Справа № 466/1564/16-п Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 33/783/228/16 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року суддя Апеляційного суду Львівської області Маліновська-Микич О.В. з участю захисника особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року,

встановив:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та оштрафовано на 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (триста сорок гривень в дохід держави).

Стягнуто з ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно постанови суду 20.12.2015 близько 15:20 гр. ОСОБА_1 у м.Львові по вул.Городоцька, 238 керуючи автомобілем MAN TGA 18.480 д.н.з. НОМЕР_5, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідним чином не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при перестроюванні не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки учасникам руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки Peugeot 107 д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, а в подальшому автомобіль марки Peugeot 107 зіткнувся із припаркованим автобусом Богдан А09201 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив дану постанову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП - скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтуваннях своєї позиції вказує на те, що працівники поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не дослідили ряду дорожніх обставин, а відтак неправомірно склали протокол про адміністративне право рушення, що в свою чергу призвело до того, що суд однобоко дослідив докази наявні у справі, а таким чином виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка за своєю суттю є неправомірною та підлягає скасуванню, а справа на його думку підлягає закриттю у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтуваннях його вини у вчиненні адміністративної відповідальності суд посилається на те, що вона встановлена в постанові про закриття кримінального провадження, яке було розпочате після фіксації дорожньо-транспортної пригоди, так як на думку суду дана постанова має приюдиційне значення в межах даної справи про адміністративне правопорушення, хоча за загальним правилом не підлягають доказуванню обставин встановлені в рішеннях суду в межах кримінального, цивільного, господарського чи адміністративного судочинства.

Апелянт вважає, що жодного належного та допустимого доказу для встановлення його вини правоохоронними органами не встановлено, а твердження про вчинення ним адміністративного правопорушення базується виключно на показах свідків, що були учасниками дорожньо-транспортної пригоди. Фактично під час досудового розслідування слідчий хибно прийшов до висновку про те, що в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, так як в матеріалах справи наявні протоколи допитів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відомості яких, принципово різняться та суперечать один одному.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, пояснення потерпілого ОСОБА_3 та його представника, які заперечують проти апеляційної скарги, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вивчивши матеріали адміністративної справи №466/1564/16-п та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи рішення у справі стосовно ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що вина у вчиненні даного правопорушення доведена зібраними у справі доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушеннями, постановою про закриття кримінального провадження від 18 січня 2016 року та іншими матеріалами справи, а в діях ОСОБА_1, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме 25 травня 2016 року, представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - фахівець в галузі права ОСОБА_2, заявив клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи.

Постановою судді Апеляційного суду Львівської області 01 червня 2016 року призначено експертизу на розгляд якої поставлено наступні запитання:

1. Чи мав громадянин ОСОБА_3, в даній дорожній ситуації, технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Богдан А09201 д.н.з. НОМЕР_2?

2. Чи могли дії громадянина ОСОБА_1 стати причиною зіткнення автомобілів НОМЕР_3 та Богдан А09201 д.н.з. НОМЕР_2.

3. Чи є технічно-спроможними пояснення громадянина ОСОБА_3 в частині зіткнення з автомобілем ОСОБА_1?

Додатковою постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року задоволено клопотання представника апелянта ОСОБА_2 про направлення поданих ним в клопотанні вихідних даних для проведення автотехнічної експертизи та надано вихідні дані експерту.

Відповідно до висновку експерта №3914/3986 від 28 жовтня 2016 року вказано, що при заданих вихідних даних технічна можливість для водія ОСОБА_3 уникнути скоєння зіткнення спочатку з вантажним автомобілем «MAN TGA» (р.н.з. НОМЕР_6), що в подальшому призвела до зіткнення із автобусом «Богдан А 09201» р.н. НОМЕР_2 полягала у належному виконанні вказаним водієм технічних вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.2; 9.4; 10.1 та 10.3 ПДР України. Іншими словами для уникнення вказаної ДТП водієві ОСОБА_3 необхідно було дати дорогу вантажному автомобілю «MAN TGA» (р.н.з. НОМЕР_6), який рухався ззаду у лівій смузі руху (в напрямку за межі міста Львова); якщо водій ОСОБА_1 не мав об'єктивної можливості бачити автомобіль «Пежо - 107» (р.н.з. НОМЕР_7), який рухався праворуч у попутному напрямку та зіткнення вантажного автомобіля «MAN TGA» (р.н.з. НОМЕР_6) з автомобілем «Пежо-107» (р.н.з. НОМЕР_7) відбулось на лівій смузі руху (смуга руху по якій рухався вантажний автомобіль) то при заданих вихідних даних немає підстав стверджувати, що дії водія ОСОБА_1 могли стати причиною зіткнення автомобіля «Пежо - 107» (р.н.з. НОМЕР_7) з автобусом Богдан А 09201 (р.н. НОМЕР_2); якщо водій ОСОБА_1 мав можливість бачити автомобіль «Пежо - 107» (р.н.з. НОМЕР_7), який рухався праворуч у попутному напрямку та зіткнення вантажного автомобіля «MAN TGA» (р.н.з. НОМЕР_6) з автомобілем «Пежо - 107» (р.н.з. НОМЕР_7) відбулось на лівій смузі руху (смуга руху по якій рухався вантажний автомобіль), та встановити чи могли дії водія ОСОБА_1 стати причиною зіткнення автомобіля «Пежо - 107» (р.н.з. НОМЕР_7) з автобусом Богдан А 09201 (р.н. НОМЕР_2) не видається можливим, через відсутність необхідного комплексу вихідних даних у матеріалах адміністративної справи.

При таких даних, які є в наявності в матеріалах адміністративної справи відносно ОСОБА_1, з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_1 відповідають вимогам ПДР та не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з фактом даного ДТП.

На підставі дослідженого висновку експерта суд приходить до висновку про неспроможність показів потерпілого ОСОБА_3 про те, що він не міг уникнути цього ДТП.

Щодо інших відомостей, наявних у матеріалах справи, то такі у своїй сукупності не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України.

На думку суду апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди є передчасними і помилково зроблені на підставі наявних доказів у справі без залучення до справи експерта чи спеціаліста.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до переконання, що наведене свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАп України.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП України, адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через 3 місяці з дня його виявлення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України, 20.12.2015, тобто строк накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст. 38 КпАП України, минув.

За таких обставин, постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року винесена без всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи і така підлягає скасуванню, а справа щодо ОСОБА_1 закриттю у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити, постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - скасувати і закрити провадження у справі у зв'язку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Маліновська-Микич О.В.

Львівської області