Номер провадження: 33/785/879/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 14.09.2016 року,-

встановив:

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, працюючий водієм в ТОВ «»Вторресурси», який проживає за адресою: м. Одеса, ДюківськаАДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 (два) роки.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09.07.2016 року, о 01.30 годині, по вул. К. Ніщинського, 28 в м. Одеса, керував транспортним засобом - автомобілем «Вольцваген Гольф» д/н НОМЕР_1, в стані алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох понятих.

Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у звязку з чим, співробітниками ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 065463 від 09.07.2016 року.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, порушує питання щодо скасування постанови, оскільки не встановлені обставини, які мають значення для справи та ці обставини були неповно з'ясовані при розгляді зазначеної адміністративної справи.

Також ОСОБА_2 зазначив, що позбавлення його права керування транспортними засобами поставить його у скрутне становище, оскільки, працюючи водієм, він утримує дружину, яка не працює, та малолітню дитину.

Крім того апелянт вказав, що одразу після винесення оскаржуваної постанови, він був вимушений поїхати у відрядження на досить довгий термін, а отже не мав змоги вчасно подати апеляційну скаргу, що на його думку вказує на поважність причини пропуску строку на оскарження постанови суду.

Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, а постанову Приморського районного суду м. Одеса від 14.09.2016 року в частині накладення відносно нього адміністративного стягнення - змінити на адміністративний арешт строком від десяти до пятнадцяти діб.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги і вказав, що в період з 14.09.2016 по 12.10.2016 року перебував у відрядженні і не мав змоги подати апеляційну скаргу, а одразу після прибуття із відрядження, 12.10.2016 року подав апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду, ОСОБА_2 уточнив доводи апеляційної скарги та просив провадження по справі закрити у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено 09.07.2016 року, а постанова суду першої інстанції відносно нього, було проголошено 14.09.2016 року, що на думку апелянта вказує на те, що строк притягнення до адміністративної відповідальності сплинув.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає поновленню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає,виходячи з наступного:

Як вбачається з документів, доданих до апеляційної скарги, ОСОБА_2 дійсно працює водієм в ТОВ «Вторресурси» та як свідчать надані ним документи, з 14.09.2016 по 12.10.2016 року перебував у відрядженні, тому посилання на те, що апелянт не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, відповідає дійсності.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на оскарження постанови суду за таких обставин повинен бути поновлений.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 заперечив факт вчинення ним правопорушення, при цьому не зазначив жодних доводів та не навів жодних доказів, які спростовують зазначений факт.

Як вбачається з постанови місцевого суду, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, місцевий суд послався на наявні у матеріалах справи докази, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 09.07.2016 року, пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також особистих пояснень ОСОБА_2, наданих ним в районному суді та підтвердження ним факту вчинення правопорушення.

З наявної у матеріалах адміністративного провадження довідки (а.с.3) вбачається, що за обліковими даними АП УПП у м. Одеса, ОСОБА_2 притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП про що вірно було зазначено районним судом в оскаржуваній постанові.

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про доведеність його винуватості та вчинення правопорушення за обставин, які наведені у протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що зазначені докази, які покладені в основу доведеності вчинення правопорушення є належними, а доводів, які вказували на протилежне, апелянтом не зазначено. Також апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що при внесені апеляційної скарги, апелянт не посилався на зазначені доводи, що на думку апеляційного суду вказує на те, що спростовуючи факт вчинення правопорушення, він намагається уникнути відповідальності.

Крім того, під час апеляційного розгляду, суду апеляційної інстанції стали відомі факти про те, що ОСОБА_2 протягом 2015 та 2016 року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Так, згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2015 року ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного арешту строком 10 (десять) діб, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Далі, постановою Приморського районного суду м. Одеса від 22.07.2016 року, ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Крім того, 25.08.2016 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

З вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що водій ОСОБА_2, зневажливо ставиться до вимог діючого законодавства в частині виконання ним вимог Правил дорожнього руху та свідчить про ігнорування ним цих правил, а накладене на нього адміністративне стягнення є таким, яке відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини, майновому стану та меті адміністративного стягнення.

Вимоги апелянта щодо накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту не грунтуються на положеннях закону, оскільки на виконання положень ч.9 ст.294 КУпАП, апеляційний суд позбавлений можливості у разі зміни постанови накласти на ОСОБА_2 більш суворе стягнення чим позбавлення права керування транспортними засобами, яким є адміністративний арешт.

Твердження апелянта щодо спливу строку притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованими та хибними, за наступних обставин.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, Адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що розгляд районним судом справи був проведений у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому судом всебічно та повно зясовані фактичні обставини справи та стягнення накладено в межах трьохмісячного терміну з моменту вчинення правопорушення, а тому постанова Приморського районного суду м. Одеса від 14 вересня 2016 року є законною та обґрунтованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни постанови суду не вбачається.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,-

постановив

Поновити ОСОБА_2 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 14.09.2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Приморського районного суду м. Одеса від 14.09.2016 року відносно ОСОБА_2, якою останній притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 (два) роки - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5.