Номер провадження: 33/785/1060/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Балабан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі судді Балабана В.Ф., розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року,

встановив:

зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр-нин України, що не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та нього було накладено адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2, 10.09.2016 року, приблизно о 11 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер ВН 5837 AI, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху у пров. Олександрівський в м. Одесі не впевнився у безпечності свого маневру та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль марки «SUBARU FORESTER» відкинуло на припаркований автомобіль «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до отримання всіма транспортними засобами механічних ушкоджень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В клопотанні про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_2, посилаючись на ті обставини, що він своєчасно подав апеляційну скаргу на постанову суду, але постановою апеляційного суду від 04.11.2016 року його апеляційна скарга була повернута йому, як така, що подана поза межами строку на апеляційне оскарження.

В звязку з викладеним ОСОБА_2Є просить розглянути його клопотання та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції грубо порушив його права на захист, розглянувши справу за його відсутності та позбавивши його тим самим навести докази на свій захист.

Також ОСОБА_2 в апеляційній скарзі стверджує, що суд необ`єктивно розглянув справу та необґрунтовано притягнув його до відповідальності, оскільки не надав увагу тому факту, що в матеріалах справи відсутні докази того, що між його автомобілем та автомобілем «SUBARU FORESTER», під керуванням водія ОСОБА_3 взагалі мало місце зіткнення, оскільки на обох автомобілях відсутні сліди механічних ушкоджень, які б свідчили про зіткнення.

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що він у повній відповідності до правил дорожнього руху, почав свій маневр виїзду з паркувального місця, увімкнувши покажчик повороту та впевнившись, що не створює перешкод для інших учасників руху, тому будь-якої причино-наслідкового звязку між його діями та ДТП, що сталася за участю автомобілю «SUBARU FORESTER» та «BMW» немає, тому порушником Правил дорожнього руху, як стверджує в апеляційній скарзі ОСОБА_2, є саме водій автомобілю «SUBARU FORESTER», який не обрав безпечної швидкості руху та не здійснював контролю за дорожньою обстановкою, що призвело до зіткнення автомобілю «SUBARU FORESTER» з автомобілем «BMW».

Враховуючи викладене, оскільки, на думку ОСОБА_2, матеріали справи не містять жодних доказів його вини у вчиненні правопорушення, ОСОБА_2 просить скасувати постанову та закрити провадження по справі щодо нього.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, вважаю, що воно може бути задоволено з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності була винесена 19.10.2016 року.

На вказану постанову ОСОБА_2 поштовим відправлення була надіслана до суду першої інстанції апеляційна скарга, при цьому, згідно штемпелю на конверті, апеляційна скарга була направлена 27.10.2016 року, тобто у межах строку на апеляційне оскарження (а.с.17)

За таких обставин, строк на подачу апеляційної скарги не може вважатися пропущеним, в звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 має розглядатися як така, що подана у межах строку на оскарження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з таких підстав.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктиному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`активному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що адміністративна справа була розглянута судом за відсутністю ОСОБА_2, при цьому в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 звертався до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, суд першої інстанції припустився порушення права ОСОБА_2, наданих йому ст. 268 КУпАП, позбавивши його можливості надати пояснення та здійснити інші дії на свій захист, передбачені вказаною статтею.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на відсутність ОСОБА_2Є в судовому засіданні суду першої інстанції і неможливість для нього надати свої пояснення по справі, а також скористатись своїм правом на надання доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді адміністративної справи, порушив вимоги ст.ст. 245, 252 КУпАП і неповно та не обєктивно розглянув справу та прийняв по неї необґрунтоване рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у ДТП, яка розглядається, приймали участь автомобілі «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер ВН 5837 AI, під керуванням водія ОСОБА_2, автомобіль НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіль «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить водію ОСОБА_4

Також з матеріалів справи вбачається, що працівниками ППС, які прибули на місце пригоди, за наслідками вказаної ДТП був складений протокол про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_2, який і був направлений на розгляд суду по суті (а.с.1).

В протоколі про адміністративне правопорушення та мотивувальній частині постанови судді суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом не впевнився в безпеці свого маневру та допустив зіткнення з автомобілем не обрав безпечний інтервал і вчинив зіткнення з автомобілем«SUBARU FORESTER» в наслідок чого транспортні засобі отримали механічні пошкодження.

Однак це твердження суду не відповідає обставинам, які були зясовані в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Аналіз матеріалів справи показує, що обєктивні дані про те, що саме водій ОСОБА_2 не дотримався приписів п. 10.1 Правил дорожнього руху відсутні, а кожен з водіїв наполягає на своїй правоті.

У своїх поясненнях, наданих на місці ДТП ОСОБА_2 зазначив, що він, впевнившись що дорога порожня, повільно почав рух з місця де був припаркований, а коли побачив автомобіль, що швидко наближався до нього, то одразу ж зупинився. Через декілька секунд повз нього швидко проїхав автомобіль «SUBARU FORESTER», якій зупинився метрів через 10 від нього (а.с.5).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 доповнив свої пояснення тим, що після того, як проїхав автомобіль«SUBARU FORESTER» він знову почав рухатись, але почув крики людей, зрозумів, що сталася аварія і після цього вже не рухався з місця. Коли на місце ДТП прибули співробітники ДАЇ, склали схему на якій зафіксували положення транспортних засобів, але при цьому не прийняли до уваги те, що його автомобіль «TOYOTA CAMRY» аварійної ситуації для автомобіля «SUBARU FORESTER» не утворював, його проїзду по пров. Олександрівський не заважав і зіткнення його автомобіля з автомобілем «SUBARU FORESTER» не було. Незначні подряпини, які зафіксували співробітники ГАЇ під час складання схеми ДТП були отримані його автомобілем раніше, знаходяться на такій висоті, що це неможливо для зіткнення з автомобілем«SUBARU FORESTER» і ніякого відношення до ДТП не мають. Вважає, що винним в дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобілю «SUBARU FORESTER», який рухався з великою швидкістю та не витримав безпечну відстань при проїзді повз автомобіль БМВ, який був припаркований справа від нього.

Водій автомобілю «SUBARU FORESTER» ОСОБА_3 в своїх поясненнях зазначив, що він рухався по пров. Олександрівський, де з обох сторін вздовж тротуару були припарковані автомобілі. В районі будинку № 18 зліва з місця парковки раптово почав рух на правій бік руху автомобіль «TOYOTA CAMRY», при цьому цей автомобіль опинився приблизно в 1-1,5 м від лівої частини бамперу його автомобілю. Намагаючись запобігти зіткненню він здійснив маневр та відхилився трохи правіше, але все ж таки запобігти зіткнення з правою частиною бамперу автомобіля «TOYOTA CAMRY» йому не вдалося, до того ж, внаслідок цього він також зіткнувся з автомобілем «BMW», якій був припаркований з правого боку проїзної частини (а.с.4).

В своїх поясненнях в апеляційному суді ОСОБА_3, пояснив, що швидкість його автомобіля до ДТП була не більше 30-40 км на годину. Вважає, що винним в ДТП є водій автомобіля «TOYOTA CAMRY» ОСОБА_2, так як він порушив правила дорожнього руху, чим створив аварійну обстановку, в звязку з чим він був вимушений здійснити маневр, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», але при цьому сталося зіткнення з автомобілем БМВ.

Аналогічні пояснення дала суду свідок, яка пояснила, що вона знаходилась на пасажирському сидінні автомобіля «SUBARU FORESTER» і підтверджує, що ДТП сталося при тих обставинах, як показав ОСОБА_3, а тому винним у ДТП вважає водія автомобіля «TOYOTA CAMRY» ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він працює інспектором ДАЇ і вони з напарником ОСОБА_7 виїжджали на місце ДТП, що сталося на провулку Александрівський в м. Одесі за участю автомобілів «TOYOTA CAMRY», «SUBARU FORESTER» та БМВ.

На місті події його напарник ОСОБА_7 склав схему ДТП, а він склав протокол про адміністративне право рушення відносно ОСОБА_5, так вони прийшли до висновку, що він є винним у скоєнні ДТП на підставі того, як були розташовані транспортні засоби на момент, коли вони приїхали на місце ДТП.

Згідно пояснень, даних водієм автомобілю «BMW» ОСОБА_4 на місці події він пояснив, що зі слів водія ОСОБА_3 він зачепив його автомобіль при здійсненні маневру (а.с.3).

При цьому в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що в день та час, які вказані в протоколі про скоєння адміністративного правопорушення, його автомобіль «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 був припаркований на провулку Александрівський в м. Одесі, а сам він ходив по справах.

Але коли він повертався до свого автомобілю, і був від нього в декількох метрах, він побачив, як автомобіль «SUBARU FORESTER», на великий швидкості їхав по провулку і при цьому, зачепив його автомобіль БМВ та проїхав далі ще 10 метрів, але його зупинили люди. При цьому водій автомобіля «SUBARU FORESTER» взагалі не намагався загальмувати. При зіткненні з автомобілем«SUBARU FORESTER» його автомобіль отримав механічні ушкодження. Вважає, що винним у ДТП є водій автомобіля«SUBARU FORESTER», так як він рухався з великою швидкістю та не витримав небезпечну дистанцію, внаслідок чого сталося зіткнення автомобіля «SUBARU FORESTER» з його автомобілем БМВ.

Вважає, що водій автомобіля «TOYOTA CAMRY» ОСОБА_2 до ДТП не причетний, так як на момент зіткнення автомобіля «SUBARU FORESTER» з автомобілем БМВ, автомобіль «TOYOTA CAMRY», яким керував ОСОБА_2, взагалі не рухався і аварійної ситуації для автомобіля «SUBARU FORESTER» не скоював, так як між автомобілями «TOYOTA CAMRY» та«SUBARU FORESTER» було достатньо міста для проїзду.

Одним з доказів того, що в скоєнні ДТП винен водій автомобіля «TOYOTA CAMRY» ОСОБА_2 суд першої інстанції послався на схему ДТП.

Згідно з схемою ДТП, зіткнення автомобілів «TOYOTA CAMRY» та «TOYOTA CAMRY» сталося на правій смузі руху проїзній частині проспекту Олександрівського, після чого, згідно зі схемою відбулося ще одне зіткнення автомобілю «SUBARU FORESTER» та автомобілю «BMW» і схема ДТП містить у собі і опис механічних пошкоджень, які були отримані автомобілями внаслідок зіткнення (а.с.2).

Однак зафіксована на неї інформація не може бути визнана достовірною, так як не узгоджується з поясненнями водія ОСОБА_2 з приводу того, що зіткнення його автомобіля з автомобілем «SUBARU FORESTER» водія ОСОБА_3 не було.

Ці пояснення підтверджуються пояснення водія автомобіля БМВ ОСОБА_4, які наведені вище, а також частково знаходять своє підтвердження в поясненнях водія автомобіля «SUBARU FORESTER» ОСОБА_3, який пояснив, що під час ДТП він взагалі не відчув зіткнення його автомобіля з автомобілем «TOYOTA CAMRY».

Наявність в схемі ДТП механічних ушкоджень автомобіля«TOYOTA CAMRY» не може служити доказом вини водія ОСОБА_2 в ДТП, так як він заперечує, що вони були отримані саме в той момент, а свідок - інспектор ПП ОСОБА_8, пояснив апеляційному суду, що технічна можливість отримання даних механічних пошкоджень з урахуванням положення транспортних засобів, саме в цей час, а не раніше, тобто саме при цьому ДТП ними не перевірялась.

Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що пояснення водіїв та свідків є суперечливими, а обєктивні дані про місце та механізм контактування транспортних засобів, - відсутні.

За таких обставин, висновок судді щодо винуватості водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП є помилковим, оскільки ґрунтується не на обєктивних доказах, а на однобічній оцінці пояснень водіїв ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших матеріалів адміністративної справа, що не були перевірені в судовому засіданні, шляхом їх допитів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Разом з тим, ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Пунктом третім частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, на які послався суддя суду першої інстанції у постанові є суперечливими (показання водіїв та свідків з обох сторін), схема місця зіткнення транспортних засобів не відповідає обставинам ДТП, інших доказів у справі немає та під час апеляційного розгляду вони не встановлені, а можливості їх отримати вичерпані.

Окрім того, відповідно до ст. 8 ОСОБА_9 України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_9 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_9 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_9 України є нормами прямої дії…».

Згідно з приписами ст. 62 ОСОБА_9 України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію закону та ст. 62 ОСОБА_9 України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За таких обставин, твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він взагалі не є учасником ДТП, оскільки між його автомобілем та автомобілем ОСОБА_3 взагалі не було зіткнення, необхідно прийти до уваги, так як вони знаходять своє підтвердження в поясненнях потерпілого ОСОБА_4 і трактуються на його користь.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та 62 ОСОБА_9 України, ст. 284 КПК України, ст.ст. 7, 252, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 поновити строк для апеляційного оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрити у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Постанова є остаточною оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10