Справа №490/8078/16-п 03.11.2016
Провадження №33/784/226/16
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- якою, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

встановив:

Згідно постанови суду, 06.08.2016 року близько 16год.30хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався в м. Миколаєві по вул. Фонтанна в районі буд. № 14 з явними ознаками алкогольного сп'яніння - не стійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, в установленому законом порядку, в присутності двох свідків, відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.10.2016 року та закрити провадження по справі.

Вважає вищевказану постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки вона постановлена в порушення норм матеріального права.

Вбачає в своїх діях малозначність адміністративного правопорушення, оскільки він не мав наміру керувати автомобілем, не створював загрозу для інших осіб, не спричинив ніякої шкоди іншим особам або державі. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження його вини, так як акт про наявність ознак сп'яніння не оформлявся, прилад «Драгер» не використовувався, на медичний огляд його не направляли.

Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, судом 1-ої інстанції при накладені адміністративного стягнення не були враховані характеризуючи дані особи правопорушника, а саме раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, є інвалідом 3-ьої групи, а автомобіль використовує для пересування та для заробітку.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення правопорушника на підтримку апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення стягнень.

Як вбачається з матеріалів справи 6 серпня 2016 року приблизно о 16год. 30хв. водій ОСОБА_1, керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Миколаєві по вул. Фонтанна в районі буд. № 14 з явними ознаками алкогольного сп'яніння - не стійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, в установленому законом порядку, в присутності двох свідків, відмовився, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення АП1 № 127884.

Зміст протоколу узгоджуються з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 від проходження освідування на стан сп'яніння за допомогою технічного приладу алкотестера «Драгер» або у медичному закладі відмовився. При цьому зазначений водій мав явні ознаки алкогольного сп'яніння.

Крім того, з наданих пояснень у судовому засіданні ОСОБА_1 визнав те, що він відмовився від проходження освідування на стан сп'яніння, оскільки дійсно вживав пиво.

Тому посилання апелянта на відсутність доказів про те, що йому не було запропоновано пройти освідування за допомогою технічного приладу алкотестера «Драгер» або у медичному закладі є безпідставними.

Що стосується посилання апелянта на малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення, то воно спростовується дослідженими матеріалами справи. Так, з його заперечень на протокол про адміністративне правопорушення та пояснень у судовому засіданні вбачається, що правопорушник не заперечує факт вживання алкогольних напоїв (пива), після чого він вирішив відігнати машину на сусідню вулиці до сусіда, щоб не забруднити її. Тобто він свідомо сів за кермо після того, як вживав алкогольні напої (пиво). А тому суд не вбачає підстав для визнання вищевказаного адміністративного правопорушення малозначним.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши всі докази по справі: пояснення ОСОБА_1, свідка ОСОБА_4, інспектора поліції ОСОБА_5, відеозапис проміжку руху автомобіля «Toyota Camry» з відеореєстратора, протокол від 06.08.2016 року серії АП1№ 127884 та письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд 1-ої інстанції вірно дійшов висновку про те, що вказаними діями ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Суд помилково зазначив в постанові при кваліфікації дій правопорушника за ч.1 ст. 130 КУпАП, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а ПДР України. Оскільки, з тексту постанови суду та з встановлених судом фактичних обставин справи, вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, тобто порушив вимоги п.2.5 ПДР України, в зв'язку з чим і був складений стосовно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене приходжу до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, перевірив всі обставини справи і обрав йому стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП суд 1-ої інстанції при накладенні стягнення врахував характер вчиненого правопорушення.

Що стосується посилання апелянта на те, що автомобіль необхідний йому для пересування, оскільки він є інвалідом 3-ьої групи, а також використовує для заробітку то це не є підставою для зміни постанови та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності. До того ж суду не було представлено ніяких документів на підтвердження необхідності у використанні автомобіля, як засобу пересування так і заробітку.

Таким чином, підстав для скасування постанови суду через малозначність вчиненого адміністративного правопорушення та закриття провадження по справі, про що просить апелянт, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області О.В. КУЦЕНКО