Номер провадження: 33/785/905/16
Номер справи місцевого суду: 520/5673/16-п
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участю ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2016 року,-

встановив:

Зазначеною постановою судді,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, непрацюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 (два) роки, з оплатним вилученням транспортного засобу.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15.04.2016 року, о 20 годині 20 хвилин, по вул. Маршала Жукова в м. Одеса, керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до висновку приладу "Драгер", результат якого склав 1,55 проміле.

Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 2.9 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у зв'язку з чим, співробітниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 065861 від 15.04.2016 року.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 зазначив, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку апелянта, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшовши формально до вивчення цих обставин, що потягло за собою необґрунтоване накладення стягнення.

Також апелянт вказує, що показники приладу, за допомогою якого було проведено експрес-тест на стан алкогольного сп'яніння, не можуть бути належним доказом перебування його у стані алкогольного сп'яніння, оскільки зазначений прилад не було калібровано більше ніж чим 6 місяців, а інші докази його винуватості в матеріалах адміністративного провадження - відсутні.

Крім того апелянт надав до суду клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, в якому зазначив, що участі в судовому засіданні участі він не приймав, а про рішення суду відносно нього, йому стало відомо лише 03.10.2016 року в при звернення його до поліції щодо повернення йому водійського посвідчення. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 уточнив доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову районного суду та провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки категорично заперечував проти факту вживання ним алкогольних напоїв у день його зупинки працівниками поліції. При цьому пояснив, що після проходження експрес-тесту на стан алкогольного сп'яніння, який показав позитивний результат, він відмовився підписувати протокол про адміністративні правопорушення, оскільки не погодився з зазначеним тестом. Крім того ОСОБА_2 вказав, що після складання протоколу йому стало відомо про те, що працівник поліції був зобов'язаний направити його для проходження огляду до медичного закладу, однак не зробив цього.

Вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню, апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_2, постанова суду першої інстанції винесена 15.07.2015 року та копія постанови йому не надсилалася.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта в частині отримання ним постанови після спливу строку на оскарження постанови районного суду є обгрунтованими, в зв'язку з чим строк на оскарження постанови районного суду повинен бути поновлений.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне її сповіщення про час та місце розгляду справи.

В оскаржуваній постанові, суддя районного суду зазначила, що ОСОБА_2 був належний чином повідомлений про розгляд справи. Разом з тим, матеріали справи містять дані щодо направлення ОСОБА_2 судової повістки про місце, час та дату розгляду справи, однак вона не була вручена в зв'язку з не проживанням останнього по вказаній адресі, що вказує на те, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи та її розгляд був проведений районним судом в порушення вимог ст.277-2 КУпАП. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно положень КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до п.2.9. Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Разом з тим, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, передбачено, що огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Аналогічні норми передбачені "Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.

Так, згідно вказаного Порядку, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп'яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду на стан сп'яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп'яніння. Підтвердження стану сп'яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

До матеріалів справи в якості доказу перебування водія ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння надано результат алкотесту, який було проведено за допомогою приладу «Драгер № 0558», калібрування якого останній раз проводилось 10.11.2010 року.

Згідно інструкції по експлуатації приладу «Драгер № 0558», калібрування повинно бути здійснено кожні шість місяців.

Факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, встановлено технічним приладом ««Драгер № 0558», який на момент його використання, а саме на 15.04.2016 рок, у відповідності до інструкції по експлуатації зазначеного приладу, не пройшов калібрування, тому не повинен був використовуватися співробітниками поліції.

В зв'язку з наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави оцінювати показання вказаного приладу в якості допустимого доказу, яким може підтверджуватися стан сп'яніння. Будь яких інших доказів наявності у апелянта стану сп'яніння суду не надано, а пояснення присутніх при проведенні експресс-тесту свідків, лише підтверджений результат його проведення.

Даних, які спростовують пояснення апелянта відносно того, що після його незгоди з результатами тесту, йому було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров'я та він відмовився від такого огляду - матеріали справи не містять.

Таким чином, наданими суду матеріалами не спростовуються доводи апелянта відносно того, що працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров'я та він відмовився від такого огляду, а інші зазначені в протоколі та матеріалах справи дані вказують на правдивість показань ОСОБА_2 щодо його незгоди з результатами проведеного тесту.

За таких обставин, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про наявність в дліях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення є помилковим, оскільки він ґрунтується не на об'єктивних доказах, а на суб'єктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП - безпідставно, оскільки його вина не доведена матеріалами справи, внаслідок їх суперечливості, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови судді районного суду та закриття провадження у справі в зв'язку з недоведеністю вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.247,294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2016 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2016 року відносно ОСОБА_2 - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 - закрити, в зв'язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.М.Прібилов.