АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва Васильєва М.А.,

за участю

потерпілого ОСОБА_1

особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та проживає за адресою:АДРЕСА_1,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 1 добу.

Стягнуто судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 275 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що він 14 вересня 2016 року о 20.30 год. в місті Києві за адресою АДРЕСА_1, вчинив дії фізичного характеру відносно тестя ОСОБА_1, вчинив насильство в сім'ї, тобто здійснив дії, передбачені ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити справу у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Так ОСОБА_2 вказує на те, що був присутнім в судовому засіданні, проте дізнався про нього в день розгляду справи за 10-15 хвилин до засідання в телефонному режимі від старшого дільничного інспектора поліції ОСОБА_4 Він (ОСОБА_2) не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи, підготувати докази та запросити адвоката. Також судом не задоволено його клопотання про допит свідка.

Крім того, на думку апелянта, а ні протокол про адміністративне правопорушення, а ні постанова не містить опису об'єктивної сторони правопорушення, не вказано, у чому саме полягало насильство фізичного характеру, так як потерпілий медичними працівниками не оглядався, а докази на підтвердження нанесення останньому тілесних ушкоджень в матеріалах справи - відсутні.

Крім того, як зазначає апелянт, в судовому засіданні він вину не визнав, вважав себе потерпілим, оскільки, захищався від тестя, який його душив, що підтверджується письмовими поясненнями. Також ОСОБА_2 зазначає, що перебував в стані крайньої необхідності, оскільки захищав себе та своє життя. Захищаючись, він міг нанести потерпілому якогось удару, але умисел на те, щоб просто бити через конфлікт про немитий посуд, не став би, оскільки, це не чоловічий та нелюдський вчинок бити пенсіонера.

Заслухавши доповідь судді, опитавши ОСОБА_2, потерпілого, свідка, дослідивши матеріали провадження, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, розглянувши справу в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім того, згідно зі ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як видно з матеріалів справи, ці вимоги закону виконані не були.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст.. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте, поза увагою суду залишились ті обставини, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до протоколу серії АА № 286904 від 19 вересня 2016 року, ОСОБА_2 14 вересня 2016 року о 20.30 год. в місті Києві за адресою АДРЕСА_1, вчинив дії фізичного характеру відносно тестя ОСОБА_1, вчинив насильство в сім'ї, тобто здійснив дії, передбачені ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Такі ж обставини встановлені судом та викладені в постанові, яка оскаржується.

Однак, диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

Зазначені у протоколі про адмінправопорушення та постанові судді обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за своїм змістом не відповідають обов'язковим елементам складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки невід'ємною складовою цього адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанова судді не містять посилання на існування ознаки завдання такої шкоди, або існування її можливості.

Під час складання протоколу, а також судом не було встановлено, якими саме діями ОСОБА_2 могло бути чи було завдано шкоду фізичному або психічному здоров'ю ОСОБА_1, не конкретизовано.

Крім того, постанова судді взагалі не містить посилань суду на докази, їх аналізу та оцінки. За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що суддею необґрунтовано визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв'язку з чим вказана постанова підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду з пояснень сторін, свідка ОСОБА_1 та матеріалів справи встановлено, що протягом тривалого часу між ОСОБА_1, з одного боку, та його донькою - ОСОБА_5, ОСОБА_2 та матір'ю свідка ОСОБА_5 - ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки.

При цьому встановлено, що в серпні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зверталися до Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з приводу поведінки ОСОБА_1 в повсякденному житті, зловживанням останнім алкогольними напоями, створенням обстановки неможливості спільного проживання, сварок та конфліктів. ОСОБА_1, в свою чергу, звертається із заявами до правоохоронних органів (ас. 25-26, 10).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що 14 вересня 2016 року у вечірній час, коли він годував дитину в кімнаті, де проживає з дружиною, різко та гучно відкрилися двері, до кімнати зайшов ОСОБА_1, який перебував в стані алкогольного сп'яніння та почав голосно кричати та вимагати, щоб він (ОСОБА_2) пішов та помив посуд на кухні. Дружина в цей час в кімнаті була відсутня. Мати дружини була також відсутня вдома, так як проживає у його (ОСОБА_2) матері із-за поведінки ОСОБА_1 в побуті. Щоб дитина не чула цього, він (ОСОБА_2) почав виходити з кімнати, внаслідок чого ОСОБА_1 вимушений був також вийти з кімнати. Він сказав ОСОБА_1, що закінчить годувати дитину та помиє посуд. На це ОСОБА_1 вдарив його кулаком в ніс. Він відштовхнув ОСОБА_1, після чого ОСОБА_1 підскочив до нього, схопив рукою за шию в «замок». Спочатку просто тримав. Він (ОСОБА_2) намагався викрутится від цього та відбивався від ОСОБА_1 руками, намагався відштовхнути, крикнув дружині, щоб вона викликала поліцію. Після цього ОСОБА_1 почав стискати руку, тим самим почав душити його (ОСОБА_2). Йому вдалося викрутится від захвату ОСОБА_1, а дружина в цей час викликала поліцію. Можливо, відбиваючись від ОСОБА_1, він міг зачепити останнього рукою за ніс, але ОСОБА_1 після цього ще раз вдарив його, а потім у ОСОБА_1 пішла носом кров. Коли раніше були такі випадки, що ОСОБА_1 кидався у бійку, дружина намагалася відтягти ОСОБА_1, але для неї це погано закінчувалося, бо ОСОБА_1 застосовував до неї фізичну силу. Вважає, що він не вчиняв правопорушення, а захищався.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що з батьком були увесь час складні відносини, оскільки він вважає, що, якщо вона його дитина, то вона предмет, який всеціло йому належить. В дитячому віці він бив її часто, а вона намагалася дати йому здачу, часто ходила у синцях. Нікуди не зверталися, оскільки було соромно говорити про таке. Протягом 11 років батьки живуть окремо в кімнатах. Після народження дитини стосунки ще стали гірші. Батько почав здійснювати на матір психологічний тиск, щоб мати з ними та онукою не спілкувалася, не допомагала. Протягом останнього часу мати живе у свекрухи, так як не може жити в квартирі разом з батьком, який кожний вечір вживає алкогольні напої та вчиняє сварки. До певного часу вони нікуди не зверталися, але після того, як батько почав писати на них скарги, вимушені були звертатися з відповідними заявами у зв'язку з поведінкою батька. 14 вересня 2016 року батько увесь вечір накручував себе, шукав привід для сварки. Вона з чоловіком покупали дитину, приготували їсти, чоловік пішов годувати дитину в їхню кімнату, а вона була зайнята своїми справами. Посуд вони миють, коли дитину покладуть спати. Приблизно о 21 год. почула, як батько став вимагати від чоловіка, який годував дитину, піти швидко на кухню та помити посуд. Щоб не лякати дитину, знаючи можливу поведінку батька, чоловік вийшов до коридору. Через нетривалий проміжок часу почула крик чоловіка, щоб вона викликала поліцію. Вискочивши до коридору, побачила, що батько захопив рукою за шию чоловіка та душить. Такий висновок вона зробила тому, що чоловік спочатку голосно звернувся до неї, а потім почав як хрипіти. Чоловік якимось чином відскочив від батька, звільнившись від захвату. При цьому чоловік розмахував руками. Потім вона побачила, що у батька з носа пішла кров. Її це не здивувало, оскільки у батька із-за гіпертонії досить часто йде кров носом. В цей час батько почав розмазувати кров по сорочці, рукам, пішов у ванну кімнату. Вона пішла викликати поліцію. Потім батько, розмазавши кров по собі, пішов з квартири.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що у нього з ОСОБА_2, донькою та дружиною відносин ніяких. Це почалося ще під час навчання доньки. Донька спочатку нападала на нього сама, а потім почала нападати разом з чоловіком. Дружина займала позицію доньки. Він, дійсно, був проти спілкування дружини з сім'єю доньки, донька його ізолювала від усіх. Із-за конфліктів він звертався до поліції, але заяви не приймали. Дружина станом на 14 вересня 2016 року майже місяць не була дома, проживає у свахи. Чому, йому невідомо, можливо, її до цього примусила донька. 14 вересня 2016 року, у вечірній час, він зайшов на кухню та побачив немитий посуд. Звернувся до доньки з проханням помити посуд, оскільки посуд йому заважав. Донька посуд не помила. Він відсунув цей посуд, приготував собі їсти. Потім прийшов знову на кухню, а посуд на старому місці не помитий. Він пішов у кімнату до доньку, думаючи, що вона там, але доньки там не було. Він сказав ОСОБА_2, щоб вони помили посуд, після чого ОСОБА_2 вискочив з кімнати схопив його однією рукою за тіло, а другою за промежину та намагався здавлювати його статевий орган, але помилився та схопив за ногу. Якби не це, то він (ОСОБА_1) мав би інвалідність. Він схопив ОСОБА_2 за шию в захват, та давив його за горло. В цей час донька почала забрала телефон, і він (ОСОБА_1) не зміг викликати поліцію. ОСОБА_2 вивернувся та вдарив його, із-за чого в нього пішла кров. Оскільки сусідів він не знає, він пішов до медпункту викликати поліцію, де працівники медпункту бачили, в якому він був окровавленому стані. За медичною допомогою він не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 безпосередньо після конфлікту звернувся з відповідною заявою до поліції та дав пояснення, де виклав обставини подій, які сталися 14 вересня 2016 року, так само, як і в суді апеляційної інстанції (ас. 5,8).

Аналогічні пояснення були надані й ОСОБА_5 (ас. 9).

Разом з тим, ОСОБА_1 при зверненні до поліції безпосередньо після конфлікту та наданні пояснень зазначив інші обставини подій, які відбувалися 14 вересня 2016 року (ас.6-7).

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, вважаю, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б безспірно підтверджували вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 даного складу правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо несвоєчасного повідомлення ОСОБА_2 про день та час розгляду справи, то, з огляду на вимоги ст.. 277-2, ч. 2 ст. 277 КУпАП, а також те, що ОСОБА_2 отримав копію протоколу, в якому зазначені час, дата та місце розгляду матеріалів адміністративної справи (ас. 2), вважаю їх безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 1 добу, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва