЗ 1111, а заявив, що почав «уходити» від автомобіля ОСОБА_2, але при цьому гальмовий шлях свідчить про те що, він рухався у напрямку автомобіля ОСОБА_2.

Крім того, аналізуючи механічні ушкодження на обох автомобілях, слід зазначити, що на автомобілі «Mercedes-Benz Vito», яким керував ОСОБА_3 воно розташоване по центру та нагадує по формі «трикутник» (а.с.29), а пошкодження на автомобілі ВАЗ 1111, яким керував ОСОБА_2 розташовані в районі лівого заднього фонаря (а.с.34), що, умовно кажучи, і створило «трикутник» на автомобілі ОСОБА_3. Зазначене об'єктивно підтверджує покази ОСОБА_2 про те, що він фактично припинивши рух, чекав можливості здійснити лівий поворот і в цей час його наздогнав автомобіль «Mercedes-Benz Vito», яким керував ОСОБА_3. Про практичну статичність автомобіля ОСОБА_2 перед тим, як його наздогнав автомобіль «Mercedes-Benz Vito» під керуванням ОСОБА_3, свідчать контури пошкоджень.

Таким чином опис дорожньо-транспортної пригоди в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, а тому такий протокол є недопустимим доказом.

Суд першої інстанції повинен був надати відповідну оцінку цьому протоколу та у сукупності з іншими доказами зробити висновок про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2, розрахувавши, як недоліки складеного протоколу, так і вищезазначені обставини, зокрема, дії ОСОБА_3 з точки зору дотримання ним п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України з огляду на те, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а у разі виникнення небезпеки для руху, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

На думку апеляційної інстанції саме не дотримання зазначених вимог Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_3 і призвело до дорожньо-транспортної пригоди запобігти якої ОСОБА_2 був не в змозі.

Не зважаючи на це, суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою дії ОСОБА_3, не надавши їм будь-якої оцінки та без наведення будь-яких об'єктивних доказів, які б свідчили про наявність вини, визнав винним ОСОБА_2.

У цій ситуації суд першої інстанції повинен був виходити з того, що вищезазначені недоліки складеного протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 унеможливлювали визнання його винним з огляду на таке.

Протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, який відповідним чином оформлюється уповноваженою особою, про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення і є конкретним обвинувачення, яке фактично відсутнє у даному випадку відносно ОСОБА_2.

У складеному відносно ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення відсутня конкретизація того, що саме сталося, чому зазначено, що ОСОБА_2 скоїв зіткнення, у той час, коли ОСОБА_3, не вибравши швидкість згідно з умовами руху не зміг запобігти зіткнення. Зазначені недоліки є неприпустимими внаслідок того, що таким чином порушуються права особи на захист, оскільки особа, відносно якої складають протокол, повинна чітко розуміти у чому її звинувачують і одразу мати можливість захищатись від конкретного обвинувачення і що, на думку апеляційної інстанції, є визначальним в прийнятті нею рішення про скасування постанови суду першої інстанції.

Про такий підхід до формулювання обвинувачення неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

На підставі аналізу чинного законодавства, а також певних рішень Європейського суду з прав людини, слід прийти до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Так у п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення.

З огляду на вищенаведений аналіз доказів у справі, від якого фактично самоусунувся суд першої інстанції, вважаю, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_2.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2016 року - про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - задовольнити.

Зазначену постанову - скасувати на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко