Справа №: 297/1691/16-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Фейір О. О з участю прокурора Дибець Р. В., захисника ОСОБА_1, розглянувши матеріали, що надійшли з Ужгородського гарнізону військової прокуратури Західного регіону України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженої, має на утримані 2 неповнолітніх дітей, працюючої інспектором прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Вілок» ІІІ категорії (тип Б), громадянки України,

за ст. 172-8 КУпАП

встановив:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією № 2 від 12.07.2016 року, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Лужанка» ІІІ категорії (тип Б), в період з 08:00 годин 08.12.2015 року по 20:00 годин 09.12.2015 року виконувала службові обовязки в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів» з охорони державного кордону України у місцевому пункті пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону. 09.12.2015 року о 16:35 годин для перевірки документів з метою перетину державного кордону України на «виїзд» до пункту пропуску «Лужанка» прибув громадянин України ОСОБА_3 Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, здійснивши перевірку паспортних даних громадянина України ОСОБА_3, під час якої їй стало відомо про наявність заборони на виїзд з території України ОСОБА_3, здійснила безперешкодний пропуск вказаного громадянина на «виїзд» із території України на підставі предявленого останнім рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 року про скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 діяла умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, розраховуючи на одержання від громадянина України ОСОБА_3 будь-якої неправомірної вигоди. Однак після оформлення паспортного документу та здійснення пропуску громадянина України ОСОБА_3 останній не передав будь-якої винагороди старшому прапорщику ОСОБА_2 та не висловив обіцянки щодо передачі такої.

Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 порушила встановлені ч. 1 ст. 24 та ч. 1 ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо використання своїх службових повноважень з метою одержання неправомірної вигоди для себе, а також щодо використання в інший спосіб у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у звязку з виконанням службових повноважень, та її дії кваліфіковано за ст. 172-8 КУпАП, як незаконне розголошення або використання в інший спосіб особою у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у звязку з виконанням службових повноважень.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що, виконуючи службові обовязки у місцевому пункті пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка», прапорщик ОСОБА_4 передав їй документи громадянина ОСОБА_3 та копію рішення суду про скасування арешту. Перевіривши дані документи, впевнившись, що є всі підстави пропустити ОСОБА_3 за межі України, так як судом скасовані обмеження відносно останнього, ОСОБА_2 пропустила вказаного громадянина через державний кордон України. Також зазначила, що вона не розраховувала на те, що ОСОБА_3 надасть їй будь-яку винагороду за пропуск його за межі України. Також останній не висловив жодної обіцянки про надання їй винагороди. Просила провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за можливе закрити провадження відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, пояснення захисника, який просив закрити провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

При вирішенні питання щодо наявності вини особи у вчинення будь-якого корупційного правопорушення необхідно керуватись не тільки диспозицією норми КУпАП, а також враховувати загальне поняття корупції, передбачене ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції». Так, корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч. 1 ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей.

Тобто, невідємними ознаками корупції є з одного боку використання службових повноважень як форма діяння з метою отримання неправомірної вигоди, а з іншого боку обіцянка, пропозиція чи надання неправомірної вигоди.

Таким чином, не може бути визнано корупційним правопорушенням діяння, якщо воно не відповідає визначеному у законі опису діяння або не вчинено з метою, визначеною в законі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП, з посиланням на порушення ч. 1 ст. 24 та ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про запобігання корупції».

Частиною 1 ст. 24 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено обовязок особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, вжити відповідних заходів.

Як вказано в протоколі, що підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3 не надав будь-якої винагороди ОСОБА_2 за вчинені нею дії та не висловив обіцянки щодо передачі такої нагороди.

Отже, в діях ОСОБА_2 відсутнє порушення ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про запобігання корупції».

Частиною 1 ст. 43 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено обовязок осіб, зазначених у п. 1, п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, не розголошувати і не використовувати в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у звязку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обовязків, крім випадків, встановлених законом.

З пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 вбачається, що вона не використовувала і не могла використати інформацію про наявність доручення правоохоронного органу про заборону виїзду за кордон ОСОБА_3 та про наявність судового рішення про скасування арешту, накладеного на майно останнього, у власних інтересах, оскільки будь-якої неправомірної вигоди з цього не одержала та не могла одержати.

Так, диспозиція ст. 172-8 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне розголошення або використання в інший спосіб особою у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у звязку з виконанням службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 діяла умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, розраховуючи на одержання від громадянина України ОСОБА_3 будь-якої неправомірної вигоди.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, обовязковою ознакою субєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП, є наявність спеціальних мотиву задоволення власних інтересів особою, яка незаконно використовує інформацію, що стала їй відома у звязку з виконанням службових повноважень, та мети одержання неправомірної вигоди.

При цьому, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 переслідувала мету одержання неправомірної вигоди. Таке не було доведено і в судовому засіданні.

З вищенаведеного вбачається, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У звязку з наведеним, вважаю провадження у справі відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутності в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 9, ст. 172-8 п. 1 ст. 247 КУпАП, ст. ст. 283, 284 КУпАП,

постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 172-8 КУпАП закрити, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя О. О. Фейір