АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/763/16 Справа № 711/7498/16-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 164 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, головного державного ревізора-інспектора ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_4, представника ДФС. ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 273 грн. 60 коп., -

в с т а н о в и в :

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2016 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме у тому, що він 08.08.2016 року здійснював діяльність без реєстрації в порушення п. 1 ст. 58 Господарського кодексу України.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2016 року та закрити провадження в справі.

В своїй скарзі апелянт указує, що постанова суду є незаконною, а посилання місцевого суду на наявність складу адміністративного правопорушення суперечить нормам матеріального права. Вказує, що в частині 1 статті 58 Господарського кодексу України, але не в пункті 1 статті 58 ГКУ, який фактично відсутній, зазначено, що суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Господарського кодексу України він не є суб'єктом господарювання, жодної господарської діяльності не здійснював, не отримував жодних прибутків та послуг нікому не надавав. Твердження інспекторів про те, що він здійснював підприємницьку діяльність без реєстрації, вказує апелянт, є необґрунтованими та не мають жодних доказів, які б підтверджували такий факт. Крім того, посилання суду першої інстанції на визнання ним вини є хибним, оскільки він свою провину в суді не визнавав. Указує, що є добропорядним та законослухняним громадянином, позитивно характеризується за місцем проживання та не притягувався до адміністративної відповідальності. Також, стверджує апелянт, в матеріалах адміністративної справи відсутні дані, які б свідчили про те, що він систематично здійснює перевезення громадян та отримує за це будь-яку винагороду або дохід.

В судовому засіданні ОСОБА_3, підтримавши апеляційну скаргу, з мотивів в ній зазначених, просив її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції.

Інспектор ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні указав, що, на його думку, рішення суду про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності відповідає вимогам закону, тому постанова місцевого суд є законною та обґрунтованою. В судовому засіданні він пояснив, що ним 08.08.2016 року при замовленні таксі «Авалон» м. Черкаси з залізничного вокзалу на вул. Благовісна, 299, підїзд № 2 було встановлено, що гр. ОСОБА_3 здійснює діяльність без реєстрації в порушення ч. 1 ст. 58 ГКУ.

Інспектор Недоступ О. О. підтримала позицію свого колеги.

Заслухавши пояснення апелянта, інспекторів, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюється наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст. 252 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Єдиним джерелом доказування того, що в діях обвинуваченого є склад поставленого йому у вину правопорушення, є сам протокол про відповідне адміністративне правопорушення, а також витяг з ЄДР юридичних та фізичних осіб підприємців про те, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з видом діяльності «Роздрібна торгівля на ринках».

При цьому у змісті протоколу про адміністративне правопорушення навіть не указано, здійснення якої діяльності без реєстрації вчинив ОСОБА_3 Тобто неконкретизованою є обєктивна сторона правопорушення.

Крім цього, невірно вказана дата народження обвинуваченого, а саме замість 29 вказане 25 березня 1983 року. Суд розуміє, що найімовірніше це є опискою, однак фактично залишається незрозумілим, кому було висунуте публічне обвинувачення. Тобто невстановлений субєкт правопорушення.

Оскільки сам обвинувачений категорично заперечує факт вчинення ним правопорушення, й інших доказів, крім змісту протоколу, на підтвердження того, що склад правопорушення встановлений, немає, суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з принципу презумпції невинуватості, у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що склад правопорушення за ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_3 належно підтверджений.

Факт того, що обвинувачений у суді першої інстанції визнавав свою вину, про що вказано в оскаржуваному рішенні, категорично заперечується обвинуваченим в апеляційній скарзі, тому не може розглядатися як доказ. Таким чином, за відсутності інших належних і допустимих доказів винуватості особи, цей факт не може визнаватися достатнім для становлення вини.

На думку апеляційного суду, таке ставлення з боку представників ДФС до складання протоколу як документу, згідно з яким особі висувається публічне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, є недопустимим. Також недопустимим є й подібний спрощений підхід до розгляду справ про адміністративне правопорушення судом першої інстанції.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2016 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко