Справа № 462/7470/15-п Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 33/783/24/16 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю прокурорів Дячук В.В., Никеруй А.С., правопорушника ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

цією постановою судді Закржевського Сергія Едуардовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 15 липня 2015 року при звільненні з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, будучи субєктом відповідальності за корупційні правопорушення та достовірно знаючи про обовязок, передбачений аб. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» при звільненні подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, при звільненні з органів внутрішніх справ 15 липня 2015 року, згідно наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області № 497 о/с від 15 липня 2015 року, умисно, не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто з 01 січня 2015 року до 15 липня 2015 року, та умисно, несвоєчасно подав таку декларацію лише 15 вересня 2015 року, чим порушив вимоги абзацу 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Не погоджуючись із постановою судді місцевого суду, захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить її скасувати, провадження у справі закрити у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт покликається на те, що відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_2 був зобовязаний подати за своїм останнім місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру протягом року після звільнення 15.09.2015р, а не до цієї дати.

Також звертає увагу на те, що вказана декларація, була подана ОСОБА_2, до складання протоколу про адміністративне правопорушення, і ним не було порушено вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» тобто він не вчиняв правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП

Заслухавши правопорушника ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає, що рішення судді першої інстанції є законним, а апеляційна скарга безпідставною, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, апеляційний суд прийшов до переконання, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до аб. 2 ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Субєкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Субєкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави, або місцевого самоврядування, зобовязані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Відповідно до рішення Верховної Ради України від 14 січня 2014 р, протокол №23 «Про розяснення порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання майнового характеру», субєкти декларування, які звільняються з роботи (служби) у квітні грудні подають декларацію за поточний рік, січні березні подають декларацію за звітний рік та декларацію за поточний рік.

Субєкти декларування (за винятком осіб, зазначених у підпункті «а» пункту 2 частини першої ст.4 зазначеного Закону), які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, через рік після її припинення подають декларацію за рік, що минув, за місцем попередньої роботи (служби).

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечив, що він згідно п.п. «д» п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення. До моменту звільнення працював на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС згідно наказу №669 від 24.12.2014р. (а.с. 11-12), його було попереджено про відповідальність в разі не подання декларації.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи 16 вересня 2015 року, і його довірителем вчасно була подана декларація, 15.09.2015р., не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з наказу №497 о/с від 15.07.2015р. та наказу №654 о/с від 16.09.2015р. (про часткову зміну до пунктів наказу ГУ МВС від 15.07.2015р. №497 о/с) лейтенанта міліції ОСОБА_2 /М 201895/… звільнено з органів внутрішніх справ, з 15 липня 2015р. (а.с. 20), з виплатою йому грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 01 січня 2015р., чого не заперечив у суді апеляційної інстанції і сам ОСОБА_2, який зокрема зазначив, що після 15 липня 2015р. і до 16.09.2015р. своїх службових обовязків не виконував, а проплата бухгалтерією УМВС не проводилась.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративні правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевий суд правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_2, довів його провину в цьому і надав належну оцінку діям вчиненого із застосуванням відповідного адміністративного стягнення.

По справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що ОСОБА_2 порушив вимоги фінансового контролю, тобто несвоєчасно подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Рішення суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності достатньо вмотивоване, обґрунтоване і переконливе. Порушень його процесуальних прав судом не встановлено.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил передбачених вимогами ст.ст. 33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин справи та особи правопорушника, є спів розмірним до вчиненого ним і справедливим.

Керуючись ст.294 КУпАП Апеляційний суд Львівської області,

постановив:

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: