П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2016 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Старовойтова С.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної служби МВС України в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Київської області, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, 20 серпня 2016 року о 03 годині 55 хвилин, керував транспортним засобом «Hyundai Tucson» державний номер НОМЕР_1, по проспекту Броварський, 5-і, в місті Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від медичного огляду, для встановлення стану сп'яніння в установленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судові засідання, призначені на 16.09.2016 року, 30.09.2016 року, 11.10.2016 року, 04.11.2016 року, 07.11.2016 року, 10.11.2016 року, ОСОБА_1 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, 15.09.2016 року, 28.09.2016 року, 10.10.2016 року, 02.11.2016 року, 07.11.2016 року, 09.11.2016 року, ОСОБА_1 подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

В своїх клопотаннях про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 посилався на поганий стан здоров'я та додавав до них копії довідок про те, що він на час розгляду справи знаходиться на лікуванні, а тому не може з'явитися до суду.

Судом було здійснено запит до відділу загальної канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва з метою встановлення, ким саме були подані клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно відповіді від 10.11.2016 року, вхідний № 64347/1, наданої діловодом відділу загальної канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_2, клопотання про відкладення розгляду справи, від 15.09.2016 року вхідний № 53310/1, від 28.09.2016 року вхідний № 55721/1, від 10.10.2016 року вхідний № 58253/1, від 02.11.2016 року вхідний № 62626/1, від 07.11.2016 року вхідний № 63531/1, від 09.11.2016 року вхідний № 64075/1, подавалися особисто ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав визнання неявки ОСОБА_1 в судові засідання поважною, так як він особисто приходив до суду щоб подати клопотання про відкладення розгляду справи, в той час як не з'являвся в судові засідання, що на думку суду свідчить про те, що він намагається затягнути розгляд справи та ухилитись від відповідальності за вчинене правопорушення. Тому суд вважає можливим розглянути справу ц відсутність ОСОБА_1

Згідно абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Згідно абз. 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду роз'яснено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно з абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення.

В матеріалах справи містяться докази, що підтверджують вину ОСОБА_1, а саме: з пояснень свідків, які засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду (а.с.5).

Суд, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення, приходить до висновку, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, суд вважає, що на нього слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, згідно ст. 40? КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку його накладено у розмірі визначеному ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року (зі змінами і доповненнями).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 40?, 130 ч. 1, 252, 283-285, 289, 291, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати, що на день винесення постанови становить 275 гривень 60 копійки.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя: