Справа № 494/1255/16-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, паспорт серії КМ 215621, одружений, мешкає за адресою: Одеська область, м. Березівка, вул. Шевченка, 3 за частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 року до Березівського районного суду Одеської області від Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП.

Згідно протоколу серії АА №394292 від 31.10.2016 року встановлено, що порушник 06.09.2016 року ОСОБА_1 на автодорозі «Київ-Одеса» здійснював перевезення вантажів без наявного свідоцтва про реєстрацію субєкта підприємницької діяльності, чим порушив Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та без документів визначених ст.. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В судовому засіданні 10.11.2016 року порушнику права, передбачені ст.268 КУпАП - розяснені. З вказаним протоколом не погодився та просив закрити провадження по справі, у звязку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Просив відкласти розгляд справи для надання письмових пояснень та залучення представника.

Представник порушника у судовому засіданні 17.11.2016 року категорично не погодився з протоколом та зазначив, що ОСОБА_1 перевозив свій власний вантаж, про що зазначив у поясненнях. Крім того вказав, що він не займається підприємницькою діяльністю та не є субєктом господарювання, про що вказано з довідки - що ФОП ОСОБА_1 припинено. Вважає, що ОСОБА_1 не зобовязаний був реєструватися підприємцем для перевезення свого майна. Також представник порушника вказав, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено неналежним чином, а саме: не зазначено свідків, та взагалі не зрозуміло в чому він обвинувачується за адміністративним протоколом. Також зіслалався на обґрунтування зазначені у поясненнях на адміністративний протокол.

Вислухавши пояснення порушника, представника порушника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить висновку про закриття провадження по справі у відповідності до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП у звязку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, виходячи з наступного:

Згідно з ч. 4ст. 129 Конституції Україниоднією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов'язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно ст. 254 КУпАП «Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності…».

Відповідно до ст. 280 КУпАП «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол серії АА №394292 від 31 жовтня 2016 року, яким передбачено правопорушення ч.1 ст.164 КУпАП. Однак, з вказаним протоколом порушник не погодився, про що поставив відмітку не згоден. Також, у матеріалах адміністративної справи на підставі яких був складений адміністративний протокол також відсутній підпис порушника та взагалі останній відмовився від його підпису, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з права людини /справа «Надточій проти України» ( заява №7460/03)/ Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з п.а ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50р. кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього

При цьому, вказані вимоги процесуального закону співробітником поліції, належним чином не дотримані, та всупереч вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.256 КУпАП, належним чином не досліджено обставини, що підлягають доказуванню у даній справі.

Всупереч вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано суть правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП (не зазначено кому саме останній надавав перевезення вантажу, відсутні пояснення осіб (особи).

Формулювання обвинувачення у викладеній в протоколі формі, а також посилання на порушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 164 КУпАП, та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», «Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», не відображає усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і є незрозумілим, тобто у ньому не викладено конкретної суті дій особи, щодо якої складено протокол, що позбавляє останнього можливості ефективно захищатися від пред'явленого обвинувачення (порушено право на захист) і робить неможливим об'єктивний розгляд справи.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП передбачено: «Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами».

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України.

Суд вважає зазначити, що суб'єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, у спосіб, що передбачений чинним законодавством, з'ясувати всі обставини, що мають значення для складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності порушника.

Під час розгляду справи встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст.164 КУпАП в матеріалах справи відсутні пояснення свідків, що в своїй сукупності свідчить про поверхове і формальне ставлення працівників поліції та управління Укртрансбезпеки у Одеській області до належного і якісного оформлення адміністративних матеріалів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до частини першої ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.164 ч.1 КУпАП, диспозиція якої передбачає «провадження господарської діяльності». Об'єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва - підприємцями (ч. 2 ст. 3 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як субєкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Однак з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що порушник здійснювала регулярну, постійну та суттєву діяльність.

Тобто, суб'єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується наявністю умислу правопорушника, спрямованого на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Більш того, згідно довідки щодо фізичної особи-підприємця вказано, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 отримав прибуток за перевезення вантажу, що також не відображено і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім наведеного, суд враховує, що до протоколу про адміністративне правопорушення не було надано відомостей, які б свідчили, що інспектором або іншою уповноваженою особою Укртрансбезпеки було здійснено перевірку баз даних з метою зясування, чи звертався ОСОБА_1 з відповідною заявою на отримання ліцензії для надання відповідних послуг.

Водночас, згідно пояснень від 31.10.2016 року вказано, що ОСОБА_1 перевозив зерно для власного використання, так як він не є підприємцем, про що також проігноровано інспектором.

Згідно ст. 9 КУпАП «адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Відповідно до ст. 7 КУпАП встановлено: «Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності».

Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Отже, зважаючи на надані заперечення та пояснення представника порушника, суд доходить висновку про відсутність складу та події адміністративного правопорушення, передбачений ст. 164 ч.1 КУпАП, прямих, безспірних і безсумнівних доказів вини ОСОБА_1 в ході судового засідання не добуто, вини в судовому засіданні не встановлено, суду не надано достатньо доказів про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись статями 247, 283, 284 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за частиною першою статті 164 КУпАП - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП,

Постанова може бути оскаржена Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.А. Римар