АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2848/16-п Номер провадження 33/786/269/16Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

за участю:

захисника адвоката ОСОБА_2,

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності: 27.07.2016 року за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП до штрафу в розмірі 510 грн., 170 грн.,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 275, 60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що 27.07.2016 року, о 23.00 год., по вул.Щербанівський шлях в м.Полтава керував мопедом „Suzuki Letz, без державного номерного знаку, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проведено зі згоди водія із застосуванням приладу алкотестер „Драгер 6810 №0909 в присутності двох свідків. Своїми умисними діями ОСОБА_3 порушив п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що притягнення його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неправомірним, оскільки при винесенні постанови суддя взяв до уваги пояснення працівників поліції, які викликають сумнів в їх обєктивності, та наданий ними відеозапис, який є вибірковим та не відображає момент вчинення адміністративного правопорушення.

Як на доказ визнання ОСОБА_3 провини у скоєному правопорушенні, суддя безпідставно послався на добровільну сплату ним штрафу за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, хоча оплату було проведено під впливом поліцейських щодо примусового переміщення транспортного засобу до штраф майданчика.

Розгляд справи судом проведено формально та не встановлено фактичних обставин правопорушення, не враховано пояснень свідка ОСОБА_4, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП.

Вислухавши адвоката ОСОБА_5, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, пояснення свідка ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 27.07.2016 року та матеріалами доданими до нього.

Висновок судді ґрунтується на обєктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що підтверджується матеріалами справи.

Складаючи 27.07.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, інспектор роти №4 батальйону УПП в м.Полтаві запропонував ОСОБА_3 добровільно пройти огляд на стан спяніння за допомогою приладу алкотестер, на що останній погодився, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27.07.2016 року, ОСОБА_3, згідно даних приладу газоаналізатора алкотестер 6810 „drager №0909, перебував в стані алкогольного спяніння, концентрація алкоголю в крові якого становила 2,52% проміле, що відноситься до важкого ступеню сп'яніння.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою нагрудних камер працівників поліції, відображається момент затримання ОСОБА_3, який був у супроводі ОСОБА_4, та проходження ОСОБА_3, в присутності двох свідків, процедури огляду на стан алкогольного спяніння з використанням приладу алкотестер. Момент керування ОСОБА_3 мопедом, відповідно до відеозапису, не зафіксовано, тому твердження апелянта в цій частині є слушними.

Водночас, посилання ОСОБА_3 щодо відсутності факту керування ним мопедом в стані алкогольного спяніння не заслуговують на увагу та суперечать поясненням працівників поліції, наданими під час розгляду справи в суді першої інстанції, нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду щодо визнання, в якості доказу причетності ОСОБА_3 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, оплати ним штрафів в повному обсязі, та відсутності оскарження вказаних постанов є вірним, оскільки відповідно до ст.287 КУпАП останній мав право на їх оскарження у передбачений законом строк, обставини, які б свідчили про обмеження такого права, в матеріалах справи не вбачаються. Тому, вказівка апелянта щодо незаконного впливу поліцейських є сумнівною та такою, що не відповідає дійсності.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 вказав на відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та пояснив, що правопорушник не керував мопедом в стані алкогольного спяніння, а просто вів його в руках по обочині автомобільного шляху.

Водночас, вірного висновку дійшов суд, критично поставившись до показань свідка ОСОБА_4, оскільки вказана особа є знайомим ОСОБА_3, з якою з пояснень самого правопорушника, він вживав спиртні напої, а тому виникають сумніви в обєктивності даних ним пояснень.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, повністю дослідженими судом в судовому засіданні, що спростовує твердження апелянта щодо формальності та неповноти розгляду справи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП належним чином обґрунтований сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких сумнівів не викликає.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2016 року відносно ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай