П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Супрун Г. Б., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, працює в.о.директора Подільського трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо КП «Київпастранс», проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- за ч.2 ст. 188-1 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 10-143/634 від 19.08.2016 р., складеного Головним управлінням Держпраці у Київській області, виконуючий обов»язки директора Подільського трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо ОСОБА_1 допустив порушення ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в частині не виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Так, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за 2015 р. становила - 477 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 14 осіб. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у Подільському ремонтно-експлуатаційному депо - 19 осіб. Станом на 11.08.2016 р. середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 17 осіб. Тобто, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 188-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини його неявки суду не відомі.

З письмових пояснень, які містяться в протоколі, вбачається, що норматив робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів приведений у відповідність до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, копії акта позапланової перевірки, звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 р., останні лише містять дані щодо статистичних даних працевлаштування інвалідів у Подільському трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо. В той же час, протокол та матеріали не містять даних з приводу того, у який спосіб повинна діяти особа для залучення інвалідів та подальшого їх працевлаштування, та в чому полягає не виконання нею, як посадовою особою, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Крім того, не надано даних на підтвердження обставин, за якими середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність становить - 17 осіб.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їх забезпечується право працювати на підприємствах, установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України та іншими законодавчими актами.

З аналізу приведених норм випливає, що Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено захист саме приватного права конкретної особи, установленому порядку визнаної інвалідом. У зв'язку з чим, при вирішенні питання про притягнення посадової особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 188-1 КУпАП, він вважає за обов'язкове виявити наявність волевиявлення інваліда до реалізації свого захищеного законом приватного права на труд. Застосування зазначеної у ч. 2 ст. 188-1 КУпАП санкції, при відсутності самого факту знаходження на обліку особи-інваліда, яка виявила бажання працювати, є безпідставним та суперечить загальним принципам права накладення юридичної відповідальності на особу.

Тобто, виконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів можливо лише за наявності вакантного робочого місця та бажання, волевиявлення самої особи інваліда працювати, що закріплено у ст. 43 Конституції України.

Таким чином, факт відсутності доказів реалізації інвалідом свого права на працевлаштування (бажання працювати у конкретній установі та повідомлення про це служби зайнятості населення), а також постановка на облік у цій службі робить неможливим застосування адміністративної санкції до посадової особи, яка наділена правом приймати на роботу та правом звільнення.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ні протокол про адміністративне правопорушення, ні акт перевірки дотримання законодавства про працю, яка проводилась з 10.08.2016 р. по 19.08.2016 р., не містять будь-яких доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність вини з боку ОСОБА_1 у невиконанні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, в самому протоколі відсутні посилання на те, в чому саме проявилось порушення (такі як відмова інваліду у працевлаштуванні).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, вважаю, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП.

Керуючись ст. 9, ч. 2 ст. 188-1, ст.ст. 283, 284, 294, 247 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд міста Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком випадків, передбачених ст. 32 КУпАП.

Суддя Г.Б. Супрун