Номер провадження: 33/785/1069/16
Номер справи місцевого суду: 521/1655/16-п
Головуючий у першій інстанції Гарський О. В.
Доповідач Олініченко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

02.12.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Олініченко В.В., розглянувши апеляцію керівника Одеської місцевої прокуратури №2 Індиченка Б. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2016 року стосовно ОСОБА_3 з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2016 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Моспине Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2, ч. 2 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин за те, що він 25.01.2016 року приблизно о 20:00 годині, знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, влаштував сварку, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою на адресу дружини ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав апеляцію, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, як пропущений з поважної причини, оскільки про постанову суду першої інстанції Одеській місцевій прокуратурі №2 стало відомо лише 21.11.2016 року під час отримання відповідної інформації з Малиновського РВ КВІ УДПтС України і Одеській області, скасувати постанову суду, закривши провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В апеляції прокурор послався на статті 245, 250, 287, 294 КУпАП як на норми, які дають йому право на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу в порядку ч.2 ст. 294 КПК України на предмет наявності підстав для розгляду апеляції по суті заявлених вимог, вважаю, що апеляція підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Статтею 289 та ст. 294 ч.2 КУпАП встановлено, що апеляційна скарга на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом 10 днів з дня винесення постанови, особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором, але тільки у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП. Статтею 287 КУпАП також не передбачено право прокурора на апеляційне оскарження даної постанови суду.

Відповідно до ст. 250 КУпАП, якою регулювалися питання прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, прокурор має право: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідним органом заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші, передбачені законом дії.

Редакція цієї норми не змінена до цього часу. Стаття 250 КУпАП існує в редакції Закону України №221-VII від 18.04.2013 року, проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року.

Відповідно до ч.7 ст.23 вказаного закону, прокурор у разі встановлення адміністративного чи кримінального правопорушення зобов'язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження, а статтею 22 цього Закону прокурору надані повноваження тільки при підтриманні державного обвинувачення в суді щодо кримінальних правопорушень. Також статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» закріплено повноваження прокурора при здійсненні функції прокуратури наглядати за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян - ці повноваження спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово утримується в будь-яких місцях з обмеженням особистої свободи громадян згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

У відповідності до повноважень прокурора, визначених Законом «Про прокуратуру», були внесені зміни в КУпАП, а саме виключено право прокурора подавати подання, а також право на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення: статтю 290 КУпАП, яка передбачала таке право, - виключено взагалі; статтю 287 КУпАП, яка передбачає право осіб на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, викладено в наступній редакції: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим»; частина друга ст. 294 КУпАП, якою регулюється апеляційний порядок перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, також не передбачено право прокурора на подачу апеляції.

Виходячи зі змісту ст. 287, ч.5 ст.7 КУпАП прокурор має право подати апеляцію на постанову суду по справі про адміністративне правопорушення тільки у разі, якщо нею застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст. 250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП «Основні положення».

З приводу зазначених протиріч до Конституційного Суду України звертався гр-н ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку з положеннями частини п'ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у даній справі, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

Виходячи із загальних положень про дію закону у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, приходжу до висновку, що слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КУпАП в редакції Закону від 14.10.2014 року, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги, що положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у даній справі про адміністративне правопорушення.

Посилання прокурора на роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ є безпідставним, оскільки ці роз'яснення не є нормативними актами. Крім того в роз'ясненнях за 30 квітня 2015 року (а.с. 21-24) та 05.07.2016 року вказано, що прокурор має право на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у випадку, передбаченому ч.5 ст.7 КУпАП та у справах про корупційні правопорушення.

Накладення на особу стягнення у виді громадських робіт не передбачає обмеження свободи особи та не підпадає під дію ч.5 ст. 7 КУпАП

З огляду на викладене приходжу до висновку про відсутність у прокурора права на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та про неприйнятність апеляційної скарги прокурора до апеляційного розгляду.

З огляду на те, що КУпАП не регулюється питання як має діяти суддя в разі надходження апеляції від особи, яка не має на це права, при прийнятті рішення вважаю за необхідне застосувати аналогію закону та керуватися положеннями ч.2 ст. 294 КУпАП, якою передбачена можливість повернення апеляційної скарги у разі, коли не має підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, тобто не має підстав для прийняття апеляції до розгляду.

Керуючись ст. 287, ст.7 ч.5, 294 КУпАП, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора на постанову Малиновського районного суду Одеської області від 08.02.2016 року відносно ОСОБА_3 за ст. 173-2 ч. 1, ч.2 КУпАП - повернути її адресату в зв'язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даної постанови.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області В.В. Олініченко