П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Одеси, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 14 серпня 2016 року в 20 год. 20 хв. по вул. Луначарського в м. Києві, керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що вину в суді першої інстанції вину не визнав, проте не з тих підстав, що викладені в постанові суду, а у зв'язку з тим, що він не керував транспортним засобом в той момент, коли до нього підійшли працівники поліції та запропонували пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння. Він стверджує, що стояв біля автомобіля, а тому водієм в той час не був, у зв'язку з чим відмовився проходити тест на виявлення стану сп'яніння.

На підтвердження цієї обставини в суді першої інстанції він заявляв клопотання про допит свідків, проте суд відмовив в задоволенні його клопотання.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КК України.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

В своїх поясненнях в апеляційному суді ОСОБА_2 не заперечував факт відмови від проходження тесту на стан сп'яніння, пояснюючи це тим, що він вживав алкогольні напої, проте не керував транспортним засобом, а відтак не був водієм.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 14 серпня 2016 року по вул. Луначарського в м. Києві приблизно в 20 год. 00 хв. водій, керуючи автомобілем «Ауді», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в нетверезому стані, намагався виїхати на дорогу, проте вони зупинили водія для уникнення дорожньо-транспортних пригод.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що показання вищевказаних свідків є неправдивими, він вважає, що вони його обмовляють з невідомих йому причин.

Від клопотання про допит свідків в апеляційному суді ОСОБА_2 відмовився.

На думку суду, такі доводи апелянта є непереконливими, оскільки як повідомив в апеляційному суді ОСОБА_2 раніше вищевказаних осіб ніколи не бачив та їх не знає.

Підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає, оскільки вони були випадковими свідками того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані сп'яніння. Виконуючи свій громадський обов'язок, вони виклали поліцію.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14 серпня 2016 року ОСОБА_2 14 серпня 2016 рок в 20 год. 20 хв. по вул. Луначарського в м. Києві, керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Зазначені в протоколі обставини узгоджуються не тільки з показаннями свідків, але й з рапортом працівника поліції (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_2 керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Відмова від проходження ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння підтверджується показаннями самого ОСОБА_2, який пояснив свою відмову тим, що не він керував транспортним засобом.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до загальних правил доказування, жоден доказ немає наперед встановленої сили.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що такі докази як письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, протокол про адміністративне правопорушення, рапорт працівника поліції узгоджуються між собою і в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

В той же час, доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем, а тому не був водієм спростовується наведеними вище доказами.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом правильно зроблений висновок про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун