АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2,

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2013, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити йому строк для оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2013. Скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою визнати його невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування поданого в межах апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 зауважує, що про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише у вересні місяці 2016, коли він прийшовши до органів поліції забрати вилучене посвідчення водія. Лише 07.09.2016 він ознайомилися з постановою Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2013.

Щодо обґрунтування апеляційних вимог, то апелянт вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки як стверджує ОСОБА_2, 08.07.2013 працівники ДАІ його не зупиняли, жоден протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не складався. А тому вважає, що працівниками ДАІ був зупинений громадянин, який скористався втраченим посвідченням водія ОСОБА_2, у зв'язку із чим останнього було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому ОСОБА_2 посилається на те, що 09.10.2012 він втратив посвідчення водія НОМЕР_2 від 2010 року і 22.10.2012 у зв'язку із цим він отримав дублікат посвідчення водія НОМЕР_3. Також в апеляційній скарзі наголошується на тому, що за адресою, зазначеною в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності, зазначено місце проживання, де він ніколи не проживав та не був зареєстрований. При цьому апелянт зауважує, що підпис, проставлений на протоколі, йому не належить.

Також на адресу суду від ОСОБА_2 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі. В обґрунтування чого ОСОБА_2 вважає, що його твердження про факт користування його втраченим водійським посвідченням НОМЕР_3 користувалась інша особа підтверджується поясненнями від 04.05.2013 та рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23.04.2014 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв'язку з ДТП.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 08.07.2013 приблизно о 04 год. 00 хв. керував автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Городецького, з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння відмовився, порушивши п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи, що належних доказів притягнення ОСОБА_2 протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП не надано до суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, заслухавши пояснення учасників і їх відповіді на запитання суду, дослідивши в присутності учасників процесу матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Першочергово судом з'ясовано питання щодо вчасності подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, винесеної за результатами розгляду матеріалів про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно пояснень ОСОБА_2, наданих в судовому засіданні від 03.09.2016, останній пояснив, що у вересні місяці 2016 року він звернувся до органів поліції, щоб забрати вилучене в нього посвідчення водія НОМЕР_3, у зв'язку із ДТП, що мала місце у серпні 2016 року. Працівниками поліції йому було повідомлено, що в них зберігаються два екземпляри посвідчень водія виданих на ім'я ОСОБА_2 та повідомили, що такі не можуть бути повернуті у зв'язку із прийняттям рішення Дарницьким районним судом міста Києва про позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами. А тому 07.09.2016 ОСОБА_2 разом зі своїм захисником звернувся до Дарницького районного суду міста Києва, де він після ознайомлення з матеріалами справи дізнався про зміст оскаржуваної постанови.

Додатково ОСОБА_2 зауважив, що судові повістки направлялись за невірною адресою: АДРЕСА_1, де, як стверджує апелянт він ніколи не проживав та не був зареєстрований. Увесь час він проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2

Враховуючи, що ОСОБА_2 не був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового розгляду протоколу про вчинення адміністративного правопорушення судом першої інстанції, поза як згідно матеріалів справи судові повістки направлялись на адресу: АДРЕСА_1, а в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2, а також зважаючи, що про прийняте рішення апелянт дізнався лише 07.09.2016, при цьому згідно штампової відмітки поштового відділення апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав 16.09.2016 і таким чином вжив всіх необхідних заходів для вчасного оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва, − суд апеляційної інстанції у відповідності до ч.2 ст.194 КУпАП вважає за необхідне поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Що стосується доводів самої апеляційної скарги, то суд вважає їх такими, які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В п.24 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, Пленум ВСУ звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Однак судом першої інстанції в порушення вимог КУпАП розглянуто справу за відсутності особи, яка притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а отже, не дотримано вимог закону в частині надання сторонам по справі можливості надавати пояснення та докази на підтвердження своєї невинуватості при розгляді справи в судовому порядку.

Зважаючи, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості надавати пояснення та докази в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приймає до уваги його пояснення, які в цілому зводяться до наступного.

В судовому засіданні від 03.09.2016 ОСОБА_2 пояснив, що 09.10.2012 він втратив своє посвідчення водія НОМЕР_2 від 2010 року.22.10.2012 у зв'язку із цим ОСОБА_2 отримав дублікат посвідчення водія НОМЕР_3.08.07.2013 особа, яка знайшла його водійські права НОМЕР_2 від 2010 року керувала автомобілем «БМВ» в стані наркотичного сп'яніння і він, ОСОБА_2 нічого не знав про цю подію. Також ОСОБА_2 пояснив, що йому належить автомобіль «ВАЗ 2100», а транспортного засобу марки «БМВ» в нього ніколи не було.

На запитання суду ОСОБА_2 пояснив, що у 2016 році, коли його притягнули до адміністративної відповідальності він керував автомобілем «ВАЗ 2100» на підставі водійського посвідчення від 2012 року і саме його в нього було вилучено на підставі постанови Голосіївського районного суду міста Києва.

Апелянтом зауважено, що у 2012 році він звертався з заявою до ДАЇ Голосіївського району міста Києва з заявою про втрату водійського посвідчення від 2010 року.

Додатково ОСОБА_2 наголосив, що в постанові зазначено адресу особи, відносно якої він складений − АДРЕСА_1, а він зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2. Також, підпис проставлений на протоколі йому не належить.

В судовому засіданні від 20.10.2016 ОСОБА_2 пояснив, що з заявою про втрату водійського посвідчення від 2010 року він звертався до міського управління ДАІ, яке знаходиться в м.Києва на вул. Туполєва.

Судом апеляційної інстанції для встановлення усіх фактичних обставин справи, всебічного та повного розгляду даного провадження було направлено запити до УПП в м.Києві, Голосіївського УП ГУНП в м.Києві та Територіального сервісного центру 8042 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві з метою надання відомостей про звернення ОСОБА_2 із заявою про втрату/викрадення водійського посвідчення НОМЕР_2 від 17.03.2010 та інформацію про кількість виданих водійських посвідчень на ім'я ОСОБА_2

У відповідь на вказаний запит Територіальним сервісним центром 8042 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві повідомлено, що ОСОБА_2 отримав посвідчення водія: НОМЕР_4 від 23.08.2002 (отримання після закінчення закладу з підготовки водіїв), НОМЕР_5 від 17.11.2003 (заміна непридатного посвідчення), НОМЕР_2 від 17.03.2010 (дублікат втраченого посвідчення), серії НОМЕР_3 від 22.11.2012 (дублікат втраченого посвідчення). УПП в м.Києві в свою чергу повідомлено, що на виконання рішень суду посвідчення водія НОМЕР_2 від 17.03.2010 та НОМЕР_3 від 22.11.2012 на ім'я ОСОБА_2 передано на зберігання Територіальному сервісному центру 8042 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві. Згідно даних, отриманих від Голосіївського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_2 із заявою про втрату чи викрадення водійських прав не звертався.

Також в судовому засіданні від 02.12.2016 захисником ОСОБА_3 заявлено клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності підпису, проставленого в протоколі про адміністративне правопорушення від 08.07.2013 серії АБ2№211952, ОСОБА_2 Враховуючи думку ОСОБА_2, який після роз'яснення судом учасникам процесу порядок належного оформлення матеріалів для проведення такого виду експертизи, а також порядок та обов'язок оплати витрат експертних послуг, не підтримав клопотання захисника, − суд зняв з розгляду дане клопотання.

Отже, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення від 08.07.2013 серії АБ2№211952, поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю спростовується пояснення ОСОБА_2 про те, що 08.07.2013 він не керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння і відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Таким чином апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, в тому числі і посилання ОСОБА_2 на рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23.04.2014 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, вважає їх не обґрунтованими та такими, які не підтверджуються зібраними доказами по справі. Щодо версії про відсутність 08.07.2016 ОСОБА_2 за кермом транспортного засобу «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1, то суд, окрім іншого, бере також до уваги витяг щодо виявлених та зареєстрованих порушень ОСОБА_2, наявний в матеріалах справи (а.с.5), згідно якого в період з 2011 по 2013 рік включно ОСОБА_2 вчинено десять порушень в сфері дорожнього руху, знаходячись за кермом різних автомобілів, чим спростовуються доводи апелянта.

Між тим, твердження ОСОБА_2, висловлені в суді апеляційної інстанції про звернення з заявою до про втрату водійського посвідчення від 2010 року до ДАЇ Голосіївського району міста Києва, при тому, що в наступному судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що все ж таки звертався до міського управління ДАІ, яке знаходиться в м.Києва на вул. Туполєва − не знаходять свого підтвердження з огляду на відповідь Голосіївського УП ГУНП в м.Києві, а також Територіального сервісного центру 8042 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві. Разом з тим, посвідчення водія НОМЕР_2, яке вказане в протоколі про адміністративне правопорушення, по серії на номеру цілком співпадає з даними, які отримані судом на запит.

В той же час, доводи захисника щодо призначення судом першої інстанції стягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП поза межами санкції даної норми не відповідають дійсності, оскільки на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 діяла редакція Закону № 586-VI від 24.09.2008, згідно якої за дії, визначені ч.1 ст.130 КУпАП, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв від ста п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або громадські роботи на строк від сорока до п'ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб − накладення штрафу від ста п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п'ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб. А отже адміністративне стягнення ОСОБА_2 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два роки) судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2013 - задовольнити, прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2013, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, − залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1362/2016

Категорія: ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - ОСОБА_7

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.