АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/701/16 Головуючий у першій інстанції: Щеняєва І.Б.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю: ОСОБА_3, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, приватного підприємця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, -

провадження по адміністративній справі за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 270674 від 04 грудня 2015 року вбачається, що 02 грудня 2015 року приблизно о 16 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN GOLF НОМЕР_1, рухаючись по пр. Гагаріна у м. Кривому Розі, на регульованому перехресті з вул. Галенко виїхав на забороняючий, червоний сигнал світлофора, не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2113» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, який закінчував рух через перехрестя. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.п.16.1, 16.8, 16.5, 8.7.3 «Е» Правил дорожнього руху України та відносно нього працівником ВДАІ складено адміністративний протокол за ст.124 КУпАП.

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року відносно ОСОБА_4 провадження по адміністративній справі за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_3 12 жовтня 2016 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення з подальшим його скасуванням та прийняттям нової постанови про закриття справи за ст.38, п.7 ст.247 КУпАП визнавши ОСОБА_4 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

При розгляді клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 просить врахувати, що він не був присутнім у судовому засіданні 16 вересня 2016 року, постанову про закриття провадження не отримував, у встановлений законом строк не мав можливості оскаржити рішення суду, копію отримав лише 10 жовтня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначає, що справа була розглянута з порушенням його прав, без його участі 16.09.2016 року, і він був позбавлений можливості надати суду свої пояснення.

Просить звернути увагу на те, що в показах ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 є протиріччя і суд безпідставно це не врахував. Покази ж свідка ОСОБА_7 покладені в основу рішення, але оцінка їм не надана. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно поставився до показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 критично, проявивши при цьому однобічність судового розгляду. Звертає увагу, що розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції взагалі дослідив один із пунктів ПДР - 8.7.3. (е).

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення, безпідставно врахував в якості доказу невинуватості ОСОБА_4 висновок експертного дослідження № 58/27-2 від 11 січня 2016 року, який був наданий представником правопорушника ОСОБА_4, оскільки даний висновок на його думку є упередженим, так як судовому експерту були надані вихідні данні про обставини ДТП не судом, а правопорушником та його представником, при цьому матеріали справи експерту не надавалися.

Вважає, що судом при розгляді справи була допущена неповнота судового розгляду, оскільки маючи такі протиріччя в показах свідків, не призначив авто технічну експертизу, не викликав експерта, чим порушив вимоги ст.245 КУпАП, ст.252 КУпАП. Таким чином вважає, що закриття справи є необґрунтованим та упередженим.

Не погоджуючи з апеляційною скаргою адвокатом ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_4 подано 02 листопада 20216 року заперечення на апеляційну скаргу відповідно до якої адвокат просить: повернути скаргу ОСОБА_3, оскільки на його думку особа, яка її подала не має прав на апеляційне оскарження та відмовити у поновленні йому строку на оскарження. У випадку розгляду даної скарги просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Так, адвокат вказує, що постанова Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року є законною, оскільки суд вірно надав оцінку усім доказам та прийняв законне рішення по справі.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав подану ним апеляційну скаргу, підтвердив викладенні в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. При цьому вважав, що заперечення на його апеляційну скаргу є безпідставними.

ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_10 до суду не з'явилися, в запереченні на апеляційну скаргу, адвокат просив залишити постанову суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також адвокат просив провести розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та заявленого клопотання про поновлення строку, а також заперечення адвоката ОСОБА_10, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, а також причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду підлягає задоволенню, при цьому апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи заперечення адвоката ОСОБА_10 на апеляційну скаргу ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3 не є потерпілою особою є безпідставними.

Відповідно до ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У відповідності до визначення душевне страждання - це сукупність вкрай неприємних, обтяжливих або болісних відчуттів живої істоти, при яких вона відчуває фізичний і/або емоційний дискомфорт, біль, стрес, нестерпні муки.

В зв'язку з вище вказаним суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди зазнав моральної шкоди тому є потерпілою особою і відповідно до ст. 294 КУпАП є особою, яка має право на оскарження постанови суду першої інстанції.

Розглянувши клопотання потерпілого про поновлення строку на оскарження постанови суду, заявлене ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 272-2 КУпАП повістка про розгляд справи іншим учасникам особам, які беруть участь у проваджені по справі вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що даних вимог законну судом першої інстанції виконано не було, оскільки ОСОБА_3 не був повідомлений про розгляд справи, який відбувся 16 вересня 2016 року. В матеріалах справи відсутня інформація про, як направлення так і отримання судової повістки ОСОБА_3 на вказану дату. Копію постанови судом першої інстанції також йому не було направлено, чим порушено вимоги ст. 285 КУпАП.

Отже суд апеляційної інстанції вважає, що строк на оскарження постанови суду ОСОБА_3 пропустив з поважної причини, а тому вказаний строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга підлягає розгляду по суті.

Зі змісту ст. 280 КУпАП випливає, що суд зобов'язаний розглянути справу у межах пред'явленого обвинувачення, яке викладене у протоколі та з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Крім цього, враховуючи те, що ст. 124 КУпАП, за змістом свого викладення відноситься до бланкетних норм, тобто її диспозиція не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п. 16.1, 16.8, 16.5, 8.7.3 (е) Правила дорожнього руху України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення п.п. 16.1, 16.8, 16.5, 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, котрі зазначені у протоколі працівником поліції, і позбавлений можливості перекваліфікації.

Дані вимоги законну судом першої інстанції були виконанні в повному обсязі.

Відповідно до п.п. 16.1, 16.8, 16.5, 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України:

-перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

-водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

-у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

-сигнали світлофора мають такі значення, крім інших червоний сигнал, у тому два миготливих, або два миготливих забороняють рух.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення дорожньо-транспортна пригода мала місце 04 грудня 2015 року приблизно о 16:15 годині у м. Кривому Розі Дніпропетровської області на регульованому перехресті пр. Гагаріна та вул. Галенко між транспортними засобами VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та «ВАЗ 2113» реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що також підтверджується схемою місця ДТП, поясненнями учасників пригоди та свідків.

Судом першої інстанції було вислухано пояснення ОСОБА_4 за участю адвоката, допитано свідків ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, інспектора поліції ОСОБА_7, було також досліджено матеріали справи та висновок експертного дослідження № 58/27-2 від 11.01.2016 року, після чого судом було прийнято рішення.

ОСОБА_4 вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не визнав та пояснив, що в день події він рухався на зелене світло світлофору, до нього ніяких автомобілів не було, тронувся одразу, перед цим впевнився в безпеці свого руху. ДТП сталося через 4 секунди. Коли він почав рухатися на ліво, подивився на право - перешкод не було, але потім сталося зіткнення. Рухався зі швидкістю близько 30 км/год. Вважав, що «ВАЗ» проїхав на червоне світло, але сам цього не бачив. Стояв у другій смузі, всього було 3 смуги.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив, що 04.12.2015 року на місці події підійшов до світлофору, було 3 секунди до кінця зеленого світла. Почав рухатися транспорт в бік автовокзалу, і побачив, що зліва, збоку О.Брозовського їхав сірий ВАЗ зі швидкістю 70-80 км/год. В напрямку автовокзалу почали рухатися автомобілі. Пам'ятає, що був спринтер і інші автомобілі. Фольксаген був в середній полосі. ВАЗ виїхав на світлофор на жовте світло, йому, як пішоходу був червоний. Стверджував, що автомобіль Фольксваген рухався на зелене світло світлофору, свідок казав працівнику ДАЇ, що може бути свідком, залишив свій номер телефону ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що в день подій рухався в потоці з ОСОБА_4 Стояли 8 хв. на світлофорі, в середньому ряду стояв Фольксваген Гольф, темного кольору. На червоний світлофор стояли. Коли включили зелений, Фольксваген тронувся, і всі тронулися. Він побачив в зазор сірі Жигулі 08 моделі, подумав, що ВАЗ 2108 поверне на автовокзал, але почув і побачив як «Гольф» розвернуло вправо. На яке світло виїхав ВАЗ 2108 не бачив, його швидкість була 70-80 км/год, не менше. Стверджував, що «Фольксаген» рухався на зелений. Зазначив, що водій «Гольф» не міг бачити Жигулі, бо у «Гольф» збоку стояв спринтер.

Свідок ОСОБА_6 який рухався в автомобілі разом з ОСОБА_14., дав аналогічні покази, підтвердивши, що він бачив, як загорілося зелене світло світлофору, вони тронулися не зразу, бо були в черзі четвертими. До світлофора їм було 15-20 м. Після того, як вони тронулися, він почув хлопок. Бачив, що Жигулі в'їхав в Гольф. Ліворуч від Гольф були інші транспортні засоби, тому Жигуль водій ОСОБА_4 не міг бачити. Коли вони почали рух, то в лівому ряду автомобілі, що почали рух пригальмували, можливо бачивши ВАЗ 08.

Свідок ОСОБА_12, яка в момент ДТП була пасажиром ВАЗ 2113, за кермом був ОСОБА_3, підтвердила, що в той момент коли вони під'їхали до світлофора блимав зелений, почав блимати за 2 метри до того як вони наблизилися до світлофору. Пасажиром ще був ОСОБА_9, вона за ним сиділа позаду, коли їхала автоматично працювала на планшеті і дивилася за дорожньою обстановкою.

Свідок ОСОБА_9 в свою чергу стверджував, що для автомобіля ОСОБА_3, пасажиром якого він був, на перехресті горів зелений світлофор. Вони виїхали на перехрестя і в них в'їхала машина, в його сторону.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він як інспектор складав по даній справі схему, протокол, відбирав пояснення. Обставини ДТП були викладені зі слів свідків.

Всіх вищевказаних осіб було допитано судом першої інстанції, та їх поясненням було надано належну оцінку.

Також з письмових пояснень ОСОБА_4, які він надав безпосередньо після пригоди працівнику поліції вбачається, що він зупинився перед перехрестям на червоне світло світлофору, та коли загорілося зелене він розпочав рух, з ліва від нього також був автомобіль, який також почав рух (маршрутне таксі). Виїхавши на середину перехрестя за 1-2 метри побачив автомобіль «ВАЗ», до цього заважав автомобіль з ліва, натиснув на гальма та відбулося ДТП. Після зіткнення зупинився. Вважає, що авто «ВАЗ» рухалося на червоне світло світлофору. Зазначив, що також є свідки пригоди ОСОБА_5 та ОСОБА_11

Отже письмові пояснення ОСОБА_4 та ті які були ним надані в суді, повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є логічними та послідовними, щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення. Докази досліджені судом підтверджують той факт, що ОСОБА_4 рухався на зелене світло світлофору і не порушував п.16.1, 16.8, 16.5 та 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги та поставився критично до пояснення ОСОБА_3, свідків з його сторони - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо послідовності подій та факту ДТП, оскільки вони навіть між собою мають протиріччя. ОСОБА_8 в суді стверджувала, що ще за 2 метри до перехрестя їм почав горіти мигаючий зелений світлофор, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 стверджували, що в'їхали на перехрестя на зелене світло світлофору. До того ж їх пояснення спростовуються поясненнями ОСОБА_4 та поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які бачили події дорожньо-транспортної пригоди ї до подій не були знайомі з ОСОБА_4, на відміну від свідків ОСОБА_3

Отже надавши оцінку всім доказам по справі та перевіривши доводи скаржника, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в діях останнього не вбачається порушень п.п. 16.1, 16.8, 16.5, 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, тобто у ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.

Також підтвердженням того, що в діях ОСОБА_4 не вбачається порушень Правил дорожнього руху України є висновок експертного дослідження № 58/27-2 від 11.01.2016 року, якому суд першої інстанції також надав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_4 не порушував пунктів Правил дорожнього руху України, які були зазначені працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_4 порушив п.10.1 ПДР України, не заслуговують на увагу, оскільки як було зазначено раніш, ст. 124 КУпАП є бланкетною нормою та суд повинен розглянути справу в межах пред'явленого обвинувачення. В дані справі повинен був вирішити питання чи є в діях правопорушника порушення п.п. 16.1, 16.8, 16.5, 8.7.3 (е) ПДР України.

Необґрунтовані є доводи апелянта, що судом не було надано ніякої оцінки поясненням свідка ОСОБА_7. Суд привів в постанові суду вказані пояснення, отже врахував при винесенні рішення. До того ж як вбачається з його показів даний свідок не бачив обставин дорожньо-транспортної пригоди, а підтвердив лиш суду, що збирав як інспектор поліції докази та складав протокол.

Не заслуговують на увагу й доводи скаржника щодо неправильного висновку суду про відсутність вини ОСОБА_4 в порушенні п.16.5 ПДР України. Дослідивши докази суд зазначив, що ОСОБА_4 не порушував в тому числі п.16.5, який був йому інкримінований.

Вивченими матеріалами справи та показами свідків в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 не може нести відповідальність за ненадання можливості завершити рух автомобілю «ВАЗ», який пересікав перехрестя, так як ОСОБА_4 почав рух на зелене світло світлофора разом з іншими учасниками руху. І рухаючись в середньому ряді, не міг бачити того, що закінчує рух на перехресті автомобіль ВАЗ, оскільки з лівої сторони в нього рухався автомобіль Мерседес (маршрутка). Отже зліва від автомобіля «VOLKSWAGEN», яким керував ОСОБА_4 знаходився автомобіль (маршрутне таксі), який розпочав рух разом з автомобілем останнього, та потім зупинився. ОСОБА_4 не мав можливості побачити автомобіль «ВАЗ», яким керував ОСОБА_3

Є голослівними доводи скаржника з приводу допущеної судом неповноти судового розгляду, в зв'язку з тим, що по справі не була призначена експертиза. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 стверджував, що він був присутній на судових засіданнях, окрім 16 вересня 2016 року. В свою чергу на протязі всього часу розгляду справи в суді, а цей строк становить майже пів року, мотивоване клопотання потерпілий про призначення експертизи не заявляв у суді першої інстанції. Отже в цій частині доводи скарги є також неспроможними.

Частково знайшли своє підтвердження доводи скаржника щодо не фіксування в протоколі судового засідання, який вівся, показів свідка ОСОБА_7, однак на думку суду не є такими, що дають підстави для скасування постанови суду першої інстанції. Крім того покази вказаного свідка були приведені в судовому рішенні та враховані.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання про поновлення строку на оскарження ОСОБА_3 - задовольнити.

Поновити строк на оскарження ОСОБА_3 постанови Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року, якою відносно ОСОБА_4 провадження по адміністративній справі за ст. 124 Кодексу закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.П. Піскун