АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1955/16-п Номер провадження 33/786/382/16Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Захожай О.І.,

при секретарі - Григоровій М.В.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миргородського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275, 60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови ОСОБА_2 визнаний винуватим в наступному.

14.08.2016 року, 22.40 год., ОСОБА_2 в с.Великі Сорочинці, керуючи транспортним засобом марки „Mercedes Vito", д.н.з. НОМЕР_1, не виконав завчасно подану сигналом свистка та жестом жезла вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу. В подальшому правопорушник був зупинений шляхом переслідування службовим автомобілем. Своїми умисними діями ОСОБА_2 порушив п.2.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП.

14.08.2016 року, о 22.40 год., ОСОБА_2 в с.Великі Сорочинці керував транспортним засобом марки „Mercedes Vito", д.н.з. НОМЕР_1, повторно протягом року в стані алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у закладах охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків. Своїми умисними діями ОСОБА_2 порушив п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складів правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.2 ст.130 КУпАП.

Відмовляючись від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера „драгер", суд не взяв до уваги порушення працівниками поліції процедури проведення огляду, передбаченої ст.266 КУпАП, та відсутність відмови правопорушника від огляду на стан сп'яніння у закладах охорони здоров'я.

Водночас, свідки факт зупинення ОСОБА_2 та першочергової його згоди на проведення огляду працівниками поліції не спостерігали, а були залучені лише протягом 30 хв. після зупинки транспортного засобу. Від керування транспортним засобом не відсторонювався, що ставить під сумнів притягнення його до адміністративної відповідальності.

Притягуючи ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122-2 КУпАП, суд не врахував того, що останній поліцейських візуально не спостерігав, жодних законних сигналів щодо зупинки транспортного засобу він не бачив, з огляду на велику відстань між ними. При під'їзді до свого будинку побачив проблисковий маячок поліцейського автомобіля, після чого зупинився. Заперечує будь-якого роду переслідування транспортного засобу поліцейськими.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП та має ряд порушень, на які суд не звернув свою увагу.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, наданих ним під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність подій адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення від 14.08.2016 року та матеріалами доданими до них.

Висновок судді ґрунтується на об'єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2016 року, о 22.40 год., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, не виконав завчасно подану сигналом свистка та жестом жезла вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу.

Норми ст.122-2 КУпАП передбачають відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до п.2.4 ПДР України На вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

a) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю.

В свою чергу, посилання апелянта на велику відстань між ним та працівниками поліції, що позбавило його можливості спостерігати законну вимогу поліцейського щодо зупинення транспортного засобу, не заслуговують на увагу.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису, відзнятого за допомогою відеореєстратора, який знаходився в службовому автомобілі поліцейських, вбачається, як працівники поліції, знаходячись позаду та рухаючись в одному напрямку з автомобілем НОМЕР_2, здійснювали маневри руху щодо переслідування вказаного автомобіля. З переглянутого, слідує висновок, що ОСОБА_2, рухаючись із великою швидкістю, вживав всіх можливих заходів задля відвернення зупинки його транспортного засобу поліцейськими.

На момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, ОСОБА_2 погодився із протиправністю своїх дій, про що зробив відповідний запис та поставив особистий підпис, що свідчить про відсутність підстав для закриття справи за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Водночас, до показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд відноситься критично, оскільки вказані особи є раніше знайомими ОСОБА_2, а тому виникають сумніви в об'єктивності даних ним пояснень.

Тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, є правильним та сумнівів не викликає.

Разом з тим, суд також визнав ОСОБА_2 винуватим в тому, що 14.08.2016 року, о 22.40 год., повторно протягом року керував транспортним в стані алкогольного сп'яніння

Положення ч.2 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Складаючи 14.08.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, працівник поліції взводу роти ДПС ГУНП в Полтавській області запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестера, на що останній відмовився.

Водночас, посилання апелянта на відсутність вказаної відмови від проходження огляду на стан сп'яніння не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зазначили, що ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп'яніння та, в подальшому, відмовився від проходження медичного огляду.

Сумнівів в об'єктивності показань зазначених свідків, які з тверджень ОСОБА_2 були залучені протягом деякого часу після зупинення його транспортного засобу, не виникає, оскільки віднайти очевидців, які б могли підтвердити факт перебування апелянта в стані алкогольного сп'яніння на місці зупинення автомобіля не вдалося за можливе, тому працівники поліції були змушені переміститися в центр с.Великі Сорочинці для їх пошуку.

Відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджується працівником поліції взводу роти ДПС ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7, пояснення якого повністю узгоджуються з матеріалами справи.

На момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, ОСОБА_2 погодився із протиправністю своїх дій, про що зробив відповідний запис та поставив особистий підпис, що свідчить про відсутність підстав для закриття справи за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Окрім того, відповідно до постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.09.2015 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. Дані правопорушення ОСОБА_2 скоїв о 23.30 год., 25 серпня 2015 року.

Тому, висновок суду першої інстанції про повторне протягом року, а саме 14.08.2016 року, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП, є вірним, а допущене працівником поліції, під час складення протоколу, дописування - узгоджується з фактичними обставинами справи та на подальшу правову кваліфікацію вчиненого правопорушення не впливає.

З огляду на вказане, доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, належним чином обґрунтована сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, об'єктивність яких суперечностей не викликає.

Протоколи про адміністративне правопорушення складено вірно із дотриманням положень ст.256 КпАП України, докази в матеріалах справи є послідовними та несуперечливими, що спростовує твердження апелянта щодо їх фальшування та невідповідності його підписів.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування чи зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Миргородського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай