Справа № 445/433/15-п Головуючий у 1 інстанції: Посигач Б.А.
Провадження № 33/783/715/16 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника - адвоката Кузьми О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 36,54 грн. в дохід держави.

Згідно з постановою, ОСОБА_3 визнано винним за те, що він 01.03.2015 року близько 23 год. 40 хв. в с. Луг Золочіського району Львівської області керував автомобілем «ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1», в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. На пропозицію працівників ДАІ пройти огляд у встановленому порядку для визначення стану алкогольного сп'яніння відмовився.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року та справу відносно нього закрити за спливом строку накладення адміністративного стягнення.

В поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 покликається на те, що про накладене стягнення йому ніхто не повідомляв.

Не заперечуючи вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_3 не погоджується із постановою судді від 23 березня 2015 року в частині накладеного стягнення, оскільки незважаючи на те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення у нього не було посвідчення водія, суддя районного суду не з'ясував наявність такого та наклав на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. На його думку, це невірно, оскільки не можна позбавляти фізичну особу того, чого в неї немає.

ОСОБА_3 звертає увагу на те, що навчається у Червоненському вищому професійному училищі по спеціальності тракторист, машиніст та водій автомобілів. З огляду на це він повинен здати екзамени на отримання посвідчення водія, однак до таких його не допустили через те, що згідно з даними Територіального сервісного центру 4643 м.Золочева він посвідчення не отримував і зазначений як такий, що позбавлений права керувати транспортними засобами терміном на 12 місяців з 23.03.2015 року.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серія АБ2№444582 (а.с.2) та поясненнями правопорушника, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Поряд з тим, при накладенні адміністративного стягнення суддею першої інстанції в повній мірі не виконано вимог ст. 33 КУпАП щодо врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Окрім цього, у пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 зазначено, що суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винувата особа взагалі не має такого права.

Суддя районного суду не врахував в повній мірі дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серія АБ2№444582, складеного стосовно ОСОБА_3, який, зокрема, зазначив у поясненнях по суті порушення, що посвідчення водія не має, таке у нього не вилучалося, і позбавив права керувати транспортними засобами останнього тоді, коли він взагалі не мав такого права керування.

Апеляційним судом встановлено, що станом на 01.11.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Луг Рахівського району Закарпатської області, посвідчення водія не отримував, що підтверджується листом начальника ТСЦ 2145 Регіонального сервісного центру в Закарпатській області МВС України від 01.11.2016 року № 31/7/5-1006.

Окрім цього, згідно з долученою до апеляційної скарги довідкою Територіального сервісного центру 4643 РСЦ МВС у Львівській області, гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1 станом на 24.03.2016 року згідно комп'ютерних даних посвідчення водія не отримував, але значиться позбавленим спеціального права керувати транспортними засобами терміном на 12 місяців з 23.03.2015 року.

Приймаючи до уваги викладене, ураховуючи дані про особу правопорушника, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність та наявність обставини, яка пом'якшує відповідальність - щире розкаяння винного, а також те, що вчинене ОСОБА_3 адміністративне правопорушення не потягло за собою настання тяжких наслідків, вважаю, що постанова судді підлягає до зміни у частині призначення адміністративного стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП в редакції, яка діяла на час вчинення правопорушення, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо доводів апеляційної скарги про закінчення строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП, то з матеріалів справи вбачається, що адміністративне стягнення судом першої інстанції ОСОБА_3 було накладено у строк, передбачений ст. 38 КУпАП, у зв'язку з чим відсутні підстави для закриття адміністративної справи відносно нього, а отже і для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Оскільки ОСОБА_3 дізнався про обраний вид стягнення лише при здачі екзаменів для отримання посвідчення водія, на переконання апеляційного суду, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково, постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - змінити.

Накласти на ОСОБА_3 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції статті від 19.11.2013 року) у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Т.М.Урдюк