Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №323/2791/16-п Головуючий в 1 інст. Плечищева О.В.
Провадження №33/778/314/16 Доповідач в 2 інст. Городовенко В.В.
Категорія ст.172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Городовенко В.В.,

за участю:

прокурора Євсюкова Ф.Б.,

особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2, та його захисника-адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Мартиш М.М. на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У постанові зазначено, що відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що Кіровською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_2 було укладено договори підрядів №01-03 від 12 квітня 2016 року та №01-05 від 17 травня 2016 року на виконання робіт (надання послуг) з ПП «Дукос» в особі директора ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_2, тобто є близькою особою. Предмети договорів передбачають проведення робіт з поточного ремонту службової кімнати №1-5 приміщення на суму 13 181 грн., та проведення робіт по заміні вікон приміщень Кіровської сільської ради Оріхівського району на суму 34 253 грн.

Тобто ОСОБА_2, діючи як голова Кіровської сільської ради Оріхівського району, достовірно знаючи про наявність в нього реального конфлікту інтересів, а саме: суперечності між його приватним інтересом (зумовлений сімейними стосунками) та його службовими повноваженнями, що впливають на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень, не повідомив свого безпосереднього керівника (сесію Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області) про наявність реального конфлікту інтересів, а саме: про наявність договірних взаємовідносин з ПП «Дукос», де засновником та директором є його дружина ОСОБА_5, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі, суд зазначив, що матеріали адміністративної справи не містять даних, які б з достовірністю свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо ОСОБА_2 шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у нього особистого корисливого інтересу. Крім того відсутні об'єктивні дані, які б достовірно свідчили про спонукання головою депутатів Кіровської сільської ради до голосування за рішення на його користь.

Не погодившись з вищевказаною постановою суду першої інстанції прокурор Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Мартиш М.М. звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду щодо ОСОБА_2 скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Окрім того, в апеляційній скарзі прокурор посилається на ст.250 КУпАП, та на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ щодо застосування норм КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою у даній адміністративній справі.

Вислухавши думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга має бути прийнята до апеляційного провадження з підстав викладених у ній; ОСОБА_2, який вважав, що діючим КУпАП прокурор позбавлений права оскарження даної постанови суду; захисника-адвоката ОСОБА_3, яка заявила клопотання про повернення апеляційної скарги прокурору з мотивів, що вона подана особою яка не має права на апеляційне оскарження; перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.250 КУпАП, при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосування законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення прокурор має право, в т.ч., оскаржувати постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст.287 КУпАП (в редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ), постанова в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором лише у випадках, передбачених частиною 5 ст.7 цього Кодексу, якою передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287, та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, оскаржуваною постановою заходи примусового характеру, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, не застосовувались.

Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП, та не має законодавчо визначених повноважень на оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.287 КУпАП, та ч.2 ст.294 КУпАП.

Посилання прокурора на ст.250 КУпАП, та на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ щодо застосування норм КУпАП, як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч.1 ст.250 КУпАП, визначено вичерпний перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08 грудня 2015 року за №49-у/2015 у справі №2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287, та ч.2 ст.294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст.294 КУпАП, та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, вважаю, що вказана апеляційна скарга на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, підлягає поверненню прокурору Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Мартиш М.М.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу подану на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, повернути прокурору Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Мартиш М.М.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.В. Городовенко