АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1381/2016 Постанова винесена суддею Жмудь В.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт.Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, 2013 р.н., працюючого директором ТОВ «ТВК Метиз», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (п/б), який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 05 серпня 2016 року о 18 год. 03 хв. на виїзді з вул. Велика Кільцева дорога на пр. Палладіна в сторону пр. Перемоги в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Nissan Tiida», державний номерний знак НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «DAF», державний номерний знак НОМЕР_3, з напівпричепом «Krone SDR 27», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 11.10, 13.1 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та такою, що винесена необ'єктивно, без урахування всіх обставин справи, просить її скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, не надавши відповідної оцінки всім наявним у матеріалах справи обставинам та доказам, що їх підтверджують, що призвело до невірного вирішення справи. При цьому, в матеріалах справи міститься достатньо доказів відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він не вчиняв дій (умисних чи з необережності), спрямованих на порушення правил дорожнього руху, більш того, інспекторами УПП було вчинено ряд суб'єктивних, упереджених та необ'єктивних дій, спрямованих на встановлення виключно його вини, при тому, що навіть з матеріалів ДТП вбачається вина іншого учасника ДТП ОСОБА_3

Зокрема, як вказує апелянт, суддею не враховано його пояснення щодо обставин справи, відповідно до яких він рухався в другій смузі, а водій вантажного автомобіля заїхав в другу смугу дорожнього полотна на розв'язку та здійснив удар в ліву сторону його автомобіля і продовжував рух, штовхаючи його автомобіль зі смуги його руху вправо, та не зазначено у постанові будь-яких доказів, які б спростовували його пояснення та надані ним докази, і навіть не було враховано те, що не бачити вантажний автомобіль він не зміг би навіть фізично, враховуючи його розмір, а навпаки водій вантажного автомобіля міг не побачити його ТЗ під час маневру, оскільки існують «мертві зони», однак це не позбавляє водія вантажного автомобіля від відповідальності та необхідності дотримуватись ПДР, як не було враховано і те, що в його авто знаходились його дружина та маленька дитина, і він жодним чином не наражав би їх на небезпеку, здійснюючи будь-які маневри у щільному потоці автомобілів.

При цьому зазначає, що він неодноразово наголошував на тому, що не порушував правил дорожнього руху та рухався просто прямо по другій смузі, не здійснюючи жодних маневрів та рухів по полосам та не прискорюючись і не гальмуючи, однак судом ці пояснення проігноровані і не відомо з чого зроблено висновок, який не підтверджується жодним доказом, що він рухався по роздільній смузі.

Крім того, не було судом враховано, що транспортний засіб, яким він керував, частково знаходився на розмітці лише через те, що він намагався уникнути зіткнення із транспортним засобом, який створив небезпечну ситуацію для його автомобіля, що навпаки мінімізувало пошкодження обох транспортних засобів та він фактично був виштовхнутим зі своєї смуги руху вантажним автомобілем, який здійснив удар та має набагато більшу масу ніж його автомобіль.

Таким чином, судом не взято до уваги та проігноровано і той факт, що водій вантажного автомобіля порушивши п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 ПДР України спричинив ДТП, яке знаходиться у причинному зв'язку з невиконанням своїх обов'язків водієм вантажного автомобіля, а не порушенням ним ПДР, тобто і його діях відсутні умисні та необережні винні ознаки.

Проте, дані обставини не були враховані і суддею під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, оскільки суд першої інстанції не більше ніж формально підійшов до встановлення обставин справи, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, так як матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини, і жодних доказів, що ним були порушенні ПДР в постанові не наведено та до матеріалів справи не долучено.

Також вказує й на те, що в протоколі не зазначено, з якою швидкістю рухалися обидва учасника ДТП, оглядовість дороги, ту обставину, що він рухався у своїй полосі дорожнього полотна, а інший учасник ДТП здійснював маневр, що і призвело до ДТП, та не було враховано і зазначено у протоколі або схемі ДТП наявність чи відсутність гальмової смуги обох ТЗ учасників ДТП, а також не долучено жодних відеоспостережень або інших доказів, які б слугували підтвердженням висновків інспекторів ДПП.

Крім вищенаведеного, не було враховано і ту обставину, що водій ОСОБА_3 здійснював вантажні перевезення на великі відстані, другу добу не спав, про що повідомив йому одразу після ДТП до приїзду працівників поліції, однак, в подальшому змінив свої показання, та керував ТЗ без напарника, що саме ним не було враховано особливості вантажу та безпечної дистанції при здійсненні маневру. Крім того, іншим учасником ДТП маневр здійснювався майже на пішохідному переході, що заборонено ПДР, а тому він ніяк не міг передбачити можливого маневру з його боку.

На думку апелянта, не визначився суддя в своїй постанові і з приводу наведених ним у письмових поясненнях порушень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що зайвий раз доказує неповноту та необ'єктивність судді під час дослідження всіх наявних доказів у справі.

Так, на порушення вимог п. 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та ч. 1 ст. 256 КУпАП, в протоколі не зазначено потерпілого та не визначено чи заподіяно матеріальну шкоду ТЗ учасникам ДТП, що зайвий раз доказує, що працівники УПП не змогли достеменно визначити, хто з учасників ДТП є потерпілим у даній події.

Крім того, в протоколі не зазначено та не роз'яснено ст.ст. 55, 56, 59 Конституції України, не повідомлено його про час та дату розгляду справи в суді, не були відібрані пояснення свідків, хоча такі були на місці події.

Також на порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, на схемі ДТП не відображено сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів, а саме, їх розміщення відносно елементів проїжджої частини або не зроблено запис про їх відсутність.

Будучи належним чином сповіщеним про день та час слухання справи, другий учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з'явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не направив, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п. 11.10, 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - про недотримання ним під час керування 05 серпня 2016 року о 18 год. 03 хв. на виїзді з вул. Велика Кільцева дорога на пр. Палладіна в сторону пр. Перемоги в м. Києві автомобілем «Nissan Tiida», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок неналежного врахування дорожньої обстановки та проявленої неуважності, безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем «DAF», державний номерний знак НОМЕР_3, з напівпричепом «Krone SDR 27», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_3, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПта підписаний ОСОБА_2 без будь-яких зауважень; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на виїзді з вул. Велика Кільцева дорога на пр. Палладіна в сторону пр. Перемоги в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, їх розташування після зіткнення, характеру і локалізації механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 і ОСОБА_3щодо обставин події, та у фотознімках, на яких зображено розташування автомобілів «Nissan Tiida» та «DAF» з напівпричепом «Krone SDR 27» після зіткнення.

При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що він рухався в другій смузіпрямо, не здійснюючи жодних маневрів та рухів по полосам, та не прискорюючись і не гальмуючи, а водій вантажного автомобіля заїхав в другу смугу дорожнього полотна на розв'язку та здійснив удар в ліву сторону його автомобіля і продовжував рух, штовхаючи його автомобіль зі смуги його руху вправо, тобто не порушував Правила дорожнього руху, що б призвело до зіткнення транспортних засобів, були ретельно перевірені суддею місцевого суду та обґрунтовано відхилені як не спроможні, оскільки вони повністю спростовуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, такі твердження ОСОБА_2 спростовуються поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди та при розгляді справи в суді першої інстанції, про те, що він рухався по вул. Велика Кільцева дорога у крайній правій смузі руху, але лівіше до горизонтальної розмітки з середньою смугою руху, оскільки праворуч від нього в цій же смузі рухалися ще два потоки автомобілів, і коли він повернув на виїзд на пр. Перемоги та рухався у крайній лівій смузі руху, відчув удар з правої сторони свого автомобіля і одразу зупинився та вийшовши з автомобіля побачив, що біля правого переднього колеса його автомобіля стоїть автомобіль «Nissan Tiida», який знаходився між двома смугами руху, на горизонтальній розмітці.

Підстав не приймати до уваги зазначені свідчення немає й у суду апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Так, зі схеми дорожньої-транспортної пригоди, правильність якої не оспорювалась учасниками пригоди при її складанні, в якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, а також пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, видно, що в результаті зіткнення в автомобілі «Nissan Tiida» було пошкоджено ЛФП лівої частини переднього бамперу, деформовано та пошкоджено ЛФП переднього лівого крила, деформовано та пошкоджено ЛФП передньої лівої дверці, розбитий лівий повторювач повороту на крилі, пошкоджено ліве дзеркало заднього огляду, а в автомобілі «DAF» - пошкоджено ЛФП та деформовано праву частину переднього бамперу, пошкоджено ЛФП передньої правої дверці, деформовано ковпак переднього правого колеса, напівпричеп «Krone SDR 27» пошкоджень не отримав.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Nissan Tiida» та «DAF» з напівпричепом «Krone SDR 27»свідчать про те, що саме передньою лівою частиною автомобіль «Nissan Tiida» контактував із правою передньою частиною автомобіля «DAF» з напівпричепом «Krone SDR 27».

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями розташування транспортних засобів після зіткнення.

Тобто дані схеми ДТП щодо місця розташування автомобілів «DAF» з напівпричепом «Krone SDR 27» та «Nissan Tiida» після зіткнення та їх пошкоджень, вказують на те, що ОСОБА_3 почав здійснювати маневр виїзду з вул. Велика Кільцева дорога на пр. Перемоги раніше, ніж його почав виконувати ОСОБА_2, який, намагаючись його випередити, рухався по горизонтальній розмітці, яка розділяє дві смуги руху в попутному напрямку, а відтак останній повинен здійснювати свій маневр безпечно та дотримуючись безпечного бокового інтервалу.

Отже, сукупність приведених вище доказів, які були досліджені судом першої інстанції, свідчить про недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 11.10, 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких, на дорогах, проїзна частина яких поділена на смуги руху лініями дорожньої розмітки, забороняється рухатися, займаючи одночасно дві смуги, а наїжджати на переривчасті лінії розмітки дозволяється лише під час перестроювання, при цьому водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну «безпечний інтервал», яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Що стосується тверджень ОСОБА_2, що транспортний засіб, яким він керував частково знаходився на розмітці лише через те, що він намагався уникнути зіткнення із транспортним засобом, який створив небезпечну ситуацію для його автомобіля, то вони є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких за вказаних ним обставин є неможливим як те розташування транспортних засобів після зіткнення, так і ті пошкодження та місце зіткнення, що зафіксоване на схемі ДТП, адже в протилежному випадку, за вказаних ОСОБА_4 обставин, його транспортний засіб, зважаючи на габарити автомобіля «DAF» з напівпричепом «Krone SDR 27» отримав би пошкодження всієї лівої сторони, а не лише передньої лівої.

Крім того, досліджені докази свідчать про те, що небезпечна ситуація є наслідком поведінки ОСОБА_2, який, під час руху на виїзд на пр. Перемоги в м. Києві не врахував дорожню обстановку, не був уважним та не дотримався безпечного бокового інтервалу, а тому її уникнення могло бути забезпечено виключно шляхом дотримання ним вимог цих пунктів Правил дорожнього руху.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляції ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про порушення виключно водієм ОСОБА_3 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.