Номер провадження: 33/785/999/16
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю захисника ОСОБА_2, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_3, 1981 року народження, директор ТОВ «Амбра Імпекс» (), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.163-1 КУпАП та провадження у справі стосовно нього закрито в зв'язку закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до оскарженої постанови суду, 22 липня 2016 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АА №479245 у відношенні директора ТОВ «Амбра Імпекс» за ч.1 ст.163-1 КУпАП за фактом порушення порядку ведення податкового обліку на підприємстві.

Не погодившись із зазначеною постановою, захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Підставою для пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає те, що 13 жовтня 2016 року судове засідання в рамках даної справи в Приморському районному суді м.Одеси не проводилось. Вказані обставини підтверджуються відсутністю персоналу суду на робочому місці, відсутністю протоколу судового засідання в матеріалах справи та погодними умовами, що паралізували роботу суду у вищезазначений період. Про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_3 дізнався лише 24 жовтня 2016 року, ознайомився з її змістом - 27 жовтня 2016 року, а належним чином завірену копію повного тексту постанови не отримав і досі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду стосовно ОСОБА_3 та закрити провадження у справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами:

1)оскаржувана постанова була складена іноземною мовою;

2)в порушення п.28 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах вказана справа зберігалась в Приморському районному суді м.Одеси непрошитою, у ній відсутня нумерація аркушів, незбережена послідовність документів, відсутні журнали судового засідання;

3)постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.62 Конституції України;

4)в протоколі про адміністративне правопорушення наявні виправлення в графі «Дата складання протоколу», що унеможливлює зробити висновок про те, коли саме було складено протокол;

5)акт про відмову від підпису та отримання протоколів датований 07 липня 2016 року, в той час як сам протокол про адміністративне правопорушення, зважаючи на виправлення в даті, був складений 12 або 22 липня 2016 року;

6)суду першої інстанції під час розгляду справи було достеменно відомо про те, що акт перевірки ТОВ «Амбра Імпекс» був оскаржений в порядку адміністративного судочинства, однак суд послався на спірний протокол, як на доказ, що підтверджує вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Положеннями ст.289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 чи його захисник належним чином повідомлялись про дату час та місце судового засідання, призначеного на 13 жовтня 2016 року та були присутніми при розгляді справи про адміністративне правопорушення, чим були грубо порушені права ОСОБА_3, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема право на захист.

Крім того, в порушення ст.295 КУпАП, копія повного тексту постанови суду на адресу ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку не надсилалась. Відповідно до розписки захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи 27 жовтня 2016 року, і вже 02 листопада 2016 року, через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду був пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог зазначених норм закону та визнає обґрунтованими доводи захисника щодо допущеної неповноти розгляду справи судом першої інстанції, яка призвела до передчасного висновку суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

29 липня 2016 року ГУ ДФС в Одеській області надіслало на розгляд до Приморського районного суду м.Одеси справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП у відношенні двох різних осіб, оскільки матеріали вказаної справи містять два протоколи про адміністративне правопорушення серії АА №479245 №233 у відношенні ОСОБА_3 та серії АА №479246 №234 у відношенні ОСОБА_4

Разом з тим, положеннями чинного КУпАП не передбачено об'єднання протоколів про адміністративне правопорушення у відношенні різних осіб в одне провадження.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 свого рішення № 1-34/2010 від 22 грудня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - рішення КСУ) зазначив, що згідно з частиною другою ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції не звернув уваги на викладені обставини, не повернув справу до ГУ ДФС в Одеськії області для належного оформлення та розглянув протокол про адміністративне правопорушення лише у відношенні однієї особи - ОСОБА_3, взагалі залишивши поза увагою протокол про адміністративне правопорушення серії АА №479246 №234 у відношенні ОСОБА_4

При цьому, апеляційним судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №479245 за №233 відносно ОСОБА_3 наявні виправлення у даті складання протоколу і за таких обставин не можливо достеменно встановити коли саме протокол був складений 12 або 22 липня 2016 року.

Зазначені виправлення порушують вимоги пункту 5 Наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення» № 566 від 02 липня 2016 року відповідно до якого не допускаються закреслювання або виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, відносно якої він складений.

Більш того, в матеріалах справи міститься акт про відмову від підпису та отримання протоколів про адміністративне правопорушення, складених до акту від 27 травня 2016 року №148/15-32-14-01/38573378 планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Амбра Імпекс», датований 07 липня 2016 року (а.с.4). Тобто дата складання акту про відмову від підпису в протоколах передувала даті складання протоколів.

Викладені обставини викликають сумнів у достовірності даних щодо дати складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3

Крім того, у фабулі протоколу не викладена суть об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3, а лише формально перелічені норми Податкового кодексу України, які він, нібито, порушив. Не зазначено в яких саме діях чи бездіяльності виразились вказані порушення норм податкового законодавства з боку ОСОБА_3

Також в протоколі відсутні посилання на ставлення правопорушника до вчиненого адміністративного правопорушення, а саме не зазначено чи вчинив він його умисно, або з необережності, тобто не викладена суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії АА №479245 за №233 стосовно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не може бути визнаний в якості належного доказу для притягнення особи до адміністративної відповідальності та прийняття законного і обґрунтованого рішення по суті справи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №14 від 23 грудня 2015 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі ПВСУ №14 від 23 грудня 2005 року) визнав правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, формально підійшов до розгляду справи та у своїй постанові, яка є взагалі не обґрунтованою та не вмотивованою зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Всупереч вимог ст.280 КУпАП суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови не обґрунтував в чому саме виразилася об'єктивна сторона вчиненого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Крім того, в мотивувальній частині постанови суд першої інстанції, як на підставу доведеності винуватості ОСОБА_3 за ч.1 ст.163-1 КУпАП послався на те, що представник ОСОБА_3 не надав суду доказів його невинуватості в інкримінованому правопорушенні.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що таке твердження йде в розріз з конституційно гарантованим принципом презумпції невинуватості. Так, у п.4.1 вищезгаданого рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

З системного аналізу вказаної конституційної норми випливає, що на ОСОБА_3 (а також на його захисника) не може бути покладено обов'язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Цей обов'язок покладається на орган, що висунув обвинувачення (в даному випадку ГУ ДФС в Одеській області), але це не виключає права особи, що притягується до адміністративної відповідальності доводити свою повну невинність або меншу вину. Усі обставини, що наводяться особою у свій захист, повинні бути ретельно досліджені судом.

За таких обставин апеляційний суд не може визнати оскаржувану постанову суду законною та обґрунтованою, яка була прийнята на підставі об'єктивно з'ясованих даних.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Всупереч вказаних норм права суд першої інстанції розглянувши справу про адміністративне правопорушення прийняв постанову, яку виклав не на державній, а на російській мові, а отже за таких обставин вона не відповідає вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому є незаконною і підлягає безумовному скасуванню.

Більш того, матеріали справи не містять жодних даний про належне повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду протоколів про адміністративне правопорушення відносно нього, та роз'яснення йому процесуальних прав та обов'язків, а отже судом першої інстанції було грубо порушені вимоги ст.268 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_3 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», і яке є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд.

На підставі викладеного, враховуючи рекомендації Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2015 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2016 року, а матеріали справи відносно ОСОБА_3 направити до ГУ ДФС в Одеській області для доопрацювання та належного оформлення.

Під час доопрацювання матеріалів, слід неухильно додержуючись вимог Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», Конституції України, КУпАП, в тому числі прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст.268 КУпАП, усунути недоліки, що зазначені в мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

При цьому апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції порушено вимоги КУпАП, оскільки матеріали даної справи не містять протоколу або журналу судового засідання. Так, положеннями чинного КУпАП не передбачено забезпечення повного фіксування судового засідання під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, п.24 Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_3 - адвокату ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2016 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м.Одесу від 13 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП - скасувати.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП стосовно ОСОБА_3 направити до ГУ ДФС в Одеській області для доопрацювання та належного оформлення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко