Справа № 152/1467/16-п
П О С Т А Н О В А

менем України

14 листопада 2016 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області - Строгий І.Л., за участі: секретаря Палій М.Д., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що 26 вересня 2016 року о 17 годині 45 хвилин у с. Андріївка по вул. Леніна водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння. Освідування на стан спяніння проводилось у Шаргородській ЦРЛ, чим порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху.

У суді ОСОБА_1 винним себе не визнав і пояснив, зокрема, що 26 вересня 2016 року, він та його друзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували на ставку у с. Андріївка Шаргородського району Вінницької області, який вони орендують. Перебуваючи на ставку, вони вживали алкогольні напої. У другій половині дня, за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приїхав зять ОСОБА_1 - ОСОБА_4 автомобілем ВАЗ 2105. ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1, що перш ніж він завезе їх додому, йому необхідно забрати передачу для колеги по роботі ОСОБА_5. Приїхавши у с. Андріївка, ОСОБА_4 зупинив автомобіль у центрі села на спуску, навпроти медпункту та, вийшовши з машини, пішов за передачею, а ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишились його чекати у машині. Через деякий час, автомобіль, у якому вони перебували, зрушив з місця, оскільки стояв на спуску, у звязку з чим ОСОБА_1 пересів на водійське сидіння та, не заводячи двигун, увімкнув першу передачу та ручне гальмо, а кермо повернув вправо. Через деякий час, коли ОСОБА_1 ще залишався на водійському сидінні, неподалік від них зупинилась поліцейська машина, з якої вийшов інспектор поліції ОСОБА_6 та, підійшовши до їх автомобіля, представився і попросив відкрити багажник. Після огляду багажника, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_1 підійти до службового автомобіля. Біля поліцейської машини ОСОБА_6 повідомив, що складе на ОСОБА_1 протокол за керування автомобілем у нетверезому стані, на що ОСОБА_1 відповів, що автомобілем він не керував та пояснив, що їх сюди привіз його зять, якому він зараз зателефонує і усе владнається, проте ОСОБА_6 не дозволив ОСОБА_1 нікуди дзвонити та повідомив, що зараз вони поїдуть у лікарню для проходження медичного огляду. ОСОБА_1 став заперечувати проти медичного огляду, оскільки автомобілем він не керував, тоді ОСОБА_6 та його напарник ОСОБА_7 надягли на ОСОБА_1 наручники, силою посадили на заднє сидіння службового автомобіля, після чого ОСОБА_6 повіз ОСОБА_1 у лікарню, а ОСОБА_7 транспортував автомобіль ВАЗ 2105 на штрафмайданчик.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також дали показання, які за своїм змістом відповідають поясненням ОСОБА_1 про події, які мали місце 26 вересня 2016 року. Вони, зокрема пояснили, що 26 вересня 2016 року вони разом зі ОСОБА_1 перебували на ставу у с. Андріївка, який вони орендують. Там вони вживали алкогольні напої, а після обіду за ними приїхав зять ОСОБА_1 Свідки та ОСОБА_1 сіли у автомобіль ОСОБА_4 ВАЗ 2105 та поїхали у с. Андріївка. У центрі села, навпроти медпункту, ОСОБА_4 зупинив машину та пішов за передачею до свого напарника по роботі. Вони ж залишились в авто чекати його. Автомобіль був зупинений на спуску і очевидно, тому через деякий час зрушив з місця. У звязку із чим, ОСОБА_1 пересів на водійське сидіння для увімкнення передачі та ручного гальма. Зробивши це, ОСОБА_1 залишився сидіти на місці водія. Двигун автомобіля ОСОБА_1 не заводив та не керував ним. Хвилин через 5-10 свідки побачили, як неподалік від них, зупинився автомобіль поліції, з вимкненими проблисковими маячками, із якого вийшов працівник поліції та підійшов до них. Представившись, він попросив ОСОБА_1 відкрити багажник, що ОСОБА_1 і зробив, після чого останній та працівник поліції пішли до поліцейського автомобіля, і що було далі - свідки не знають, оскільки ОСОБА_1 попросив їх піти. Свідки також стверджували, що зупинка їх автомобіля не відбувалась на вимогу поліції, оскільки між їх зупинкою та появою поліції минуло біля 10 хвилин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, показання свідків та дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити, з огляду на таке.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі, шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Отже, з огляду на пояснення ОСОБА_1 та показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд приходить до переконання, що працівник поліції ОСОБА_6 безпідставно пропонував ОСОБА_1 26 вересня 2016 року пройти огляд на стан алкогольного спяніння, оскільки останній не керував транспортним засобом, а відтак, він не був субєктом, на якого поширюється дія ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто водієм.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, з огляду на викладене та беручи до уваги принцип змагальності сторін, держава, в особі уповноважених нею органів поліції зобовязана відповідними доказами довести перед судом винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Водночас, у постанові Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року, ухваленої у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Жмеринського ВП ГУ НП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили 14 листопада 2016 року, зазначено, що 26 вересня 2016 року о 17 годині 45 хвилин позивач не керував автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому вимога відповідача про надання водійського посвідчення була необґрунтованою, оскільки позивач у той момент не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху, відтак він не зобовязаний був мати при собі посвідчення водія та предявляти його відповідачу.

Таким чином, усе зазначене вище дає підстави для висновку про відсутність у цій справі події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а обвинувачення ОСОБА_1 ґрунтується виключно на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події адміністративного правопорушення.

З огляду на усе вище викладене, вважаю, що провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 7, 9, ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, статтями 251, 252, 256, 272, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим.

Скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Суддя І.Л.Строгий