АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/1244/2016 Постанова винесена суддею Малинников О.Ф.
Категорія 2 ст. 212-3 КУпАП Головуючий суддя в суді апеляційної інстанції Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу першого заступника начальника по правовим питанням КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює на посаді першого заступника начальника комунального підприємства Київське міське бюро технічної-інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна, проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва 27.04.2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст.212-3 КУпАП України та провадження у справі закрито за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України

Суд, в постанові вказав на наявність в діях першого заступника начальника комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме ненадання інформації на запит ОСОБА_4

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2016 року, постановити нову ухвалу, якою закрити провадження у справі щодо нього, у зв'язку з недоведеністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що дана постанова ухвалена з порушенням норм процесуального законодавства та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки обставинам справи, дійшов до неправильних висновків, тому постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Вказує на те, що його права були грубо порушені, оскільки він не отримував жодних судових повісток, повідомлень про день, час та місце слухання справи, також не отримував копії судового рішення, про копію постанови отримав лише 12.08.2016 року, коли до Бюро надійшло звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання відповіді з урахуванням даної судової справи, в додатках якого містилася копія постанови від 27.04.2016 року.

При обґрунтуванні доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою визначено вичерпний перелік розпорядників інформації, а тому переконаний, що комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» не є розпорядником інформації відповідно положень вказаної правової норми, оскільки не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, не отримує коштів з державного та місцевого бюджетів, підприємству не делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень та підприємство не займає домінуюче становище на ринку.

Апелянт звертає увагу суду на ряд нормативно-правових актів та робить висновок що Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» не є розпорядником інформації та не має відповідних правових підстав для надання інформації, що запитувалася, що в свою чергу підтверджує відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її, пояснення представника Уповноваженого ВР України з прав людини Петльованого М.Ю., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 в порушенні Закону України «Про доступ до публічної інформації» за обставин, викладених у протоколі та постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені в постанові суду, а саме, даними протоколу про адміністративне правопорушення, копією запиту ОСОБА_4, відповіддю на вказаний запит ОСОБА_3

Так, з запиту ОСОБА_4 вбачається, що він 05.10.2015 р. на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації щодо надання інформації про кошти, витрачені на придбання канцелярських товарів підприємством в 2014-2015 роках, та про заробітну плату, отриману начальником підприємства та його заступниками протягом 2014-2015 років.

У відповідь на вказані запити листом від 03.11.2015 р. № 14432 (И-2015) за підписом першого заступника начальника підприємства ОСОБА_3, ОСОБА_4 було відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв'язку з тим, що підприємство не є розпорядником інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Проте, Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (пункт 1 та 6 частини першої статті 3 Закону).

Статтею 13 Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, на яких поширюються норми Закону. При цьому, кожний визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації.

Так, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів (пункт 2 частини першої статті 13 Закону).

Крім того, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють, зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (пункт 4 частини другої статті 13 Закону).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що КП « Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» не є розпорядником інформації, відповідно до ст. 13 Закону України « Про доступ до публічної інформації», зважаючи на те, що ця організація є госпрозрахунковою і не отримує коштів з державного та місцевого бюджетів, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 8 ГКУ передбачено, що господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

Частиною першою статті 63 ГКУ передбачено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (частина четверта статті 63 ГКУ).

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (частина перша статті 78 ГКУ).

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (частина друга статті 78 ГКУ).

Відповідно до частини третьої статті 78 ГКУ майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до частини першої стаття 140 ГКУ джерелами формування майна суб'єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.09.2001 р. № 2000, (далі - Статут) підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва підпорядковане Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Основним завданням підприємства, відповідно до пункту 3.1 Статуту, є задоволення потреб фізичних та юридичних осіб у місті Києві в послугах, пов'язаних із: - технічною інвентаризацією, паспортизацією та оцінкою об'єктів нерухомого майна, незалежно від форми власності; - державною реєстрацією права власності на об'єкти нерухомого майна; - виготовленням довідок-характеристик на об'єкти нерухомого майна.

Пунктом 5.2 Статуту визначено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади м. Києва і закріплюється за підприємством на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, передбачені чинним законодавством України та цим Статутом.

З аналізу вищезазначених норм законодавства України та положень Статуту підприємства вбачається, що все майно, яким володіє комунальне підприємство, в тому числі доходи від реалізації послуг, є комунальним майном, тобто власністю відповідної територіальної громади.

Відповідно, доступ до інформації про діяльність таких підприємств надає можливість громадськості проконтролювати законність та обґрунтованість рішень органів місцевого самоврядування щодо їх створення та діяльності, необхідності їх фінансування, належного виконання такими підприємствами визначених для них завдань, дотримання ними законодавства України та рішень відповідних органів місцевого самоврядування, користування та розпорядження комунальним майном у визначених межах, що не призводить до погіршення фінансового стану підприємства.

Зокрема, доступ до інформації щодо заробітної плати працівникам комунальних підприємств, закупівлі товарів та послуг такими підприємствами дозволяє громадськості проконтролювати належне, цільове, не надмірне, в визначених законодавством України межах використання грошових коштів, що знаходиться у комунальній власності.

Стала позиція щодо визнання інформації про розпорядження комунальним, державним майном суспільно необхідною викладена у п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. № 10 « Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», де зазначено, що у силу ч. 5 ст. 6 Закону № 2939 - VI доступ до інформації щодо розпорядження комунальним підприємством майном, зокрема, інформація про використання коштів, розподіл доходів від надання послуг ( продукції, товарів), виплати заробітної плати працівникам, використання вкладів та дотацій з бюджетів, інші витрати, та прізвища імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, може бути обмежено лише за умов, передбачених ч. 5 ст. 6 вказаного Закону. У цьому контексті така інформація є суспільно необхідною, а комунальні підприємства є її розпорядниками відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 13 Закону № 2939 - VI.

Вищенаведене вказує на те, що запитувана ОСОБА_4 інформація є публічною, становила суспільний інтерес, а Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна» є її розпорядником.

Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію, що не було зроблено першим заступником начальника КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна» ОСОБА_3

Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме ненадання інформації є законними та обґрунтованими . Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що адміністративне правопорушення ОСОБА_3 вчинено 03.11.2015 р., а тому станом на день розгляду справи в суді ( 27 квітня 2016 р.), строки накладення адміністративного стягнення сплинули, а відтак провадження у справі щодо ОСОБА_3 обґрунтовано закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Посилання ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, були підставою для поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, і не є підставою для скасування постанови суду, оскільки такі права ОСОБА_3 були належним чином реалізовані під час апеляційного розгляду справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва 27.04.2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП України та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал