Справа № 442/5371/16-п Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 33/783/647/16 Доповідач: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Апеляційний суд Львівської області в складі:

судді - Стельмаха І.О.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Білинського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Білинського М.О. на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2016 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючий генеральним директором ПрАТ ТЕК «Західукртранс», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він перебуваючи на посаді генерального директора ПрАТ ТЕК «Західукртранс», допустив порушення вимог законодавства про працю, зокрема ч.4 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» в частині виплати заробітної плати за час щорічної відпустки пізніш ніж за три дні до її початку, а саме: п.1 наказу № 45к від 06 травня 2016 року надано щорічну відпустку ОСОБА_3 з 10 травня 2016 року, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки виплачено частинами 20 травня 2016 року у розмірі 1500 грн. та 07 червня 2016 року у розмірі 1 823 грн.; п.1 наказу № 50к від 17 травня 2016 року надано щорічну відпустку ОСОБА_4 з 19 травня 2016 року, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки виплачено частинами 20 травня 2016 року у розмірі 1500 грн. та 07 червня 2016 року у розмірі 1 823 грн.; п.2 наказу № 63к від 14 червня 2016 року надано щорічну відпустку ОСОБА_5 з 15 червня 2016 року, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки виплачено частинами 22 червня 2016 року у розмірі 1500 грн. та 07 липня 2016 року у розмірі 747 грн. 18 коп., згідно відомості нарахування коштів на карткові рахунки співробітників № 924; п.1 наказу № 66к від 21 червня 2016 року надано щорічну відпустку ОСОБА_6 з 21 червня 2016 року, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки виплачено частинами 22 червня 2016 року у розмірі 1500 грн. та 07 липня 2016 року у розмірі 2291 грн. 01 коп., згідно відомості нарахування коштів на карткові рахунки співробітників № 924.

На постанову судді захисник Білинський М.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження захисник Білинський М.О. зазначає, що повідомлення про призначення розгляду справи на 17 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав лише 23 серпня 2016 року, а про винесення постанови судді дізнався 25 серпня 2016 року, після звернення його захисника до суду.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник Білинський М.О. покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та несправедливою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Протокол від 08 липня 2016 року складався без участі ОСОБА_1, оскільки він в той день перебував у відрядженні за межами території України, й відповідно про результати перевірки та складання щодо нього протоколу йому нічого відомо не було. Перевірка здійснювалася на підставі звернення колишнього працівника підприємства ОСОБА_7, і порушень щодо нього виявлено не було. Однак в порушення абз.7 ч.1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» інспектор ОСОБА_9 здійснювала перевірку не лише щодо ОСОБА_7, але й інших працівників, що не було підставою для позапланової перевірки. В діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в заявах про надання відпустки працівники просили провести виплату заробітної плати за весь час щорічної відпустки разом з виплатою підприємством авансу (заробітної плати), що і було узгоджено між працівниками та роботодавцем. Відповідно до параграфа 2 ст. 7 Конвенції № 132 «Про оплачувані відпустки», ратифікованої Законом України від 29 травня 2001 року № 2481-ІІІ, суми, що належать до виплати за час відпустки (частину), виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця. Такою угодою є заява працівника з особистим проханням про виплату відпусткових в інший термін, яка була узгоджена з роботодавцем. Отже виплата заробітної плати за час відпустки працівникам здійснено у відповідності з нормами чинного законодавства. В порушення вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суддею першої інстанції належним чином не з'ясовано обставин щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення. Про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений.

Заслухавши пояснення ОСОБА_8 та його захисника Білинського М.О. на підтримку апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження захиснику Білинському М.О. слід поновити, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи захисника Білинського М.О. щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя в порушення вимог ст. 280 КУпАП допустив істотну неповноту з'ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення.

Допущена судом першої інстанції неповнота з'ясування обставин усунута при розгляді справи апеляційним судом шляхом дослідження доказів та допиту в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та головного державного інспектора ОСОБА_9, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст. 41 КУпАП настає за порушення вимог законодавства про працю.

ОСОБА_1 у вину поставлено порушення вимог ч.4 ст. 115 КЗпП України і ст. 21 ЗУ «Про відпустки», а саме те, що згідно з наказами про відпустку заробітна плата працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за час щорічної відпустки виплачувалася пізніше ніж за три дні до початку наданої відпустки, чим порушено ч.1 ст. 41 КУпАП.

Частино першою статті 41 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч.4 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст. 21 ЗУ «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Відповідно до вимог частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_1 та долучених до матеріалів справи документів вбачається, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді генерального директора ПрАТ ТЕК «Західукртранс», підписав накази про надання відпусток працівникам підприємства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до параграфа другого статті 7 Конвенції № 132 «Про оплачувані відпустки (переглянута в 1970 році)», ратифікованої Законом України від 29 травня 2001 року № 2481-ІІІ, суми, що належать до виплати за час відпустки (частину), виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачене в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця.

Згідно з положеннями частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Міністерство соціальної політики України своїм листом від 05 січня 2012 року № 7/13/133-12 «Про виплату відпусткових» надало роз'яснення щодо порядку та термінів виплати заробітної плати за період надання щорічної відпустки, відповідно до яких, враховуючи положення зазначеної статті Конвенції та те, що конкретний період надання щорічної відпустки або її частини узгоджується між працівником і роботодавцем, у разі необхідності отримання щорічної відпустки (або її частини) у стислі терміни (у зв'язку із сімейними обставинами, станом здоров'я тощо) в заяві працівник може висловити своє бажання про отримання заробітної плати за не в терміни, визначені між працівником та роботодавцем.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема заяв працівників підприємства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про надання їм щорічної відпустки, останні в заявах просили керівництво підприємства виплатити їм заробітну плату за час відпустки разом з виплатою підприємством авансу (заробітної плати), тобто між вказаними працівниками та роботодавцем було узгоджено інший строк виплати заробітної плати за час відпустки, ніж той, що передбачений ч.4 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст. 21 ЗУ «Про відпустки» (а.с.27-30).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на допущені порушення вимог КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1

За змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Згідно з ч.2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу № 13/03/101/0325 від 08 липня 2016 року (складеного головним державним інспектором ОСОБА_9) ОСОБА_1 від надання пояснень та підписання протоколу відмовився.

Свідок ОСОБА_9 - головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що перевіривши накази про відпустки на підприємстві, директором якого є ОСОБА_1, нею було виявлено порушення вимог законодавства про працю щодо виплати заробітної плати працівникам підприємства за час щорічної відпустки. Про наявність заяв працівників щодо надання їм відпусток, в яких вони просили виплатити заробітну плату за час щорічної відпустки разом з виплатою підприємством авансу їй було відомо. Перевірка розпочалася 07 липня 2016 року, в той час коли ОСОБА_1 знаходився на підприємстві та йому було відомо про її проведення. Однак 08 липня 2016 року, коли було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_10 на підприємстві вже не було, а бухгалтер повідомив, що він перебуває у відрядженні, а тому нею через декілька днів було внесено до протоколу відомості про те, що ОСОБА_1 від надання пояснень та підпису відмовився, та копію протоколу направлено на адресу ПрАТ ТЕК «Західукртранс» поштою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення від 08 липня 2016 року щодо нього, у його присутності не складався, копія протоколу йому не надавалась, й він не міг відмовитись від підписання протоколу та отримання його копії, оскільки в цей день на підприємстві його не було, оскільки він перебував у відрядженні в м. Києві. Також зазначив, що копія вказаного протоколу на підприємство поштою не надходила.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, як такий, що складений з порушенням вимог закону не може вважатися допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Білинському М.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2016 року.

Апеляційну скаргу захисника Білинського М.О. задовольнити.

Постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2016 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Стельмах