Справа №534/2009/16-п
Провадження №3/534/491/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Окунь Т.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.2 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

30 серпня 2016 року інспектором УПП Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області у відношенні ОСОБА_1 складений протокол, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 «30 серпня 2016 року щ 21 год.40 хв. в м. Горішні Плавні по вул.. Миру керував автомобілем НОМЕР_1 без посвідчення водія».

Сам ОСОБА_1 заперечив факт вчинення правопорушення як під час складання протоколу, так і в суду, заперечивши факт керування транспортним засобом.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження, суд наголошує на відсутності правових підстав щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з таких мотивів:

Склад адміністративного правопорушення, відповідно до ст.9 КпАП України, становить сукупність ознак, які характеризують зовнішній акт поведінки особи, його спрямованість, наслідки та ознаки, що характеризують особу правопорушника та його психічне відношення до скоєного, і відповідно до цього обєднуються в одну групу і представляють собою єдине ціле. Відсутність одного з них, або невідповідність тим властивостям, які передбачені відповідною частиною особливої частини КпАП України, виключають наявність складу адміністративного правопорушення.

Як зазначив Конституційний суд у своєму рішенні № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року,ухваленому у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодоофіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України проадміністративні правопорушення (справа № 1-34/2010 про адміністративну відповідальністьу сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України) ( 254к/96-ВР ).

Конституція України ( 254к/96-ВР ) визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України ( 254к/96-ВР ), не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22) ( 254к/96-ВР ); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24) ( 254к/96-ВР ); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61) ( 254к/96-ВР ); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) ( 254к/96-ВР ); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України ( 254к/96-ВР ) (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України ( 254к/96-ВР ) має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України ( 254к/96-ВР ) і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України) ( 254к/96-ВР ).

Вирішуючи питання щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного:

У відповідності до положень ст..251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Втім, як вбачається з матеріалів згаданої справи, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 органом поліції надано лише протокол про адміністративне правопорушення, в якому останній категорично заперечив факт керування транспортним засобом, що безумовно не може бути покладено в основу судового рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, за умови задекларованого ст..62 Конституції України принципу презумпції невинуватості особи та тлумачення усіх сумнівів на її користь. .

Отже, за відсутності належних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, суд, керуючись п.1 ст. 247 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП закрити в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з часу її ухвалення.

Суддя підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.В.Окунь