АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/3541/16-п
Провадження № 33/791/294/16
Головуючий в І інстанції Бугрименко В.В.
Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

30 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника-адвоката Іванова С.С. в інтересах ОСОБА_3, з його участю та участю Іванова С.С. на постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Тулун, Росія, непрацюючого,

визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком 15 (п'ятнадцять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він, як зазначено в постанові «10 серпня 2016 року, близько 17 години 30 хвилин в с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області, керуючи автомобілем ЗАЗ державний номер НОМЕР_1, всупереч вимогам п.2.3. «б» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, ворота подвір'я АДРЕСА_1. Внаслідок вказаної події транспортний засіб та ворота отримали механічні пошкодження». Виходячи з цього, суд визнав ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Поряд з цим, цією ж постановою, його визнано винним, як зазначено у протоколі, у тому, що «10 серпня 2016 року, близько 17 години 30 хвилин, по вулиці Радгоспна, в с. Станіслав, Білозерського району, Херсонської області, здійснивши наїзд на ворота, тобто будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди». На підставі цього суд визнав ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Також суд першої інстанції визнав його винним у тому що, як зазначено в постанові суду, «10 серпня 2016 року, близько 18 години 30 хвилин, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 серпня 2016 року, близько 17 години 30 хвилин, по вулиці Радгоспній, в с. Станіслав, Білозерського району, Херсонської області, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, всупереч вимогам п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України, вжив алкоголь» Зазначені дії суд кваліфікував, як адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Іванов С.С. в інтересах ОСОБА_3, зазначаючи, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а судове засідання проведено неповно, оскільки не були допитані свідки по справі, просив оскаржувану постанову судді скасувати, постановивши нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, призначивши покарання не пов'язане з позбавленням права керування, а в частині інкримінованих правопорушень за ст.ст.122-4 та ч.4 ст.130 КУпАП закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, правопорушника ОСОБА_3 та його захисника-адвоката Іванова С.С., які підтримали апеляційні вимоги, допитавши свідків у справі, дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами апеляції, приходжу до наступного.

Визнаючи ОСОБА_3 винним у скоєнні зазначених адміністративних правопорушень, суд послався на протоколи про адміністративні правопорушення серії АП1 № 894001, АП1№894003, АП1894002 від 10 серпня 2016 року, складені у цій справі та зазначив, що вина ОСОБА_3, крім пртоколів, підтверджується письмовими поясненнями свідків та схемою ДТП, не давши оцінки цим доказам і взагалі не зазначивши що саме підтверджується цими доказами.

Розглядом справи в апеляційній інстанції, а саме, дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 894001, складеному про скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено, що внесені дані не відповідають дійсності. Так, в протоколі зазначено, що начебто при виконання розвороту, ОСОБА_3 будучи неуважним, здійснив наїзд на ворота, внаслідок чого ворота та транспортний засіб отримали механічні ушкодження, що не відповідає дійсності.

Як встановлено допитом свідка ОСОБА_4, який складав цей протокол, транспортний засіб він не оглядав, а тому конкретних пошкоджень, якщо вони і були не зазначив, вважаючи, що вони повинні були бути. Твердження в протоколі, що ОСОБА_3 здійснював розворот транспортного засобу є припущення, оскільки ніхто цього не бачив. Зроблено це зі слів власниці воріт ОСОБА_5, яка теж цього не бачила, і яким суд не дав належну оцінку. Разом з тим, слід зазначити, що, як пояснив ОСОБА_3, що не спростовано судом першої інстанції, він приїхав до ОСОБА_5 придбати пляшку самогону, оскільки остання цим займається та поставив свій автомобіль перед воротами. Придбавши спиртні напої, він намагався рушити, але внаслідок нерівності дороги, його автомобіль покотився вперед і ледве торкнувся до воріт, залишивши невеличку мітку. Як вбачається з фотографії, долученої до справи, мітка дійсно невеличка та знаходиться на висоті, приблизно 45 см від землі та довжиною до 20 см.

Зі слів ОСОБА_3, ОСОБА_5 вимагала відшкодування заподіяної шкоди у розмірі, який, на його думку, був занадто високий, а тому між ними виникли непорозуміння. Врешті-решт він залишив адресу, де його можна знайти та запропонувавши визначитись із сумою, яку він повинен сплатити, поїхав додому, оскільки мова про виклик поліції не йшла, а свою провину у тому, що заподіяв незначну мітку на воротах, він не заперечував. Приїхавши додому вживав спиртні напої придбані у ОСОБА_5. Через невеликий проміжок часу приїхали працівники поліції, якім він розповів вище викладене і разом з ними поїхав до ОСОБА_5, де і були складені протоколи. Вважає, що оскільки він правдиво розповів, чому опинився біля воріт ОСОБА_5, остання обмовляє його, а працівники поліції, з невідомих причин зайняли її бік, склавши відповідні протоколи, звинувативши його у тому, що скрився з місця події, не повідомивши про свою адресу та вживши спиртні напої після скоєння адміністративного правопорушення.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_5 заперечувала продаж спиртних напоїв, але при допиті неодноразово заявляла, що це не має відношення до справи, з чим погоджується апеляційна інстанція, проте вважає, що зазначені обставини могли вплинути на правдивість її свідчень. Крім того, ОСОБА_5 підтвердила, що незначна мітка на заборі, яка зафіксована на долученій до справи фотографії, є саме той, що залишилась після контакту з автомобілем ОСОБА_3, з яким вона обговорювала питання відшкодування, але ОСОБА_3 не заперечуючи свою провину, був незгоден із сумою. Про виклик поліції вони мову не вели. Коли ОСОБА_3, якого вона знала і знала приблизно де він мешкає, поїхав додому, вона, після приїзду чоловіка, викликала поліцію, яким розповіла свою версію того, що сталось та де знайти ОСОБА_3.

Про певну нещирість ОСОБА_5 в своїх показах, свідчить те, що вона заявила у судовому засіданні, що начебто записала реєстраційний номер автомобіля ОСОБА_3, про який повідомила працівникам поліції, що підтвердив ОСОБА_4, але було встановлено, що машина зареєстрована на іншу особу і встановити таким чином місце проживання ОСОБА_3 було не можливо, з чого можна зробити висновок, про правдивість свідчень останнього стосовно залишення місця пригоди та певну упередженість при складанні протоколів відносно ОСОБА_3 з боку працівників поліції.

Оцінивши в сукупності усі докази у справі та свідчення у судовому засіданні апеляційної інстанції, приходжу до висновку, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, поверхнево дослідивши її обставини та не надав оцінки усім доказам, а тому помилково дійшов до висновку про наявність складу адміністративних правопорушень у діях ОСОБА_3, кваліфікувавши його дії за ст.ст. 122-4, 124, ч.4 130 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю, що судом першої інстанції не доведено наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки залишаючи місце пригоди, ОСОБА_3, не зважаючи на певні протиріччя у свідченнях з ОСОБА_5, яким апеляційна інстанція надала належну оцінку, мав підстави вважати, що не буде викликатись поліція, що виключає його відповідальність за цими статтями, а тому постанова в частині визнання винним ОСОБА_3 за ст.ст. 122-4 та ч.4 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, що передбачено п. 1 ст. 247 КУпАП.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, у тому, що він 10 серпня 2016 року, близько 17 години 30 хвилин в с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області, керуючи автомобілем ЗАЗ державний номер НОМЕР_1, всупереч вимогам п.2.3. «б» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, ворота подвір'я АДРЕСА_1, внаслідок чого транспортний засіб та ворота отримали механічні пошкодження, то з нього слід виключити вказівку на те, що транспортний засіб отримав механічні ушкодження, оскільки цей факт не встановлено. Виходячи з цього, ОСОБА_3 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в обсязі обвинувачення встановленого судом апеляційної інстанції.

Що стосується покарання, то апеляційна інстанція враховуючи формальні наслідки цієї дорожньо-транспортної пригоди, а практично їх відсутність, керуючись ст. 22 КУпАП, вважає вчинене ОСОБА_3 адміністративне правопорушення малозначним, а тому звільняє його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 22, п.1 ст. 247, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Іванова С.С. в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Білозерського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року - в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП - скасувати та провадження у справі за цими статтями закрити на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вважати ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності, обмежившись відносно нього усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко