Справа №587/1884/16-п Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/788/205/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року суддя Апеляційного суду Сумської області Яременко Г. М. , з участю ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Сумського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Суми, вул. Крупська(ОСОБА_5), 24/1, непрацюючий,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 визнаний винним і підданий адміністративному стягненню за те, що він 27 серпня 2016 року близько 07-30 год. по вул. Сумська в с. Косівщина Сумського району Сумської області, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, н.з. 140-88 СА, з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: млява мова, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про скасування постанови суду та ухвалення нової постанови, якою провадження у вказаній справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам законодавства, винесене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, не відповідає матеріалам та фактичним обставинам справи, при цьому зауважує, що судом першої інстанції не зазначено мотиви, з яких він виходив при прийнятті рішення, разом з тим зазначає, що постановою суду його притягнуто до адміністративної відповідальності саме за керування мотоблоком, а не автомобілем, як зазначено у протоколі, окрім того вказує, що справа розглянута з порушенням вимог закону за його відсутності, до того ж наголошує, що суд залишив поза увагою заявлене ним клопотання та не допитав зазначених у протоколі свідків, які можуть підтвердити обставини того, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, не врахував його пояснення та надані ним докази, що спростовують його вину у скоєному, окрім того зазначає, що наданий ним висновок про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння було здійснено з додержанням терміну його проведення та згідно якого в нього не виявлено ознак спяніння, при цьому його пояснення у протоколі про відмову від проходження медогляду були здійснені під тиском співробітників поліції, разом з тим при складанні протоколу не було розяснено про його права, та перед його підписанням протокол не надавався ОСОБА_3 для ознайомлення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного спяніння, а також відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Висновок судді про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі в передбаченому законом порядку доказами, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №185264 від 27 серпня 2016 року (а.с.2), з якого вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.3), які також підтвердили відмову ОСОБА_3 від проходження вказаного огляду, поясненнями самого ОСОБА_3 в протоколі про вживання напередодні спиртного і відмову від проходження медогляду у встановленому порядку, і які узгоджуються з іншими поясненнями.

За таких обставин, доводи ОСОБА_3 з приводу відсутності в його діях ознак інкримінованого адміністративного правопорушення, з огляду на викладене, є безпідставними.

Що стосується зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні про керування ОСОБА_3 мотоблоком ВАЗ 2106 н.з. 140-88 СА, а не автомобілем, на чому зауважує особа, яка подала скаргу, то вказані неточності не порушують законності та обґрунтованості вказаного рішення, оскільки судом вірно зазначено марку автомобіля та його номерний знак, яким керував ОСОБА_3

Наявний у матеріалах справи висновок про результати медичного огляду, згідно якого у ОСОБА_3 не виявлено ознак спяніння не спростовує винуватість останнього у скоєному, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 інкримінується саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, він під час складання визнав ці обставини і засвідчив своїм записом, а тому доводи останнього в цій частині не заслуговують на увагу.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, постанови судді, судовий розгляд відбувся за участю ОСОБА_3, а тому обґрунтування останнього з приводу порушення судом положень ст.268 КУпАП, є безпідставними.

Що стосується посилань ОСОБА_3 з приводу кваліфікації його дій згідно протоколу, то вважаю, що вказані вимоги є необґрунтованими, оскільки у протоколі чітко зазначено про порушення ОСОБА_3 положень п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП із зазначенням норми закону, разом з тим, як вбачається з протоколу, останньому було розяснено про його права та обовязки, про що свідчить його підпис у відповідній графі вказаного документу, а тому доводи в цій частині також не заслуговують на увагу.

Дані, які б підтверджували, що ОСОБА_3 звертався письмово до суду з клопотанням як зазначено в апеляційній скарзі, відсутні.

Непереконливими є твердження ОСОБА_3 з приводу здійснення тиску на нього з боку працівників міліції, оскільки матеріали справи на рахунок цього не містять належних доказів.

Що стосується накладеного адміністративного стягнення, яке суддя призначив ОСОБА_3, то воно відповідає вимогам закону, при цьому суддя врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан і призначив йому адміністративне стягнення в межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП України, у повній відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП.

За таких обставин, вважаю, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_3, постанова суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2016 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіОСОБА_2.

.