А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15.11.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Стана І.В.,

за участю представника Закарпатської митниці Зубенка І.І.,

представників особи щодо якої складено протокол про порушення митних

правил ОСОБА_2 - адвокатів Митровки Я.В. та Олійника Р.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу, яку подав начальник Закарпатської митниці ДФС Колесніков В.І.,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2016 року провадження в справі про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Нижні Ремети, мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, із середньою освітою, підприємця в Чеській Республіці,

закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вилучені, згідно протоколу про порушення митних правил № 1365/305000/16 від 3.08.2016, транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та технічний паспорт автомобіля НОМЕР_3 від 20.07.2016, постановлено повернуто власнику «AUTOCORP, A.S.» або за його дорученням іншій особі.

Згідно протоколу, 01 серпня 2016 року о 8-ій годині 52 хвилини, у зону митного контролю на ділянку «В'їзд» митного поста «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС заїхав автомобіль марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, під керуванням громадянина України ОСОБА_2. Формою проходження митного контролю ОСОБА_2 обрав порядок проходження митного контролю по смузі руху «зелений коридор». До митного оформлення ОСОБА_2 як підставу для переміщення через митний кордон України транспортного засобу подав документи, що підтверджують його право користування легковим автомобілем марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20.07.2016, у якому власником автомобіля вказана фірма «AUTOCORP, A.S.» м. Брно, та доручення на право користування, завірене 12.07.2016 нотаріусом ОСОБА_6 (ОСОБА_6) у м. Млада Болеслав Чеської Республіки, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 11.10.2007. У ході проведення митного контролю автомобіль було виведено зі смуги руху «зелений коридор» у смугу руху «червоний коридор». При вивченні документів, які ОСОБА_2 подав для митного контролю автомобіля було встановлено, що доручення (PLNA MOC) завірене 12.07.2016, а реєстрацію автомобіля проведено 20.07.2016. Враховуючи зазначене, було прийнято рішення про перевірку достовірності доручення на право користуванням автомобілем марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, нібито завіреного 12.07.2016 нотаріусом ОСОБА_6 (ОСОБА_6) у м. Млада Болеслав Чеської республіки. Цього ж дня до нотаріуса ОСОБА_6 (ОСОБА_6) у м. Млада Болеслав Чеської Республіки був направлений лист із метою підтвердження або спростування завіреного нею доручення. Від нотаріуса ОСОБА_6 (ОСОБА_6) отримана відповідь, у якій вона вказала, що доручення на право користування транспортним засобом марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, нею не завірялось, що на даний час вона знаходиться на пенсії і нотаріальна контора в 2014 році закрита. Надати письмове пояснення громадянин України ОСОБА_2 відмовився, власноручно зазначивши про це на бланку пояснень. Враховуючи викладені обставини та надану відповідь щодо підробки доручення, митний орган прийшов до висновку про те, що громадянин України ОСОБА_2 через митний кордон України перемістив легковий автомобіль марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 із приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави для його переміщення підроблених документів, а саме доручення на право користування транспортним засобом від 12.07.2016.

В апеляційній скарзі начальник Закарпатської митниці ДФС вказує на те, що постанова судді є незаконною. Апелянт вважає, що суд вибірково та однобоко підійшов до викладу та оцінки фактів, якими аргументовано факт порушення митних правил. В обґрунтування доводів посилається на те, що твердження ОСОБА_2 про його необізнаність щодо підроблення доручення, наданого йому для користування транспортним засобом, є сумнівним з огляду на наступне : 1) доручення було видано на 8 днів скоріше, ніж транспортний засіб був зареєстрований та отриманий в оренду; 2) орендодавцем автомобіля ОСОБА_2 є підприємство «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z.», у зв'язку з чим, компанія «AUTOCORP, A.S.» фактично не могла видати доручення від 12.07.2016; 3) жодного документу в підтвердження згоди орендодавця на вивезення ОСОБА_2 транспортного засобу за кордон не додано; 4) орендодавцем автомобіля є підприємство «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z.», а орендарем підприємство «FA-SM TRANS s.r.o.», у зв'язку з чим, доручення від 12.07.2016 фізично не могло бути видане ОСОБА_2 безпосередньо власником автомобіля «AUTOCORP, A.S.». Крім того, апелянт зазначає, що фактично транспортний засіб заїхав у зону митного контролю після закінчення наявного договору оренди (при цьому, пунктом 3 цього договору передбачено, що орендар повинен використовувати транспортний засіб виключно для власних потреб та дотримуватись транспортних, митних та інших правових приписів), оскільки вказаним договором передбачено, що транспортний засіб повинен бути повернутий орендодавцю в строк до 01.08.2016, однак у зону митного контролю митного поста «Солотвино» вказаний автомобіль заїхав 01.08.2016 о 8-й годині 52 хвилини й, що, будь-яких інших документів щодо користування транспортним засобом не надано. Посилається й на те, що судом неправомірно було прийнято рішення про повернення вилученого транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, оскільки в подальшому такі можуть бути визнані речовими доказами в кримінальному провадженні (3.08.2016 Закарпатської митницею ДФС до Тячівського РВП ГУНП у Закарпатській області надіслано повідомлення № 163 про протиправне діяння, що містить ознаки передбаченого ст. 358 КК України злочину), а їх відсутність негативно вплине на повне та неупереджене розслідування кримінального правопорушення, і фактично унеможливить розслідування. Вказує також і на те, що закриття провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення сприятиме правопорушнику в ухиленні від подальшої будь-якої відповідальності, що у свою чергу не забезпечує дотримання вимог ст. ст. 1, 2, 7 КУпАП і є неприпустимим. Крім того, вказує й на те, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке може бути вчиненим як умисно, так і з необережності; що для кваліфікації дій за ст. 483 МК України мотив і мета їх вчинення значення не мають, а також те, чи настали від цього шкідливі наслідки; що судом не досягнуто передбаченої ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення. Просить постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 165 618,74 гривень із конфіскацією безпосереднього предмету порушення митних правил - легкового автомобіля марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

У запереченні на апеляційну скаргу адвокат Олійник Р.Б. в інтересах ОСОБА_2 вказує на те, що постанову суду вважає законною та обґрунтованою й, що в матеріалах справи відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України правопорушення. Посилається на те, що в межах даної справи визначальним є не факт підробки доручення, а факт обізнаності особи, яка притягається до відповідальності, про підробку документу, наданого йому для користування автомобілем, і, що в апеляційній скарзі не наведено жодного допустимого доказу обізнаності ОСОБА_2 про підроблення доручення й, що такі в матеріалах справи відсутні. Крім того, вказує на те, що твердження митного органу про те, що транспортний засіб заїхав у зону митного контролю після закінчення договору оренди, не відповідає дійсності, оскільки автомобіль мав бути повернутий 01.08.2016, а не до 01.08.2016. В обґрунтування вказаного посилається на те, що строк дії договору оренди і строк виконання зобов'язання по поверненню автомобіля це різні поняття, і, що навіть після закінчення строку користування автомобілем орендні відносини продовжуються до моменту фактичного повернення автомобіля. Також посилається на те, що твердження апелянта про те, що суду необхідно було вирішити питання чи не підпадає виявлений митним органом факт під ознаки кримінального правопорушення, є помилковим, оскільки під час розгляду справи в першій інстанції представник митного органу не повідомляв суд про наявність зареєстрованого кримінального провадження та не заявляв жодних клопотань про передачу матеріалів справи прокурору або органу досудового розслідування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці, який підтримав апеляційну скаргу, представників ОСОБА_2 - адвокатів Олійника Р.Б. та Митровки В.М., які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, дане правопорушення характеризується діями, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, або таких що містять неправдиві відомості.

За змістом вказаної норми права, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів ……

Отже, винність є обов'язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення, яка виражає внутрішній психологічний зміст - психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип - принцип суб'єктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності - коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Судове рішення суду будь-якої інстанції повинно відповідати вимогам, встановленим законодавством : правосудність (тобто законність і обґрунтованість) судового рішення, його повнота, зрозумілість, справедливість, безумовність та безальтернативність.

Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України ). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а в ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд приходить до висновку про те, що суддею місцевого суду були дотримані вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права як при розгляді справи про порушення митних правил, так і при постановленні судового рішення.

Так, з матеріалів справи про порушення митних правил убачається, що як підставу для переміщення через митний кордон України автомобіля марки «Volkswagen Touareg» ОСОБА_2 подав представнику митного органу наступні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20.07.2016, у якому власником автомобіля вказана фірма «AUTOCORP, A.S.» м. Брно; доручення на право користування автомобілем, засвідчене 12.07.2016 нотаріусом ОСОБА_6 (ОСОБА_6) у м. Млада Болеслав Чеської Республіки, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 11.10.2007.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дав вірну оцінку як вищевказаним документам, так і зібраним у справі доказам, зокрема: протоколу про порушення митних правил; листу Закарпатської митниці ДФС від 01.08.2016, складеному англійською мовою з перекладом; відповіді ОСОБА_6, складеному англійською мовою з перекладом; копії акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 03.08.2016; копії листка-замовлення на ремонт автомобіля А8 4.2. TDI Quattro із перекладом; копії договору оренди автомобіля Touareg із перекладом; листу-підтвердженню підприємства «AutoCorp. а.s.» від 13.08.2016. При цьому, суд першої інстанції дав належну правову оцінку фактичним обставинам справи, дослідив наявність вини в діях ОСОБА_2, як обов'язкової ознаки адміністративного правопорушення, належним чином вмотивувавши висновок про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 - адвокат Митровка Я.В., вказував, що ОСОБА_2 є працівником чеського підприємства «FA-SM TRANS s.r.o.» і регулярно виїжджає за кордон, використовуючи службовий транспорт підприємства «FA-SM TRANS s.r.o.». 14.07.2016 року в зв'язку з необхідністю технічного обслуговування, основний автомобіль А8 4.2. TDI Quattro, який ОСОБА_2 використовувався для службових поїздок, був переданий чеському підприємству «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z», що розташоване в місті Brno. 20.07.2016 року між підприємством «FA-SM TRANS s.r.o.» та підприємством «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z», було укладено договір оренди автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_2, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 з метою тимчасової заміни автомобіля, який перебував на ремонті. Водієм автомобіля в договорі вказаний ОСОБА_2, однак безпосереднім власником автомобіля «Volkswagen Touareg» є підприємство «AutoCorp. a.s.», яке передало автомобіль у користування підприємству «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z» і надало право передавати автомобіль (підприємства) його клієнтам. Указані обставини підтверджуються листом-підтвердженням підприємства «AutoCorp. a.s.» від 13.09.2016. У вказаному листі також зазначається, що підприємство «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z» уповноважене повернути автомобіль «Volkswagen Touareg» із України в Чеську республіку. 20.07.2016 працівники підприємства «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z», передаючи у користування ОСОБА_2 автомобіль «Volkswagen Touareg», передали йому також копію вказаного вище договору оренди, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 20.07.2016 (в даному свідоцтві власником автомобіля вказано фірму «AUTOCORP, A.S», м. Брно), а також оформлене на ОСОБА_2 доручення на користування автомобілем. Сам ОСОБА_2 при оформленні доручення присутнім не був, і отримав його разом з іншими документами на автомобіль. Відповідно, він не міг знати, що при оформленні вказаного доручення були допущені будь-які порушення. Крім того, у матеріалах справи відсутні допустимі докази обізнаності ОСОБА_2 про підроблення доручення.

Надані пояснення підтверджуються зазначеними вище матеріалами справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з метою офіційного підтвердження достовірності наданої ОСОБА_2 довіреності, за ініціативою Закарпатської митниці ДФС до ОСОБА_6 був направлений запит від 01.08.2016 (а. с. 6-8).

З перекладу отриманої від ОСОБА_6 відповіді вбачається, що довіреність є підробкою, що вона зараз на пенсії та її нотаріальна контора закрита в квітні 2014, а старі офіційні штампи в даний час є недійсними (а. с. 9).

При оцінці вказаного документу, апеляційний суд враховує те, що матеріали справи про порушення митних правил містять відповідь нотаріуса, лише в перекладі на українську мову, який не завірений і в якому не міститься даних про попередження перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад, і не містять оригіналу вказаної відповіді, на якому мають бути невід'ємні атрибути документу - підпис, відбиток печатки тощо. У зв'язку із цим, указана відповідь не може бути визнана допустимим доказом та взята до уваги при прийнятті судового рішення, вирішені питання щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні митних правил.

При оцінці доводів апеляційної скарги та зібраних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку про те, що митний орган прийшов до переконання про підробку довіреності нотаріуса виключно на підставі зазначеної вище відповіді, яка апеляційним судом, з урахуванням наведеного вище, визнається як недопустимий доказ.

Інших достовірних доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_2, у справі не має.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доказів, які підтверджують, що громадянин ОСОБА_2, усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був, і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення, у справі не встановлено. У матеріалах справи відсутні й докази, які б указували на те, що ОСОБА_2 передбачав можливості настання шкідливих наслідків, повинен був чи міг їх передбачити.

Аналізуючи суб'єктивну сторону діяння ОСОБА_2 апеляційний суд також приходить до висновку, що останній не був зобов'язаний передбачати можливість того, що йому буде надано підроблену довіреність на право користування транспортним засобом марки «Volkswagen Touareg» і не міг цього передбачити. Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 участі в оформленні довіреності не приймав, а лише надав копії своїх паспортних даних для її оформлення, тобто вчинив всі необхідні дії для додержання митних правил при переміщенні транспортного засобу через митний кордон України, подавши митному органу, передбачений законом та іншими нормативно-правовими актами пакет документів.

Надані пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Митровки Я.В., достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих тверджень, у тому числі, представник митного органу не спростував твердження ОСОБА_2 про те, що останньому не було відомо про підробленість доручення на право керування транспортним засобом, не посилався на наявність інших, окрім наявних у справі, доказів у спростування цих тверджень, не заявляв клопотань про приєднання або витребування доказів, якими б були спростовані вказані вище твердження ОСОБА_2, тому вказані пояснення приймаються до уваги при постановленні судового рішення.

При прийнятті рішення апеляційний суд, з урахуванням наведеного вище, приходить до висновку і про те, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні проступку вичерпані.

При прийнятті рішення, окрім зазначеного вище, береться до уваги те, що згідно Закону України № 8397 від 15.04.2011 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання в сфері автомобільних перевезень" не вимагається оформляти нотаріальну довіреність на право керування транспортним засобом на території України при керуванні транспортним засобом не його власником, а вимагається тільки наявність технічного паспорта.

Доводи апеляційної скарги про те, що твердження ОСОБА_2 про його необізнаність щодо підроблення доручення, наданого йому для користування транспортним засобом, є сумнівним з огляду на те, що: доручення було видано на 8 днів скоріше, ніж транспортний засіб був зареєстрований та отриманий в оренду; орендодавцем автомобіля ОСОБА_2 є підприємство «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z.», у зв'язку з чим, компанія «AUTOCORP, A.S.» фактично не могла видати доручення від 12.07.2016; жодного документу в підтвердження згоди орендодавця на вивезення ОСОБА_2 транспортного засобу за кордон не подано; орендодавцем автомобіля є підприємство «Porshe InterAuto CZ spol s.r.o. o.z.», а орендарем підприємство «FA-SM TRANS s.r.o.», у зв'язку з чим, доручення від 12.07.2016 фізично не могло бути видане ОСОБА_2 безпосередньо власником автомобіля «AUTOCORP, A.S.»., а також про те, що фактично транспортний засіб заїхав у зону митного контролю після закінчення наявного договору оренди (при цьому, пунктом 3 цього договору передбачено, що орендар повинен використовувати транспортний засіб виключно для власних потреб та дотримуватись транспортних, митних та інших правових приписів), оскільки вказаним договором передбачено, що транспортний засіб повинен був бути повернутий орендодавцю в строк до 1.08.2016, однак у зону митного контролю митного поста «Солотвино» автомобіль заїхав 1.08.2016 о 8-й годині 52 хвилини й, що, будь-яких інших документів щодо користування транспортним засобом не подано, з урахуванням наведеного вище визнаються такими, що суперечать матеріалам справи і не свідчать про незаконність та необґрунтованість судового рішення. При оцінці цих доводів враховується те, що митний орган на посилався на неправомірність дій ОСОБА_2 при користуванні автомобілем.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно було прийнято рішення про повернення вилученого транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, оскільки в подальшому такі можуть бути визнані речовими доказами в кримінальному провадженні (3.08.2016 Закарпатської митницею ДФС до Тячівського РВП ГУНП у Закарпатській області надіслано повідомлення № 163 про протиправне діяння, що містить ознаки передбаченого ст. 358 КК України злочину), а їх відсутність негативно вплине на повне та неупереджене розслідування кримінального правопорушення, що фактично унеможливить таке розслідування, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що суддею місцевого суду відповідно до вимог митного законодавства правомірно постановлено повернути автомобіль власнику в зв'язку із закриттям провадження в справі за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому також враховується й те, що митним органом не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_2 за ознаками передбаченого статтею 358 КК України кримінального правопорушення.

Такими, що не підтверджені жодними доказами і не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, і є безпідставними, з урахуванням вищенаведеного, визнаються й доводи апеляційної скарги про те, що закриття провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення сприятиме правопорушнику в ухиленні від подальшої будь-якої відповідальності, що у свою чергу не забезпечує дотримання вимог ст. ст. 1, 2, 7 КУпАП та є неприпустимим, а також про те, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке може бути вчинено як умисно, так і з необережності; що для кваліфікації дій за ст. 483 МК України мотив і мета їх вчинення значення не мають, а також те, чи настали від цього шкідливі наслідки; що судом не досягнуто передбаченої ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення.

При прийнятті судового рішення апеляційний суд також констатує, що митний орган, приєднавши до справи експертний висновок № 458-09-16 від 07.09.2016, не врахував, що експерт ОСОБА_8 не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що породжує обґрунтовані сумніви в достовірності висновку, як доказу в справі (а. с. 25-30).

При розгляді справи та прийнятті судового рішення, апеляційний суд, врахувавши положення Конституції України, КУпАП та МК України, у тому числі про те, що тягар доведеності обґрунтованості висновків викладених у протоколі про порушення митних правил, покладається на митні органи, посадові особи яких проводили перевірку та склали протокол; принципи диспозитивності та змагальності, сприяв учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

Крім того, при розгляді справи та прийнятті судового рішення, апеляційний суд, зазначає, що митний орган, подавши копії документів, мав можливості та достатньо часу для перекладу цих документів на українську мову ; не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін для перекладу документів і приєднання їх до справи як належні докази, а також не заявляв клопотань про повернення справи для проведення додаткової перевірки.

При дачі пояснень про приєднання до справи документів представник митного органу підтвердив, що в документах не містяться відомості, як б підтверджували, що громадянин ОСОБА_2, усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був, і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що суддя місцевого суду правильно застосував норми матеріального і процесуального права, необхідні для гарантування справедливого результату судочинства та справедливого процесу його здійснення, що забезпечує такий результат, а також належним чином вмотивував своє рішення, навівши у судовому рішенні мотиви, чому суд застосував встановлений ним правовий наслідок, дотримавшись вимог про те, що кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року), що суддя місцевого суду, закриваючи провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, прийнявши законне та обґрунтоване судове рішення, викладені в якому висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова судді підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав начальник Закарпатської митниці ДФС Колесніків В.І., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2016 року, якою закрито провадження в справі про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України щодо ОСОБА_2, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан