П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.03.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Симаченко Л. І., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянув адміністративну справу за його апеляцією на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортних засобів строком на один рік.

Постановлено стягнути судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 10 серпня 2015 року, о 2 й годині 5 - ти хвилинах, на вул. Минайській в м. Ужгороді Закарпатської області в порушення вимог п.п. а) п. 2.9 ПДР України керував автомобілем марки «БМВ - 5», реєстраційний номерний знак WPH FC 54, в стані алкогольного спяніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що про час і місце розгляду справи повідомлений не був, судовий розгляд відбувся без його участі, про наявність постанови суду дізнався 23 листопада 2015 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Вважає, що строк на апеляційне оскарження ним не пропущений. Зазначає, що викладені в постанові суду обставини не відповідають дійсності й не підтверджуються жодними доказами. Огляд на стан спяніння проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП. Вказує, що судом застосовано найсуворіший вид адміністративного стягнення, незважаючи на те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, автомобіль йому потрібен для поїздок на навчання і спортивні змагання, а позбавлення права керування транспортними засобами може негативно позначитися на його карєрі та матеріальному становищі сімї.

В доповненні до апеляції вказує, що у вчиненому щиро розкаявся, просить не позбавляти його водійських прав, оскільки часто на власному автомобілі виїжджає на спортивні змагання за межі області.

Переглянувши справу в межах апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав змінену апеляційну скаргу та просив помякшити накладене стягнення; перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що змінена апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції відбувся всупереч вимогам ст. 268 КУпАП у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копія постанови ОСОБА_1 своєчасно направлена не була. Про судове рішення він дізнався 23 листопада 2015 року, що підтверджується заявою про видачу копії постанови суду. Апеляційна скарга подана 30 листопада 2015 року, тобто у передбачений законом десятиденний строк з моменту вручення особі копії оскаржуваного судового рішення. Отже, строк на апеляційне оскарження не порушено. ( а. с. 8, 9, 10, 11, 12 ).

Що стосується апеляційних вимог, то слід зазначити, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини адміністративного правопорушення, які повністю підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення АП 1 № 451970 від 10 серпня 2015 року та висновком медичного огляду № 504 від 10 серпня 2015 року і ОСОБА_1 не оскаржуються. ( а. с. 1, 2 ).

Дії правопорушника вірно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Кваліфікація дій ОСОБА_1 також не оспорюється.

Разом з тим, приймаючи рішення про вид стягнення, суд не врахував вимоги ст. 23 КпАП України щодо мети адміністративного стягнення, яка полягає не тільки в караності, а і у вихованні особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. Суд при наявності в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП альтернативного виду стягнення, не обґрунтував, чому він прийняв рішення про необхідність накладення на правопорушника стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. До того ж, в постанові суду взагалі відсутнє будь яке мотивування рішення про накладення стягнення, що свідчить про необґрунтованість постанови суду в цій частині.

Враховуючи, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, є студентом УжНУ, гравцем ТОВ «Футбольний клуб «Говерла», постійно виїжджає на змагання за межі Закарпатської області на власному автомобілі, апеляційний суд вважає за можливе змінити постанову суду в частині накладення стягнення і застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу. (а. с., а. с. 27- 38, 41, 42, 43).

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, Апеляційний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_1 про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині накладення стягнення змінити. Накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот птдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5950 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_2