Справа № 359/6805/16-п Головуючий у І інстанції Ткаченко Д. В.
Провадження № 33/780/611/16 Доповідач у 2 інстанції Слива
Категорія 429 11.11.2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Слива Ю.М., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2, представника митниці Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Захарова А.О. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Аньхой, Китай, громадянина Китаю, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0531/125000016/16 від 15.08.2016 року, валюту у розмірі 4 900 (чотири тисячі дев'ятсот) доларів США повернуто ОСОБА_3.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 15 серпня 2016 року о 09:15 годині в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» у ОСОБА_3, який прилетів до України з Китаю, м. Пекін, літаком авіакомпанії «МАУ», рейсом №288 та обрав за формою проходження митного контролю проходження (проїзд) через «зелений коридор» та після перетину ним «білої лінії» було виявлено 16 058 доларів США, які переміщувались без ознак приховування. За протоколом вилучено 4 900 доларів США, решту грошових коштів у сумі 11 158 доларів США пропущено пасажиру.

На вказану постанову суду, представник Київської митниці ДФС Захаров А.О. подав апеляцію, в якій не погоджується з постановою, оскільки вважає, що суд однобічно та неуважно підійшов до вивчення матеріалів справи та оцінки доказів. Апелянт впевнений, що матеріали справи об'єктивно не містять посилань на можливе позбавлення ОСОБА_3 основних прав та свобод в результаті конфіскації предмету правопорушення, а співвідношення суми предмету правопорушення до всієї кількості пропущеної через митний кордон готівки не вказує на покладення на ОСОБА_3 «індивідуального надмірного тягаря». До того ж, судом не вказано у постанові рівень майнового становища порушника, не оцінено його щорічний прибуток, джерело доходів, рівень витрат, характер діяльності порушника на території України, корисність для держави та суспільства факту проживання на території України громадянина КНР, який не працює. Також, апелянт вважає, що порушник не позбавлений права та можливості здійснювати трудову діяльність, оскільки в матеріалах справи відсутні документи про позбавлення ОСОБА_3 здійснювати певні види трудової діяльності та займати певні посади. Тому просить постанову скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 здійснювати винним за ст.471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. з конфіскацією вилученої валюти у розмірі 4 900 доларів США.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказували, що постанова суду першої інстанції правильна та законна, просили залишити її без змін.

Представник Київської митниці ДФС Захаров А.О. у судовому засіданні апеляцію підтримав, підтвердив викладені у ній доводи, просив апеляцію задовольнити.

Вислухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2, представника митниці Захарова А.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляція підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 ніким не оспорюється.

Разом з тим, висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_3 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є необґрунтованим, незаконним та безпідставним.

Так, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що підставою для незастосування конфіскації вилученої валюти є те, що держава Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та протоколи до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Однак, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що конфіскація вилученої у ОСОБА_3 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар.

Так, суд першої інстанції поза увагою залишив той факт, що при перетині митного кордону ОСОБА_3 повідомив працівникам митниці недостовірну інформацію, а саме: відповів, що має при собі 10 000 доларів США, а згодом видав 16 058 доларів США (вказаний факт підтверджується протоколом про порушення митних правил а.с. 2-5; доповідною запискою головного державного інспектора першого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Київської митниці ДФС О.В. Дейнеко а.с. 6-7). До того ж, як вбачається з протоколу опитування ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил (а.с. 9-11), останній повідомляв, що вилучені кошти належать йому особисто, і вони потрібні для лікування його доньки та для придбання житла. У судовому ж засіданні, у тому числі й у суді першої інстанції, ОСОБА_3 пояснив, що кошти отримані ним від батьків, і вони потрібні для лікування його сестри.

У ході апеляційного розгляду даної справи правопорушник ОСОБА_3 не зміг пояснити чому він при перетині митного кордону повідомляв недостовірну інформацію працівникам митниці щодо розміру наявних у нього коштів, а також по різному роз'яснював їх походження та мету використання.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність у правопорушника на утриманні двох малолітніх дітей, не може бути безумовним доказом того, що конфіскація вилученої у ОСОБА_3 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар.

Так, зі слів правопорушника ОСОБА_3 його дружина проживає у Китаї. Він же, не має ніяких хвороб, вад та працює приватним підприємцем, хоч і доказів про це суду надати не може.

За даних обставин, апеляційний суд вважає, що у правопорушника ОСОБА_3 відсутні будь-які перешкоди для належного утримання своїх малолітніх дітей, а тому ця обставина (наявність малолітніх дітей) не може бути визнана такою, яка покладає на нього ОСОБА_3 індивідуальний надмірний тягар.

Крім того, правопорушник ОСОБА_3 не надав суду будь-яких доказів щодо легального походження вилучених у нього коштів. Не надано ним доказів і про те, що його сестра хворіє на тяжке захворювання та потребує коштів на його лікування. Відсутні у справі докази й про те, що ОСОБА_4, медична документація якої вказує на її обстеження, є сестрою правопорушника ОСОБА_3.

Апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_3 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року, є незаконною, а тому підлягає скасуванню. При цьому по справі слід прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та призначити стягнення в межах санкції статті передбаченої за вчинення вказаного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Захарова А.О. задовольнити

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року щодо ОСОБА_3 (ОСОБА_3) скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на постійне проживанняв Україні серія НОМЕР_1) визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот гривень), з конфіскацією валюти у розмірі 4 900 (чотири тисячі дев'ятсот) доларів США, вилучених згідно протоколу про ПМП №0531/125000016/16 від 15.08.2016 року, в дохід Держави Україна.

Стягнути з ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на постійне проживанняв Україні серія НОМЕР_1), в дохід Держави Україна судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок (р/р №0004, МФО: 821018, код за , банк: ГУДКСУ у Київській області м. Київ, утримувач коштів Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області: 22030001, призначення платежу - судовий збір).

Стягнути з ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на постійне проживанняв Україні серія НОМЕР_1), на користь Київської митниці ДФС (р/р №9083, МФО: 821018, ) понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 15 гривень 22 копійки.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива