Провадження № 3/537/1060/2016
Справа № 537/4316/16-п
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2016 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, за участю секретаря Шаповал М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, 02.12.1987 р.н, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка не працює, має зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

29.08.2016 року о 03 год. 40 хв. по вул. Гагаріна 13 в м. Кременчук Полтавської області водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом OPEL ASTRA, д.н.з. AІ6090ЕІ, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушила вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи, шляхом направлення повістки за адресою, вказаною в протоколі, а також шляхом дачі телефонограми. Направлені судом повістки повернулися без вручення за закінченням терміну зберігання, що вказує на фактичну відмову отримувати повістки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. На обізнаність ОСОБА_2 про місце і час розгляду справи в суді про притягнення її до адміністративної відповідальності вказує отримана нею телефонограма та її письмові заяви про відкладення розгляду справи, а саме від 27.09.2016 року у зв'язку з необхідністю ознайомитися з матеріалами справи, від 06.10.2016 року та від 28.11.2016 року у зв'язку з хворобою. Проте в обґрунтування поважності причин не явки в судове засідання суду не було подано медичної документації ОСОБА_2 на підтвердження факту неможливості з'явитися в судове засідання внаслідок наявності захворювання, не запропоновано призначити інші дати судового засідання, коли остання могла з'явитися.

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 не з'являлася в судове засідання 07.11.2016 року та 25.11.2016 року, подавала письмові клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі. В судовому засіданні 28.11.2016 року адвокат ОСОБА_3 вказувала на порушення правил підсудності, у зв'язку з чим просила направити справу за місцем реєстрації ОСОБА_2 до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, чи за місцем реєстрації транспортного засобу до Святошинського районного суду м. Києва. Стверджувала, що протокол складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом OPEL ASTRA, д.н.з. AІ6090ЕІ, в ньому не зазначено чи притягувалася особа раніше до кримінальної відповідальності, ступінь (кількісний показник) алкогольного сп'яніння, не зазначено свідків, а саме пасажирів, які їхали в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 В матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_2 А тому адвокат ОСОБА_3 просила суд направити протокол про адміністративне правопорушення на доопрацювання, згідно зі ст.276 КУпАП. Адвокат ОСОБА_3 стверджувала, що медичний огляд ОСОБА_2 проведений з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858 (далі Інструкції), оскільки працівники поліції не запропонували останній пройти на місці зупинення огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу "Драгер", а одразу повезли ОСОБА_2 на огляд в наркологічний диспансер, незважаючи на те, що вона не відмовлялася від проведення огляду для перевірки наявності стану алкогольного сп'яніння на місці зупинення. Під час проведеного лікарем наркологічного диспансеру огляду не були присутні поняті, не було встановлено кількісний показник алкогольного сп'яніння ОСОБА_2, не зазначено підстави для висновку про перебування останньої в стані алкогольного сп'яніння, не зазначено результати її аналізів. Тому висновок лікаря про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння є неналежним доказом. З огляду на наведене, адвокат ОСОБА_3 вважала, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за яке вона притягується до адміністративної відповідальності. Адвокат ОСОБА_3 заявила клопотання, в якому просила викликати в судове засідання працівника поліції, який складав протокол, свідків, які були пасажирами в автомобілі під керуванням ОСОБА_2, лікаря КОНД, який проводив медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, для з'ясування обставин безпідставності зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, а також факту, що працівники поліції не пропонували останній пройти тест на місці зупинки за допомогою приладу "Драгер", а також для з'ясування обставин проходження медичного огляду на стан сп'яніння в наркологічному диспансері.

В ст. 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В ст.38 КУпАП встановлено, що Адміністративне стягнення може бути накладено у справах про адміністративні правопорушення, підвідомчіх суду (судді), не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Відповдіно до ст.247 КУпАП, по закінченню зазначеного строку провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідне закрити.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не отримувала повістки за вказаною нею ж адресою, 5 разів не з'явилася в судове засідання, подавши 3 клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, не підтверджених належними доказами, тому суд вважає, що ОСОБА_2 не з'явилася в судове засідання без поважних причин, і зазначена поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є такою, що направлена на умисне, безпідставне затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адмінстративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП.

Відповідно до ст.268 КУпАП, Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, Законом не встановлено обов'язкової присутності в судовому засіданні під час розгляду справи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно не надано суду права у разі ухилення від явки на виклик судді цю особу піддати приводу органом внутрішніх справ (Національною поліцією).

Як вбачається з матеріалів справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не обгрунтувала поважні причини своєї неявки в 5 судових засідань, не подала письмових заперечень проти протоколу про адміністративне правопорушення в обґрунтування своєї невинуватості. Тому суд вважає, що ОСОБА_2 не з'явилася в судове засідання без поважних причин, а тому не вбачає підстав в черговий раз відкладати розгляд справи.

Суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адмінстративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи, що мало місце з боку учасників процесу нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством, визначені в ст.1 КУпАП, суперечить загальноправовому принципу судочинства добросовісності.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за наведених обставин, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №411084 від 29.08.2016 року, складеним інспектором роти №2 УПП в м. Кременчуці ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4, висновком лікаря Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру №3 від 29.08.2016 року, яким встановлено, що в цей день о 04 год. 35 хв. ОСОБА_2 перебувала в стані алкогольного сп'яніння.

Учасником процесу був визнаний факт, що ОСОБА_2 керувала транспортним засобом, коли її затримали працівники міліції і запропонували пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння.

В Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858, не встановлено вимог щодо проведення лікарем медичної установи огляду особи на стан алкогольного сп'яніння в присутності понятих.

Суд вважає безпідставними доводи адвоката ОСОБА_3 про те, що відсутність кількісного показника ступеню алкогольного сп'яніння у висновку щодо результатів огляду ОСОБА_2 та у протоколі, вказує на відсутність в її діях ознак правопорушення, оскільки відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає лише при стані алкогольного сп'яніння більше ніж 0,2 проміле.

Так, в ч.1 ст.130 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння, що тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином кількісний показник стану алкогольного сп'яніння особи, яка керувала транспортним засобом, не впливає на кваліфікацію її дій.

Наявність в крові особи алкоголю до 0,2 проміле це природний рівень алкоголю в організмі людини, а тому особа із зазначеним рівнем алкоголю в крові вважається такою, що не має ознак алкогольного сп'яніння, і лікарем наркологічного диспансеру в п.10 б висновку не наведено таких підстав.

Суд вважає, що справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП відноситься до підсудності Крюківського районного суду м. Кременчука.

Відповідно до ст. 221 КУпАП, Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 цього Кодексу.

В ст. 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Таким чином, для розгляду справи даної категорії передбачена альтернативна підсудність. А тому суд вважає, що розгляд судом справи за місцем вчинення правопорушення та за вказаним в протоколі фактичним місцем проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що знаходиться в Крюківському районі м. Кременчука, відповідно до положень ст.276 КУпАП відноситься до територіальної підсудності Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

З огляду на наведене, суд відмовив в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про направлення справи за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука за місцем проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чи до Святошинського районного суду м. Києва, за місцем обліку транспортного засобу.

Суд критично відноситься к доводам адвоката ОСОБА_3 про необхідність направлення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання, відповідно до ст.276 КУпАП, оскільки він не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Так, відповідно до ст.256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 №411084, складеним 29.08.2016 року інспектором роти №2 в м. Кременчуці ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4, зазначені дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. В протоколі зазначено місце проведення огляду на стан сп'яніння та його результат. Протокол підписано особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Законом не вимагається обов'язкове зазначення інших відомостей, передбачених ст.256 КУпАП, а саме про свідків чи про відсторонення особи, яка притягується до відповідальності, від керування транспортним засобом.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано надати пояснення по суті правопорушення, але вона відмовилася.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання.

Суд вважає, що загальноправовому принципу добросовісності суперечать доводи адвоката ОСОБА_3 про те, що в діях водія ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом, в стані алкогольного сп'яніння відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона була зупинена працівниками поліції незаконно без порушення нею правил ПДР, працівники поліції не пропонували їй пройти огляд на стан сп'яніння на місці, а запропонували одразу пройти огляд в наркодиспансері, протокол не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не зазначено відомості щодо відсторонення від керування водія, який перебуває в стані алкогольного сп'яніння, не зазначено кількісний показник стану алкогольного сп'яніння, що не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_2, не зазначено чи притягувалась протягом року ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, хоча така кваліфікуюча ознака їй не вмінялась, а суд не може вийти за межі обвинувачення.

Так, загальноправовий принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб'єктів при виконанні своїх юридичних обов'язків і здійсненні своїх суб'єктивних прав. У суб'єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб'єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов'язків.

Категорія «добросовісність» має важливе значення в правовому регулюванні. По-перше, вона є тією загальнолюдською цінністю, без якої право не може ефективно функціонувати. Принцип добросовісності містить вимоги, які допомагають зняти або пом'якшити недоліки абстрактної і формальної природи права, наблизити його до ідеалів справедливості, рівності, свободи й гуманізму. Цей принцип лежить в основі механізмів самозахисту правової системи, які забезпечують повагу до її кінцевих цілей і дозволяють їй коригувати відхилення, що викликані використанням юридичних правил у тих випадках, коли існує порушення духу права при відповідності його букві. Тому добросовісність це також реалізація прав і дотримання обов'язків не лише відповідно до букви права, але й відповідно до його духу.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень, яка втілюється у:

- неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право;

- заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов'язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами. Обхід закону передбачає свідоме створення суб'єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

Посилання на принцип добросовісності було використане Конституційним Судом України при винесенні рішення у справі «про охоронюваний законом інтерес» (від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004), в якому визначено, що добросовісність, як загальноправовий принцип, є одним з критеріїв для визначення того, чи є будь-який інтерес «охоронюваним законом», тобто самостійним об'єктом судового захисту.

Суд відмовив в задоволенні клопотання про допит свідків, які зі слів адвоката ОСОБА_3 були пасажирами в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також свідка інспектора Порубай Є.В., який склав протокол, оскільки зазначені адвокатом ОСОБА_3 обставини, які вони можуть повідомити і з приводу яких їх просили допитати, а саме підстави для зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та обставини наявності пропозиції від працівників поліції проходження їй огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинення за допомогою алкотестеру "Драгер", не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_2

Суд відмовив в задоволенні клопотання про допит свідка лікаря КОНД, який проводив огляд на стан сп'яніння ОСОБА_2, оскільки лікар КОНД надав письмовий висновок про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння. Доводи адвоката ОСОБА_3 про необґрунтованість такого висновку не підтверджені належними доказами (повторним оглядом на стан сп'яніння чи наявності зауважень на неправильність огляду при його проведенні).

Таким чином суд вважає доведеною вину водія ОСОБА_2 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Тому дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП, при призначенні стягнення суд враховує характер правопорушення, особу правопорушника, яка не працює, а також відсутність обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_2 стягнення в межах санкції, передбаченої Законом за вчинене нею правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з моменту винесення постанови.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1