АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/684/16 Головуючий у І-й інстанції - Соловйов І.М.
Справа № 187/881/16-п Суддя-доповідач - Кононенко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Петриківка Петриківський район Дніпропетровська область; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 10.09.2016 о 18:00 годині на 55 км+400 м а/д Р- 52 Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_3 з причепом ''Кремінь'' н.з. НОМЕР_1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з рухавшимся в попутному напрямку автомобілем ''Toyota Avalon'' н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждалих не має. Транспортні засоби отримали зовнішні механічні пошкодження. Чим водій ОСОБА_2 порушив п. 10.1 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дана постанова є незаконною у зв'язку з неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду матеріалам справи та порушенням норм матеріального права. Розглядаючи справу, суд першої інстанції мав вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення саме п. 10.1 ПДР України, котрий зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення. Посилається на те, що під'їжджаючи по перехрестя ОСОБА_2 врахував дорожню обстановку та дорожні умови, ввімкнув лівий показник повороту, почав виконувати маневр поворот, однак через деякий проміжок часу відчув удар у ліве переднє крило свого автомобіля. Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що для правильного застосування норми закону про адміністративну відповідальність у даному випадку особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв.

В судовому засіданні ОСОБА_2, підтримав в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, та його захисник ОСОБА_4, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, подали письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких ОСОБА_3, просить постанову судді першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши учасників ДТП, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими і такими, що суперечать Правилам дорожнього руху України і спростовуються матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення АП2 № 279521 від 12.09.2016 року; схемою місця ДТП, підписаною уповноваженою особою та учасниками ДТП без будь-яких зауважень, в якій зафіксовано місце зіткнення, положення транспортних засобів після їх зіткнення, а також пошкодження, які отримали автомобілі в результаті ДТП; фототаблицею до схеми місця ДТП; поясненнями ОСОБА_2 згідно яких, останній рухався по трасі смт. Петриківка, рухався у напрямку Царичанка, повертав ліворуч у напрямку поля, увімкнув показник повороту, подивився у дзеркало, машин не було та почавши повертати відчув удар у крило; пояснення ОСОБА_5, згідно яких, останній рухаючись у напрямку Царичанки, вийшов на обгін автомобіля ВАЗ 2106, який здійснював поворот в ліво не увімкнувши показник повороту. Показник повороту також не був увімкнений на причепі, який тягнув ВАЗ 2106. Вину о не увімкненні показника повороту, водій ВАЗ 2106 визнає.

Відповідно до пункту 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушенням зазначеної норми Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2, підтверджується, зокрема і схемою місця ДТП, де відображено перелік видимих пошкоджень автомобілів, локалізація яких свідчить про наявність причинного зв'язку з наслідками, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Пояснення водія ОСОБА_2, стосовно того, що він під'їжджаючи до перехрестя врахував дорожню обстановку, та впевнився, що його маневр повороту ліворуч буде безпечним на не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та посилання на те, що він увімкнув показник повороту, не спростовують висновок суду щодо доведеності факту порушення ОСОБА_2 п. 10.1 Правил Дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з наслідками цього ДТП, оскільки суд першої інстанції правильно зазначив, що подання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Окрім того, на даному ділянці автодороги, відсутнє перехрестя, оскільки відповідно до ПДР України - перехрестя це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території;

Як вбачається, зі схеми місця ДТП, під номером 4 зазначено не перехрестя а з'їзд на ґрунтовану дорогу.

Посилання в апеляційній скарзі, стосовно того, що зі сторони захисту водія ОСОБА_2., було заявлено клопотання про проведення авто-технічної експертизи яке судом було залишено поза увагою, є необґрунтованими та безпідставним.

Так, як вбачається з постанови, суд першої інстанції належним чином мотивував відмову у призначенні авто-технічної експертизи, оскільки в даному провадженні суд не встановлює факту наявності вини у потерпілого чи третіх осіб, оскільки на потерпілого протокол про адміністративне правопорушення не складався, так як об'єктивна сторона правопорушення передбачено ст. 124 КУпАП, вимагає від суду встановлення чи порушено учасниками дорожнього руху ПДР України та чи спричинено пошкодження зокрема транспортних засобів внаслідок порушення правил дорожнього рух.

Підсумовуючи викладене, приходжу до висновку про те, що порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а саме вищевказаного пункту 10.1, знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Інші докази відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., що узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником.

Порушень вимог закону допущених судом першої інстанції, які б були підставою для скасування рішення суду, не вбачається, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, а відтак приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року відносно ОСОБА_2, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.М. Кононенко