АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/821/16 Суддя доповідач Колтунова А.І.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Колтунова А.І., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Харкова, громадянина України, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2016 року о 22 год. 45 хв. ОСОБА_2 у місті Харкові по Салтівському шосе, в районі будинку 41-А, порушивши п. 2.5 ПДР України, керував моторолером «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення дійшов висновку, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді від 27 жовтня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі, вважаючи що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину.

Апелянт вважає, що до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП він притягнутий безпідставно та вказує на те, що судом необґрунтовано зазначено, що він раніше протягом року був притягнутий за ч.1 ст.130 КУпАП, що було правовою підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

З висновком про те, що він керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння та відмовився від огляду на стан сп'яніння, ОСОБА_2 не згоден.

Апелянт посилається на те, що працівники поліції вийшли за межі своїх повноважень. Зазначає, що він знаходився в нервовому стані, оскільки є учасником АТО, в зв'язку з чим перебуває на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. І томуц має таку поведінку. Зазначає, що позбавлення його права керування транспортним засобом унеможливлює його виконання покладених на нього військових обов'язків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддею повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Пункт 2.5 ПДР України зобов'язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Іструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП, яке виразилося у відмові від огляду на стан сп'яніння, чим порушено вимоги п.2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №097695, складений саме за відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку, а не за керування його транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду», медичному огляду підлягають водії транспортних засобів, стосовно яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, які збільшують час реакції, знижуючи увагу та швидкість реакції.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров'я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох понятих складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказує ознаки сп'яніння і дії водія, спрямовані на ухилення від огляду.

За наявності таких кваліфікуючих ознак компетентними особами складається протокол про адміністративне правопорушення п.2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП.

Дані обставини про порушення водієм ОСОБА_2 наведених вимог п.2.5 ПДР України, встановлені судом першої інстанції обґрунтовано.

Тому доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення за ст.130 КУпАП з приводу перебування його на той момент під дією лікарських препаратів, оскільки він проходив лікування у військовій медичні установі, спростовуються здобутими в ході розгляду справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, доказами.

Разом з тим, до матеріалів справи долучена картка обліку адміністративного правопорушення, згідно якої 24 липня 2016 року було зафіксовано факт порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.2.9 ПДР України. З зазначеного документу вбачається, що у відношенні ОСОБА_2 за керування автомобілем у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №916856 від 24 липня 2016 року та прийнято рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с.8)

Проте, в довідці відсутня інформація, чи встановлено остаточно наявність в діях водія ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і чи накладено на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті за таке правопорушення.

Відповідно до ст.35 КУпАП повторним визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 глави VII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Враховуючи викладене у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, заслуговують на увагу, оскільки докази про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення згідно протоколу серії АП1 №916856 від 24 липня 2016 року, остаточно не встановлені і така інформація в картці обліку адміністративного правопорушення відсутня.

В суді першої інстанції зазначеній обставині належної оцінки надано не було.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_2, відповідальність в такому випадку настає за ч.1 ст.130 КУпАП, в межах санкції ч.1 цієї статті КУпАП, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині накладеного на ОСОБА_2 виду адміністративного стягнення, оскільки суд застосував до ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи, на які посилається апелянт щодо його нервового стану на момент виявлення працівниками поліції складу правопорушення, на правильність висновків суду не впливають і факту встановленого, як уповноваженими особами, так і судом, факту порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР України, не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що застосоване до ОСОБА_2 адміністративне стягнення підлягає зміні, шляхом зменшення суми штрафу, накладеної на ОСОБА_2 та строку позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки, змінити в частині накладеного стягнення.

Зменьшити суму штрафу, накладеного на ОСОБА_2 та строк позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В іншій частині постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -