Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №323/2920/16-п Головуючий в 1 інст. Мінаєв М.М.
Провадження №33/778/330/16 Доповідач в 2 інст. Гриценко С.І.
Категорія ч. 1 ст.172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гриценко С.І. за участю прокурора Євсюкова Ф.Б., Свириденка М.О., щодо якого закрито провадження у справі, та адвоката Ілієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Мартиш М.М. на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, Кіровського сільського голови Оріхівського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, закрито у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

В постанові суд 1-ї інстанції зазначив, що до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов протокол № 26 про вчинення адміністративного правопорушення, складений 30.08.2016 року старшим оперуповноваженим в ОВС УЗЕ в Запорізькій області підполковником поліції Віденко В.В. відносно громадянина ОСОБА_4 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та додані до протоколу матеріали.

Зазначеним протоколом встановлено, що ОСОБА_4, будучи відповідно до підпункту „б" п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, а саме Кіровським сільським головою Оріхівського району Запорізької області, порушив вимогу ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", а саме 21.04.2016 р. був присутній на 7 сесії 7 скликання Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області та приймав участь в обговоренні питання № 13 про преміювання сільського голови, та не повідомив про це присутніх депутатів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

По вказаному питанню № 13 порядку денного обговорювалось прийняття рішення про преміювання сільського голови. Після доповіді ОСОБА_4 всі присутні депутати проголосували «ЗА» відповідне рішення, за яким сільському голові ОСОБА_4 було встановлено щомісячне преміювання в розмірі 50 відсотків від середньомісячного заробітку за фактично відпрацьований час. Під час обговорювання та прийняття цього рішення ніхто з присутніх, в тому числі ОСОБА_4, не повідомляв про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та адвоката Ілієнко І.С., які вважали, що апеляційну скаргу слід повернути прокурору, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що прокурору слід повернути апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_4 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що посилання прокурора на ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, дано перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, а саме частиною другою цієї норми передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпний. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження Законом України від 14.10.2014 року №1697-VІІ шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття до розгляду не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, апеляційну скаргу слід повернути прокурору.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

повернути прокурору, який брав участь в розглчді справи в суді першої інстанції, подану ним апеляційну скаргу на постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв'язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області С.І. Гриценко