Справа № 480/2170/16-п 09.11.2016 09.11.2016 09.11.2016
Номер провадження: 33/784/227/16
Провадження: № 33/784/227/16 Суддя суду першої інстанції: Карікова Л.В.
Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП Суддя апеляційного суду: Маркова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді - Маркової Т.О.

за участю секретаря - Алексишинця М.П.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Комар Великоновоселівського району Донецької області, громадянин України, з вищою освітою, працює вчителем фізичної культури ЗОШ І-ІІІ ступенів № 19 м. Миколаєва, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований в АДРЕСА_1, фактично проживає в АДРЕСА_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп. в дохід держави,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови суду першої інстанції ОСОБА_2 20 серпня 2016 року о 03:30 годині в районі зони відпочинку «Рибаківка» Березанського району Миколаївської області, в районі бази відпочинку «Чайка» керував транспортним засобом TOYOTA AVENSIS, державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою алкотестеру Drager-6810. За результатами тесту у ОСОБА_2 виявлено 0,90 ‰ алкоголю.

Судом першої інстанції встановлено, що вищевказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строки на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження у справі в зв'язку з малозначністю.

Вважає, що суд першої інстанції не розглянув в повному обсязі обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта суд не з'ясував ступінь його сп'яніння, наявність або відсутність суспільно-небезпечних наслідків вчиненого правопорушення, не встановив обставини, що пом'якшують покарання, не врахував дані про особу правопорушника.

Пояснює, що сідаючи за кермо автомобіля в стані алкогольного сп'яніння, діяв в стані крайньої необхідності, намагаючись врятувати іншу людину.

Накладене на нього адміністративне стягнення вважає занадто суворим, оскільки, позбавивши його права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував той факт, що автомобіль використовується ним як засіб для отримання додаткового прибутку.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з'ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду,

Порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, яким встановлена заборона водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних речовин, підтверджується наступними зібраними та дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серія АП1 № 127872 від 20.08.2016 року, складеного відносно ОСОБА_2, суть вчиненого адміністративного правопорушення полягає в тому, що 20 серпня 2016 року о 03 годині 30 хвилин водій ОСОБА_2 керував автомобілем TOYOTA AVENSIS номерний знак НОМЕР_1 в Миколаївській області, Березанському районі, зоні відпочинку «Рибаківка», в районі бази відпочинку «Чайка» з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота). В присутності двох свідків в установленому законом порядку водій ОСОБА_2 продув на місці зупинки транспортного засобу технічний прилад Alcotester Drager ARBF-0442. Результат тесту показав наявність 0,90 ‰ алкоголю.

В протоколі зазначено, що вказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 296 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Проходження ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу підтверджується роздруківкою тестування приладом «Alcotest 6810 Draeger AG» від 20.08.2016 року тест № 2091, відповідно до якої ОСОБА_2 20.08.2016 року о 03 годині 34 хвилини в Миколаївській області, Березанському районі, зоні відпочинку «Рибаківка», в районі бази відпочинку «Чайка» продув аналізатор парів спирту. Результат тесту становить 0,90 ‰ (а.с. 1).

Матеріали справи містять пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 20.08.2016 року, в яких ці особи вказали, що в їх присутності 20.08.2016 року близько 03 години 30 хвилин на місці зупинки транспортного засобу в Миколаївській області, Березанському районі, зоні відпочинку «Рибаківка», в районі бази відпочинку «Чайка» водій автомобіля TOYOTA AVENSIS державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, продув Алкотестер Драгер ARBF-0442. Результат тесту № 2091 становить 0,90 ‰ (проміле алкоголю). При цьому обидва свідки вказували, що відчували від водія ОСОБА_2 різкий запах алкоголю (а.с. 3, 4).

З пояснень ОСОБА_2 в суді першої інстанції, вбачається, що він фактично не заперечує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, стосовно того, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Також ОСОБА_2 не оспорює результати алкотесту. При цьому вказує, що в якості тренера дитячої футбольної команди перебував в спортивному таборі в с. Рибаківка Березанського району Миколаївської області, 20.08.2016 року до табору приїхали батьки учнів, ввечері він вжив приблизно 100-150 г алкогольного напою, пізніше за проханням ОСОБА_6 сів за кермо свого автомобіля та їздив по території зони відпочинку «Рибаківка» з метою відшукати ОСОБА_7, який вночі після сварки з дружиною пішов у невідомому напрямку.

При цьому ОСОБА_2 вважає свої дії виправданими тим, що він діяв в стані крайньої необхідності.

Аналогічні за змістом пояснення ОСОБА_2 виклав в своїй апеляційній скарзі, а також надав під час апеляційного перегляду справи.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтвердили пояснення ОСОБА_2 в тій частині, що останній після вживання алкоголю погодився керувати автомобілем на прохання ОСОБА_7, яка була дуже налякана раптовим зникненням свого чоловіка (а.с. 28).

Проаналізувавши зміст поняття «крайня необхідність» й умови, за яких дії особи в цьому стані не є адміністративним правопорушенням, визначені в ст. 18 КУпАП, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно відсутності в діях ОСОБА_2 крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що небезпека, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян за таких обставин не може бути усунена засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

В даному випадку обов'язок усунути ситуацію, яка склалася, покладений на представників правоохоронних органів, до яких і повинні були звернутися особи, занепокоєні зникненням людини.

В свою чергу, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом після вживання алкоголю, свідомо та умисно допустив грубе порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутні обставини, що виключають адміністративну відповідальність, передбачені ст. 17 КУпАП, а його вина підтверджується сукупністю вищеперерахованих доказів, суд першої інстанції обгрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В ході апеляційного перегляду жодне із тверджень ОСОБА_2, зокрема щодо неповного та необ'єктивного розгляду, порушення судом першої інстанції матеріальних та процесуальних норм, свого підтвердження не знайшли.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 КУпАП. При цьому суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, пом'якшуючі відповідальність обставини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та обрав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене, оскаржуване рішення є законним і обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Позитивна характеристика з місця роботи, а також непідтверджені документально твердження апелянта про те, що автомобіль використовується ним як засіб для отримання додаткового прибутку, не надають підстави для закриття провадження у справі.

Оскільки апелянтом строк оскарження постанови, встановлений ст. 289 КУпАП (зі змінами від 14.07.2015 р.) не порушено, апеляційний суд не вирішував питання щодо його поновлення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області Т.О. Маркова