Справа № 359/7590/16-п Головуючий у І інстанції Криворучко І. В.
Провадження № 33/780/657/16 Доповідач у 2 інстанції Слива
Категорія 429 25.11.2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Слива Ю.М., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4, представника митниці ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС ОСОБА_6 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Київської області, громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0551/125120103/16 від 01.09.2016 року, валюту у розмірі 5 400 Євро повернуто ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 01 вересня 2016 року о 08:50 годині під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D», ДПМА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_2, який прилетів до України з Республіки Кіпр, м. Ларнака, рейсом №344, літаком а/к «МАУ» та своїми діями обрав канал позначений символами зеленого кольору «зелений коридор», тим самим заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив факти, що мають юридичне значення. Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає початок зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», пасажиру було задано питання щодо наявності у нього готівкових коштів, на що він відповів, що має при собі близько 10 000 Євро. Після цього пасажира було запрошено до службового приміщення залу «Приліт» терміналу «D», ДПМА «Бориспіль», де ним була видана готівка в розмірі 15 400 Євро, які знаходились у одному з відділень чоловічої барсетки пасажира. Готівка переміщувалась без ознак приховування та зі слів пасажира належить його знайомому ОСОБА_7, який проживає в Україні. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації та дозвільних документів на право ввезення готівкових коштів понад норму ОСОБА_2 не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспекторів митниці, з приводу декларування готівки, не звертався. З виявленої суми пасажиру було пропущено 10 000 Євро. За протоколом про порушення митних правил вилучено 5 400 Євро.

На вказану постанову суду, представник Київської митниці ДФС ОСОБА_6 подав апеляцію, в якій вважає, що постанова не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства. Суд однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей, взагалі не перевірив мету переміщення коштів на митну територію України, не дослідив майнове становище особи, яка притягується до відповідальності та не зробив висновки щодо того чи буде покладання «індивідуального надмірного тягаря» на порушника в результаті конфіскації предметів правопорушення. Тому просить постанову скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним за ст.471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. з конфіскацією вилученої валюти у розмірі 5 400 Євро.

У запереченні на апеляційну скаргу представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 вказав, що постанова суду першої інстанції правильна та законна. Суд дослідив всі обставини порушення митних правил та дав їм правильну оцінку. При цьому, взяв до уваги і факт походження коштів, правомірно визнавши, що конфіскація коштів буде надмірним індивідуальним тягарем для ОСОБА_2 Врахував суд і практику Європейського суду з прав людини, яка висловлена у рішенні по справі «ОСОБА_8 проти Російської Федерації», а саме: що при невизначені та недоведені отримання грошових коштів нелегальним (злочинним) шляхом, вони мають бути повернені заявнику, як законному володільцю. Вважає, що грошові кошти не відносяться до заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України товарів, а тому не можуть бути конфісковані. Просив залишити вказану постанову без змін.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, її захисник та представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказували, що постанова суду першої інстанції правильна та законна, просили залишити її без змін. При цьому ОСОБА_2 пояснив, що на відпочинок до Кіпру він поїхав за пропозицією свого товариша ОСОБА_7, якому і належать вилучені кошти. На даний момент він не працює і не має доходів. До того ж, йому потрібна операція по видаленню грижі. Він має на утриманні дитину, а його батьки є пенсіонерами та мають тяжкі захворювання. Вказані обставини підтверджують той факт, що конфіскація вилучених коштів складе для нього індивідуальний надмірний тягар.

Представник Київської митниці ДФС ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляцію підтримав, підтвердив викладені у ній доводи, просив апеляцію задовольнити.

Вислухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, її захисника та представника, представника митниці, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляція підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 ніким не оспорюється.

Разом з тим, висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_2 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є необґрунтованим, незаконним та безпідставним.

Так, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що підставою для незастосування конфіскації вилученої валюти є те, що держава Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та протоколи до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «ОСОБА_10 проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «ОСОБА_8 проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «ОСОБА_9 проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «ОСОБА_10 проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «ОСОБА_11 і ОСОБА_12 проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Однак, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар.

При цьому, суд першої інстанції жодним чином не мотивував свого рішення відносно того в чому ж полягає індивідуальний надмірний тягар для ОСОБА_2 при конфіскації вилученої у нього валюти.

Так, суд першої інстанції поза увагою залишив той факт, що при перетині митного кордону ОСОБА_2 повідомив працівникам митниці недостовірну інформацію, а саме: відповів, що має при собі приблизно 10 000 євро, (тобто дозволений законодавством розмір коштів для переміщення через митний кордон України без декларування). Згодом же видав 15 400 євро (вказаний факт підтверджується протоколом про порушення митних правил а.с. 3; доповідною запискою головного державного інспектора ВМО №3 митного посту «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС ОСОБА_13 а.с. 9-10).

У ході апеляційного розгляду даної справи правопорушник ОСОБА_2 не зміг пояснити чому він при перетині митного кордону повідомляв недостовірну інформацію працівникам митниці щодо розміру наявних у нього коштів. Також вказав, що конфіскація вилучених коштів складе для нього індивідуальний надмірний тягар, оскільки він на даний момент ніде не працює та не має доходів, також йому потрібна операція по видаленню грижі, на утриманні у нього перебуває дитина, а його батьки є пенсіонерами та мають хвороби.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність у правопорушника на утриманні дитини, не може бути безумовним доказом того, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_2 не тільки не надав суду жодних доказів про те, що на його утриманні перебуває дитина, а навіть і про наявність вказаної дитини.

Так, зі слів правопорушника він не має ніяких хвороб, вад, а тому, апеляційний суд вважає, що у правопорушника ОСОБА_2 відсутні будь-які перешкоди для належного утримання своєї дитини (навіть при її наявності).

Наявність батьків, які перебувають на пенсії, і навіть, які мають хвороби, також, на погляд апеляційного суду, не можуть вважатися індивідуальним надмірним тягарем для особи. При цьому, будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 утримує своїх батьків суду не надано.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не працює та не має доходів, також не може визнаватися індивідуальним надмірним тягарем для правопорушника, оскільки, як вже було зазначено вище, останній не має ніяких тяжких хвороб, вад, які б перешкоджали йому працювати та утримувати як себе так і свою сім'ю. Суд вважає, що ОСОБА_2 не позбавлений можливості влаштуватись на роботу та отримувати дохід.

Доводи ОСОБА_2 про те, що йому потрібна операція по видаленню грижі також не можуть бути обставинами, які впливають на рішення суду в частині конфіскації вилученої у нього готівки. Так, відповідно до ст. 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно. Надана ОСОБА_2 суду калькуляція послуг однієї з приватних клінік, не підтверджує того факту, що необхідні ОСОБА_2 медичні послуги неможливо надати у державних або комунальних закладах охорони здоров'я.

Не надано суду доказів і про те, що ОСОБА_7, як власник вилучених грошових коштів, вимагає у ОСОБА_2 їх повернення.

Апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

При цьому, суд також враховує, що зі слів ОСОБА_2, а також ОСОБА_7, власником вилучених коштів є саме ОСОБА_7

З наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_7 має досить задовільний матеріальний стан (загальна сума отриманих ОСОБА_7 грошових коштів за період з 30.10.2015 року по 26.07.2016 року по трьох депозитних рахунках становить 124 197, 46 доларів США а.с. 101).

За даних обставин, не можна вважати що і ОСОБА_7, як власник вилучених коштів, буде нести індивідуальний надмірний тягар при їх конфіскації.

Вважає безпідставними суд і доводи захисника й представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про те, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_8 проти Російської Федерації» зазначено про необхідність повернення коштів їх власнику при невизначені та недоведені їх отримання нелегальним (злочинним) шляхом.

Так, зі змісту вказаного рішення вбачається, що зазначені висновки суду стосуються грошових коштів залучених до матеріалів кримінальної справи в якості речових доказів. Подальша їх доля повинна бути вирішена на підставі чинного законодавства, яке стосується речових доказів.

Кошти, вилучені у ОСОБА_2 є предметом порушення митних правил та не визнавались речовими доказами по будь-якому кримінальному провадженні.

За даних обставин, вищевказані висновки Європейського суду з прав людини не можуть бути застосованими по даній справі.

Щодо доводів про те, що грошові кошти не відносяться до заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України товарів, а тому не можуть бути конфісковані, суд вважає їх також безпідставними.

Так, відповідно до ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Постановою Національного банку України №148 від 27.05.2008 року затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України.

Відповідно до вказаної інструкції фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа - резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро. Строк дії таких документів 30 календарних днів, починаючи з дня видачі.

При прийнятті рішення апеляційний суд також враховує, що на момент перетину митного кордону у ОСОБА_2 були відсутні дозвільні документи на переміщення валюти через митний кордон України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року, є незаконною, а тому підлягає скасуванню. При цьому по справі слід прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та призначити стягнення в межах санкції статті передбаченої за вчинення вказаного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не працюючого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот гривень), з конфіскацією вилученої згідно протоколу про порушення митних правил №0551/125120103/16 від 01.09.2016 року валюти у розмірі 5 400 (п'ять тисяч чотириста) євро в дохід Держави Україна.

Сума штрафу підлягає сплаті на користь держави Україна (отримувач: Бориспіль УДКСУ/Київська митниця ДФС, ЄДПОУ: 38007070, МФО банку: 821018, КДБ: 21081100, р/р: 5004, 050*).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не працюючого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь державного бюджету України (р/р №0004, МФО: 821018, код за , банк: ГУДКСУ у Київській області м. Київ, утримувач коштів Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області: 22030001, призначення платежу - судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не працюючого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь Київської митниці ДФС (р/р №9083, МФО: 821018, ) понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 30 гривень 44 копійок.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива