Справа №: 310/7950/16-п
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2016 року м. Бердянськ

Суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Кошева О.А., розглянувши матеріали, які надійшли від представника Уповноваженого Верховної Ради України з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючого справами виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

21.11.2016 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 212-3 КУпАП.

Зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Бердянської міської ради із запитом від 03.03.2016 року, в якому, просив надати інформацію чи дійсно ОСОБА_4 має диплом спеціаліста Бердянського інституту підприємництва із кваліфікацією «Юрист-менеджер», та інформацію про те, хто ще з працівників виконавчого комітету Бердянської міської ради має диплом спеціаліста Бердянського інституту підприємництва із кваліфікацією «Юрист-менеджер».

Відповідь на зазначений запит було надано листом від 11.03.2016р. вих. № 128/07-0119/ПІ за підписом керуючого справами виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_2, яким потерпілому ОСОБА_3 було відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на те, що запитувана інформація є конфіденційною відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» та рішення Конституційного Суду України від від 20.01.2012р. №1-9/2012р.

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою від 04.04.2016 року до Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_1, за результатами розгляду якої Представником до Бердянської міської ради було направлено запит від 29.06.2016р. вих. №11/15-П263809.263810.264334.16/08-132 з вимогою, зокрема, щодо надання потерпілому ОСОБА_3 запитуваної інформації з урахуванням розяснених положень Закону України «Про доступ до публічної інформації». Однак, вищезазначена інформація ОСОБА_3 надана не була.

У зв`язку з чим дії керуючого справами виконкому Бердянської міської ради Запорізької області ОСОБА_2 було кваліфіковано за ч.2 ст. 212-3 КУпАП, а саме необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, надала суду заяву згідно якої, просить суд розглядати справу про адміністративне правопорушення у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 212-3 ч.2 КУпАП, виходячі з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, 25.10.2016 року представником Уповноваженого Верховної Ради України з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що остання на запит ОСОБА_3 не надала запитувану інформацію про посадових осіб виконкому Бердянської міської ради, кваліфікуючи її як конфіденційну.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди субєкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України „Про захист персональних даних від 1 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України „Про інформацію від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ зі змінами (далі - Закон № 2657); розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону України „Про доступ до публічної інформації від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8).

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11 Закону № 2657).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657). Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року справа №1-9/2012 2-рп/2012), вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сімї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, повязану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сімї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Під час судового розгляду, доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 та обставин, викладених у протоколі від 25.10.2016 року, здобуто не було.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що винуватість ОСОБА_2 в скоєнні вказаного адміністративного правопорушення не підтверджується, а тому провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням зазначеного та керуючись ст.ст.7, 247, 283-285, 287-291 КУпАП, ст.. 32 Конституції України-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 212-3 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів, з дня її проголошення.

Суддя О.А. Кошева