АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/1300/2016 Постанова винесена суддею Валігура Д.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Біла Церква, Київської обл., українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав на те, що покази ОСОБА_4 про те, що він 05.07.2016 року о 17 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Антоновича, 176, керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до вимог ПДР України, підтверджуються зібраними по справі матеріалами, оскільки ненадання дороги транспортному засобу «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_2, що наближається з правого боку, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням ПДР України лише у випадку проїзду нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_5 порушення п.п. 2.3 б), 10.1, 10.3 ПДР України.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2016 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП водія автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4

ОСОБА_3 вважає, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної постанови було порушено норми ст. ст. 245, 251, 252 КУпАП та неправильно тлумачено п.п. «б» п. 2.З., п. 10.1. та 10.3. ПДР, що стало підставою протиправного закриття провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що водій автомобіля «Мерседес», згідно із вимогами вищевказаних пунктів ПДР, під час здійснення маневру перестроювання, повинен був дати дорогу її транспортному засобу «Ніссан», оскільки вона рухалась в попутному напрямку по тій смузі, на яку автомобіль «Мерседес» мав намір перестроїтися, це підтверджується кінцевим положенням автомобіля «Мерседес», в якому він займає від лівого краю проїзної частини 2,6 метри, тобто знаходився з відхиленням праворуч та доказами наявними в матеріалах справи, а саме протоколом, схемою ДТП, поясненнями ОСОБА_3, поясненнями свідка ОСОБА_6 та фотографією з місця ДТП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує і на те, що суд першої інстанції неправильно застосовує норми матеріального права, оскільки суд не застосовує до спірних правовідносин норм, які підлягають застосуванню - п.п. «б» п. 2.З., п. 10.1. та 10.3., а описує в оскаржуваній постанові проїзд перехрестя, хоча, жодної мови про проїзд перехресть не йдеться, а з матеріалів справи чітко вбачається, що автомобіль «Мерседес» здійснював об'їзд перешкоди шляхом перестроювання в сусідню смугу, у зв'язку з чим був зобов'язаний виконати п. 10.3. ПДР - дати дорогу її транспортному засобу «Ніссан», оскільки вона рухалась в попутному напрямку по тій смузі, на яку автомобіль «Мерседес» мав намір перестроїтися.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_3 та її захисника, які, підтримавши апеляційну скаргу, просили її задовольнити з наведених підстав, пояснення ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 та дослідивши додаткові матеріали, представлені сторонами провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_4 винуватим у порушенні ПДР із закриттям провадження у справі за спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за таких обставин.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи органом (посадовою особою) повинно бути вжито всіх необхідних заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів та з'ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону суддею, як убачається з матеріалів справи, належним чином не виконані, внаслідок чого залишились нез'ясованими обставини, які мають значення для її правильного вирішення.

Ухвалюючи постанову про відсутність в діях ОСОБА_4 ознак декількох порушень ПДР, суддя районного суду обгрунтував своє рішення фактично своїм власним оцінюванням пояснень лише одного учасника ДТП, відносно якого був складений протокол про адміністративне правопорушення, на підставі чого прийшов до висновку, що порушення у вигляді ненадання дороги іншому транспортному засобу під керуванням ОСОБА_3, що рухалась праворуч від автомобіля ОСОБА_4, не може мати місце у тій дорожній ситуації, що виникла між вказаними особами.

При цьому, фактично відхиливши інші, представлені у справі докази, у тому числі схему ДТП, пояснення другого учасника ДТП, який відповідно до матеріалів справи взагалі не викликався у судове засідання та будь-яких пояснень з приводу зіткнення транспортних засобів надати не зміг, суддя у постанові не тільки не навів мотиви такого рішення та не дав будь-якої оцінки іншим матеріалам справи, а й не розкрив суть доказів (а саме протоколу про адміністративне правопорушення та схеми ДТП), які за його висновками повністю підтвердили пояснення ОСОБА_4

Більш того у постанові судді не наведені будь-які належні обгрунтування стосовно відсутності в діях водія ознак порушення кожного з пунктів ПДР, які ставились йому у провину.

Усі ці обставини беззаперечно свідчать про порушення судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального закону, більш того про помилковість таких висновків судді, у зв'язку із чим постановлене по справі рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

При цьому, розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність порушення ОСОБА_4 п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 ПДР, виходячи з наступного.

Як убачається із пояснень, що були надані ОСОБА_3 як при складанні протоколу, так і під час апеляційного розгляду, коли остання на своєму автомобілі рухалась у правій смузі руху на виїзді з вул. В.Васильківської у напрямку вул. Антоновича та, пропускаючи транспортні засоби, що рухались по головній дорозі, призупинила свій рух, у попутному напрямку з нею, по лівій смузі рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_4 При цьому останній, маючи по ходу руху перешкоду у вигляді припаркованих транспортних засобів з лівої сторони, бажаючи продовжити свій рух, несподівано для неї (ОСОБА_3.) почав здійснювати маневр об'їзду припаркованого автомобіля «Сітроен» та перестроювання у праву смугу виїзду на вул. Антоновича, перегородивши таким чином їй рух та здійснивши зіткнення задньою частиною свого транспортного засобу з передньою частиною її автомобіля.

Зазначені пояснення були повністю підтверджені іншими доказами, зібраними у справі, зокрема, як письмовими поясненнями очевидця ДТП ОСОБА_6, що містяться в матеріалах справи, так і його безпосередніми поясненнями в суді апеляційної інстанції, аналогічними за змістом з наведеними поясненнями ОСОБА_3

Вищевказані пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 відповідали даним, що відображені на фотознімку, представленому ОСОБА_4, та у схемі ДТП стосовно розташування транспортних засобів після зіткнення та відомостей щодо локалізації механічних пошкоджень автомобілів.

Крім того, як убачається із цієї схеми, відповідно до розмірів та відстаней розташування автомобілів, автомобіль під керуванням ОСОБА_3 фактично перебував у своїй смузі, а транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4, фактично знаходився під кутом по ходу руху в його смузі, що беззаперечно свідчить про те, що останній намагався здійснити маневр перестроювання з лівої у праву смугу для об'їзду припаркованих зліва транспортних засобів, а відтак дійсно змінював напрямок свого руху, не надавши дороги іншим транспортним засобам, що рухались у попутному з ним напрямку.

Саме такий механізм ДТП був встановлений і працівниками патрульної служби, що було відображено і в рапорті поліцейського.

При цьому, відомості, наведені у зазначених доказах, а саме стосовно обставин об'їзду ОСОБА_4 припаркованих транспортних засобів при виїзді на вул. Антоновича, не тільки не були спростовані особою, щодо якої був складений протокол, а й не оспорювались ним у суді апеляційної інстанції.

А пояснення ОСОБА_4 про те, що на момент дорожньо - транспортної пригоди його транспортний засіб не перебував в русі спростовуються як поясненнями ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6, так і характером отриманих механічних пошкоджень транспортних засобів.

Відтак, саме з огляду на представлені у справі докази, у тому числі і на відомості щодо місця розташування танспортних засобів на дорозі та механічних пошкоджень на транспортних засобах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4, в діях якого наявні порушення п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.3. ПДР.

Що ж стосується висновку судді районного суду про те, що ненадання дороги транспортному засобу, що наближається з правого боку, є порушенням ПРД лише у випадку проїзду нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг, то він є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам пригоди та вимогам закону.

Крім того, сам факт складання протоколу про адмнітсративне правопорушення і відносно ОСОБА_3 та притягнення її до адмінвідповідальності, будь-яким чином не спростовує висновків апеляційного суду у даній справі, оскільки дії при ДТП ОСОБА_3 не можуть бути предметом розгляду у даній справі з огляду на те, що вказані матеріали не розглядаються в одному провадженні. Більш того, як убачається із змісту постанов щодо ОСОБА_3, судами по іншій справі фактично не перевірявся факт зміни напрямку руху, перестроювання та об'їзду транспортним засобом під керуванням ОСОБА_4 припаркованих автомобілів, який був беззаперечно встановлений під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, що могло вплинути на висновки судів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність матеріалами справи та наданими сторонами додатковими доказами, винуватості ОСОБА_4 у порушенні п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 ПДР при ДТП, що мала місце 05 липня 2016 року та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, оскільки на час апеляційного розгляду вже сплинули строки накладення адмінстягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. ст. 38, 247 п. 7 КУпАП закрити провадження у справі у зв'язку із спливом строків накладення адмінстягнення.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва Кепкал Л.І.