АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/702/16 Справа № 707/1813/16-п Головуючий по 1 інстанції Соколишина Л. Б.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Неділько М. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. . м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Неділько М.І., з участю апелянта ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Черкаського районного суду від 21.07.2016 р. ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення прав керування транспортними засобами строком на один рік зі стягненням судового збору в сумі 275 грн. 60 коп.

Як зазначено в постанові судді, відповідно до протоколу про адмінправопорушення від 21.07.2016 р. ОСОБА_3 цього дня в 21 год. 10 хв., по вул. Чигиринській 52 в м. Черкаси, керував автомобілем Geely Emgrand 7, держномер НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі ставить питання про його скасування та закриття провадження за відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення.

Вказує, що працівниками поліції він був затриманий не під час керування автомобілем, а під час його стоянки. Тоді він знаходився на водійському сидінні з метою забрати свої речі.

Однак суддею пояснення про це, як слід розуміти, його та ряду свідків не були враховані і з невідомих підстав їм була дана критична оцінка, хоча вони були послідовними.

При цьому безпідставно суд оцінив як об'єктивні покази працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилання суду як на доказ його вини, на запис на відеодиску, не може сприйматися як доказ оскільки цей запис відсутній в матеріалах справи.

Також суд не вказав чому ним накладене безпосередньо таке стягнення.

Ставить до відому суду, що маючи великий водійський стаж він ніколи не притягався до адміністративної відповідальності за керування в нетверезому стані.

Вислухавши ОСОБА_3, підтримавшого свою апеляційну скаргу та давшого пояснення по суті тих подій, пояснення ряду свідків та вивчивши матеріали справи приходжу до наступного.

У відповідності до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за таке правопорушення, передбачена ст. 130 КУпАП.

Як встановлено перевіркою, суддею при розгляді даної справи належним чином були з'ясовані всі обставини тих подій, їм дана вірна юридична оцінка і ОСОБА_3 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні даного правопорушення.

Хоча останній як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді і не визнав себе винним у керуванні автомобілем в нетверезому стані, посилаючись на те,, що після виходу із бару «Сояшник», де він вживав спиртні напої, автомобілем керувала ОСОБА_7, проте ці пояснення суперечать іншим доказам, які підтверджують його в цьому винуватість.

Зокрема, із пояснень свідка ОСОБА_4 - рядового поліції, вбачається, що після повідомлення про перебування водія автомобіля Geely Emgrand 7 в нетверезому стані він в складі групи патрульної служби з участю рядового ОСОБА_8 та капрала ОСОБА_6 прибули до вказаного закладу.

Не виявивши там даний автомобіль вони продовжили рух і виявили його на вул. Добровольського. Той рухався з порушенням правил дорожнього руху.

Не випускаючи його із поля зору та зупинивши автомобіль на вул. Чигиринській, вони виявили, що водій ОСОБА_3 перебував на водійському сидінні і знаходився в нетверезому стані. Про це свідчив запах алкоголю із ротової порожнини та нерозбірлива мова.

Крім того, він сам не заперечував своє перебування в нетверезому стані.

Інших осіб в автомобілі не було і перед цим вони із автомобіля не виходили.

Аналогічні показання по суті дали і свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які перебували в складі екіпажу.

Такі ж показання стосовно обставин тих подій вони давали і при допиті їх в місцевому суді.

По своїй суті ці показання є послідовними, логічними і в сукупності з іншими, наявними по справі доказами, підтверджують винуватість ОСОБА_3

Зокрема, про керування ОСОБА_3 автомобілем в нетверезому стані рядовий поліції ОСОБА_4 в рапорті повідомив начальникові управління патрульної поліції м. Черкаси, а перебування ОСОБА_3 на той час в нетверезому стані підтверджено висновком № 1192 від 21.07.2016 р. Черкаського обласного наркологічного диспансеру, куди він був доставлений того вечора.

В зв'язку з цим, пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про те, що вони нібито того вечора знаходилися в автомобілі і при цьому ОСОБА_7 керувала автомобілем, а ОСОБА_3 знаходився спереду на пасажирському сидінні, не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя місцевого суду належно оцінивши зібрані докази показам цих свідків вірно дала критичну оцінку.

В підтвердження правильності такого висновку заслуговує на увагу і та обставина, що вони у своїх поясненнях плуталися і не могли з впевненістю пояснити на якій зупинці вони вийшли із автомобіля.

Логічно неспроможними є їхні пояснення ще і тому, що залишивши автомобіль вони не побачили патрульних поліції, які зупинили автомобіль ОСОБА_3 на своєму автомобілі із проблисковими маячками та звуковим сигналом.

Про відсутність в даному автомобілі пасажирів підтвердили і самі патрульні.

Крім того, про перебування в автомобілі вказаних осіб та керування до зупинки автомобіля пасажиром ОСОБА_7, не посилався в своєму письмовому поясненні і сам ОСОБА_3 викладеному в протоколі про адміністративне правопорушення.

В сукупності дані обставини дають підстави дійти до висновку про відсутність вказаних осіб на той час в автомобілі ОСОБА_3

Крім того, як випливає із обставин тих подій, вказаним патрульним поліції ОСОБА_3 раніше взагалі був невідомий, стосунків ніяких із ним вони не мали, а тому і підстав вважати, що вони його обмовляють з метою притягнення його до відповідальності, немає.

Таким чином, висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні вказаного правопорушення, крім того підтверджується переглянутим в місцевому суді відеозаписом флеш-карти пам'яті, згідно якої до зупинки його патрульними поліції він рухався на автомобілі. А під час доставки його на освідування заперечував керування автомобілем в нетверезому стані, таким чином визнаючи сам факт керування автомобілем на той час.

В подальшому було достовірно встановлено таке керування ним в нетверезому стані.

Однак в апеляційній скарзі ці обставини, викладені в постанові судді, він не спростовує, що дає підстави вважати їх ним такими, що відповідають дійсності.

В зв'язку з цим доводи ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі, про його невинуватість є безпідставними і направленими на ухилення від відповідальності за скоєне правопорушення.

Стягнення у виді позбавлення прав керування транспортними засобами накладене у відповідності до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і відповідає тяжкості цього правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 питання про пом'якшення стягнення не ставив, а ставив лише про закриття провадження за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Тому питання про пом'якшення стягнення вирішенню не підлягає.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування постанови судді місцевого суду, про що він ставить питання, немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Черкаського районного суду від 15.09.2016 р. про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік зі стягненням судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп. залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3, - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. І. Неділько