АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1531/2016 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Валігура Д.М.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Хотів, Києво-Святошинського р-ну, Київської обл., українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 275,60 гривень.

Як зазначено у постанові, ОСОБА_4 30 липня 2016 року о 05-50 год. в м. Києві по вул. Трутенка, 4, керував автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. В діях водія вбачається порушення п. 2.9 а) ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі. Змінити суму сплати судового збору на користь держави відповідно до призначеного покарання.

Вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Суддя при розгляді матеріалів адміністративної справи не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 268, 278, 285 КУпАП, не вжив заходів до повного та об'єктивного з'ясування обставин вчиненого правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає, що у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП він не винний, оскільки алкогольних напоїв, наркотичних, психотропних засобів чи сильнодіючих медикаментозних препаратів він не вживав. Керування транспортним засобом є єдиним можливим заробітком. Згідно протоколу підставою для зупинки транспортного засобу стало керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а саме: не чітка мова, запах з порожнини рота, почервоніння обличчя. Проте, відповідно до ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено виключний порядок зупинки транспортного засобу, відповідно до якого поліцейський може зупиняти транспортні засоби, не чітка мова, запах з порожнини рота, почервоніння обличчя не є підставами для зупинення транспортного засобу. При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення не міститься жодних передбачених ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" підстав зупинення транспортного засобу під його керуванням, у зв'язку з чим ці дії співробітників поліції є протиправними.

Крім того, враховуючи положення п.п. 2-8 розділу І "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року, таку ознаку сп'яніння як "запах з порожнини рота», яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, можна вважати не дійсною, так як не вказано який саме «запах з порожнини рота» відчув співробітник поліції.

ОСОБА_4 також зазначає, що від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків він не відмовився. При цьому відповідно п.п.1-9 Розділу II "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" попросивши надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого вимірювали мій стан, на цю законну вимогу співробітник поліції йому відмовив. Після чого, копію чеку з результатом тесту на алкогольне сп'яніння від працівників поліції він не отримав. Згідно п.12 розділу II "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" на його вимогу провести його освідування у закладі охорони здоров'я, співробітник поліції не відреагував.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків та особи, яка яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, який при розгляді справи в суді першої інстанції підтвердив обставини вчиненого правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_4 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що керування транспортним засобом є єдиним можливим заробітком, не є переконливими та не підтверджені належними доказами.

Крім того, позбавлення права керувати транспортними засобами є тимчасовою мірою відповідальності за вчинення правопорушення, призначеною на певний строк, і не перешкоджає ОСОБА_4 користуватись автомобілем в установленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження по справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський