АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/7586/16-п Головуючий суддя І інстанції: Панас Н.Л.
Провадження № 33/790/863/16 Суддя доповідач Колтунова А.І.
Категорія: ч.2 ст.204-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Колтунова А.І., за участю представника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Трубчанінова С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Трубчанінова С.О. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року про притягнення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Сирії, громадянина Сирії, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського районного суду міста Харкова від 01 листопада 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400,00 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 275,60 грн.

Як встановлено судом, 29 жовтня 2016 року о 03 годині 40 хвилин, на напрямку пропускний пункт «Сонцівка» (Російська Федерація) - пропускний пункт «Борисівка» (Україна), в районі інформаційного показника №1057 на відстані 20 метрів від лінії державного кордону України затримано ОСОБА_3, громадянина Сирії, який незаконно перетнув державний кордон України поза пунктом пропуску через державний кордон з групою осіб, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

При розгляді справи суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 ознак незаконного перетинання кордону України, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.483 МК України.

Не погодившись з винесеним процесуальним рішенням, адвокат Трубчанінов С.О., якій діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського районного суду від 01 листопада 2016 року та закрити провадження по справі, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою.

При цьому посилається на те, що ОСОБА_3 не є суб'єктом відповідальності, оскільки він прибув в Україну з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. А відповідно до ч.5 ст.204-1 КУпАП, якщо така особа звернулася із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на неї не поширюється чинність ст.204-1 КУпАП, і вона не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулась із відповідною заявою.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції здійснюється за відсутності особи-правопорушника, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, інтереси якого в суді представляє адвокат Трубчанінов С.О., якій наділений відповідними повноваженнями від особи представляти його інтереси, з усіма відповідними правами та обов'язками, передбаченими чинним законодавством в провадженнях по справам про адміністративні правопорушення.

В суді апеляційної інстанції адвокат Трубчанінов С.О. підтвердив доводи, викладені в апеляційній скарзі. За обставин вчиненого ОСОБА_3 порушення правил перетинання державного кордону України окремо зазначив, що перетинав кордон ОСОБА_3 29 жовтня 2016 року. З заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткової допомоги, оскільки в країни його походження Сирії відбуваються військові дії, він звернувся 30 жовтня 2016 року.

На запитання учасників процесу адвокат Трубчанінов С.О. пояснив, що ОСОБА_3 дійсно знаходився в Російській Федерації і в нього закінчувався строк перебування в цій країні, але він не міг повернутися до Сирії, оскільки там тривають військові дії і дуже складана обстановка. В нього не було умислу на незаконне перетинання кордону з Україною, оскільки йому запропонували допомогти в перетинанні кордону інші люди, які виявилися некомпетентними в цьому питанні.

В якості свідка в суді апеляційної інстанції опитаний начальник 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби, старший лейтенант Стасишин А.Ю.

З приводу обставин адміністративного правопорушення свідок зазначив, що 29 жовтня 2016 року о 03-40 годині прикордонним нарядом дійсно було затримано групу осіб, в яких були відсутні будь-які документи для встановлення особи.

За обставинами правопорушення Стасишин А.Ю. зазначив, що міжвідомчою групою на напрямку пункт «Сонцівка» (Російська Федерація) - пропускний пункт «Борисівка» (Україна), в районі інформаційного показника №1057 на відстані 20 метрів від лінії державного кордону України було виявлено трьох громадян, які незаконно перетнули кордон. Один з них, побачивши наряд, здійснив втечу на територію України, двох громадян було затримано, - ОСОБА_3 та ОСОБА_8

Свідок пояснив, що на прохання надати документи, ОСОБА_3 відповів, що паспорт він навмисно втратив на території Російської Федерації.

Також свідок Стасишин А.Ю. зазначив, що він безпосередньо оформлював документи за фактом затримання ОСОБА_3 ОСОБА_3 пояснив, що рухався через Україну для подальшої міграції до Німеччини, для влаштування в тій країні. З заявою про отримання статусу біженця на час його затримання він не звертався. Пояснив, що він повинен був без зволікань одразу звернутися з заявою про надання статусу біженця в Україні, проте ОСОБА_3 такого волевиявлення не зробив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Трубчанінова С.О., якій підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі; думку представника прикордонної служби Стасишина А.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обґрунтовуючи своє рішення даними, наявними в матеріалах справи, здобутими та встановленими в ході розгляду справи, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 ознак складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, піддавши його виду адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 3400,00 грн.

Так, диспозиція ч.2 ст.204-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, при цьому зазначені дії повинні бути вчинені з прямим умислом, тобто коли правопорушник усвідомлює, що він перетинає державний кордон, передбачає наслідки своїх дій і бажає цього.

Частиною 3 ст.204-1 КУпАП передбачено, що чинність цієї статті не поширюється на випадки повернення в Україну без встановлених документів громадян України, які стали жертвами злочинів, пов'язаних з торгівлею людьми, а також на випадки прибуття в Україну іноземців чи осіб без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, якщо вони звернулися із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, частиною 2 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тільки в такому випадку, як то встановлено в частині 4 цієї ж статті, така особа не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 свою провину у вчиненні ним незаконного перетинання кордону України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП, визнавав в повному обсязі та щиро каявся.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 суддею повно і всебічно встановлені всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_3 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії СхРУ №212002 від 29.10.2016 року (а.с.4), який за змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП, та протоколом його затримання прикордонним нарядом безпосередньо на відстані 20 м від державного кордону в районі інформаційного покажчика №1057 на напрямку пропускний пункт «Сонцівка» (Російська Федерація) - пропускний пункт «Борисівка» (Україна) (а.с.2), схемою місця затримання, з якою правопорушник був ознайомлений (а.с.5),письмовими поясненнями ОСОБА_3, який повністю визнав свою вину та вказав, що звернувся за допомогою для незаконного перетинання кордону (а.с.6-7). При складанні протоколу та відібранні пояснень останньому були роз'яснені його права, передбачені ст.ст.10,57,63 Конституції України, ст.268 КУпАП, про що свідчать його особисті підписи. Як зазначив у поясненнях ОСОБА_3 заходи фізичного чи психічного впливу до нього не застосовувались. В протоколі про адміністративне правопорушення є відомості про те, що ОСОБА_3 після роз'яснення права скористатись правовою допомогою, заявив, що послуг захисника не потребує, що також підтверджено його особистим підписом.

В суді апеляційної інстанції адвокат Трубчанінов С.О. зазначив, що ОСОБА_3 одразу звернувся з заявою про надання статусу біженця, а тому не може бути суб'єктом відповідальності за незаконне перетинання державного кордону. В підтвердження надав довідку про звернення ОСОБА_3 з заявою за захистом в Україні, яка на думку апелянта підтверджує заявлені ним доводи щодо дотримання ОСОБА_3 порядку звернення з відповідною заявою та своєчасного її подання.

Проте доводи адвоката в цій частині не можуть бути визнані поважними для закриття провадження відносно ОСОБА_3 на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки в частині 4 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» чітко встановлено, що така особа не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тобто одразу ж після самого факту перетинання кордону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 незаконно перетинав кордон 29 жовтня 2016 року о 03 годині 40 хвилин, але звернувся з відповідною заявою лише 31 жовтня 2016 року, тобто вже через декілька діб після факту незаконного перетинання кордону України, в той час як норма наведеного Закону вимагає особу звернутись з необхідною заявою без зволікань.

За таких обставин, доводи адвоката в частині необхідності закриття провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП України, в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 задоволенню не підлягають і спростовуються здобутими під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, належно встановленими доказами.

Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував положення ст.ст.22,23 КУпАП.

Так, статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи, що порушення правил перетинання кордону України, яке допущене ОСОБА_3, хоча і містить ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, але, виходячи з його фактичних обставин, -неможливості повернутись до країни Сирії, громадянином якої він є, в зв'язку з військовими діями в країні, суд апеляційної інстанції, розцінюючи таку обставину виключною, вважає за можливе обмежитись усним зауваженням, що дає підстави для звільнення особи від адміністративної відповідальності, відповідно до вимог ст.22 КУпАП, з закриттям провадження по справі на підставі ч.2 ст.284 КУпАП.

За таких обставин, постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині обраного відносно ОСОБА_3 виду адміністративного стягнення, з закриттям провадження по справі.

Керуючись ч.2 ст.284, ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Трубчанінова Станіслава Олеговича, який діє в якості представника ОСОБА_3, задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.204-1 КУпАП змінити.

Звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 3400,00 грн., та закрити провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -