АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1047/2016 Постанова винесена суддею Дроздовою Н.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, щодо якої провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито - ОСОБА_2, та його захисника ОСОБА_3, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. МатюшіБілоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньоюспеціальною освітою, не одруженого, працюючого директором Обслуговуючого кооперативу «Дніпрова хвиля-комфорт», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 05 квітня 2016 року о 21 год. 55 хв. по вул. Ак. Заболотного, 25-а в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України.

Проте, посилаючись на встановлені при судовому розгляді обставини та матеріали справи, суддя дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували пояснення ОСОБА_2 відносно того, що йому довелось здійснити екстрене гальмування, внаслідок порушень Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Хюндай».

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суддя прийняв як докази лише ті дані, які вказують на відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2, а всі інші докази, які були отримані під час судового розгляду і які вказували на вчинення правопорушення ОСОБА_2, суддя не прийняв, і при цьому не вказав, чому ці докази відхилені і не навів в мотивувальній частині постанови підстав та причин їх спростування.

Крім того, під час розгляду вказаного адміністративного матеріалу суддя взагалі не дав можливості дослідити певні обставини, зокрема - перевищення ОСОБА_2 допустимої швидкості руху, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілів, вказавши при цьому, що порушення швидкості ОСОБА_2 не інкримінується.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що однією з причин виникнення ДТП є не обрання ОСОБА_2 безпечної швидкості, а з урахуванням того, що відповідно до схеми місця ДТП, тормозний шлях автомобіля «Мазда» під керуванням ОСОБА_2 становив 25 метрів і він рухався на підйом, то швидкість вказаного автомобіля була більшою, ніж 70 км/год.

Однак, незважаючи на це, суд беззастережно прийняв показання водія ОСОБА_2, хоча вони односторонні і ніким не підтверджені, та в той же час повністю відхилив показання як водія ОСОБА_4, так і свідка ОСОБА_6, при цьому не обґрунтувавши в постанові причини їх не прийняття.

Таким чином, на думку апелянта, виносячи оскаржувану постанову, суддя взяв за основу висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, не витримують буд-якої критики та спростовуються доказами, які були надані в судовому засіданні іншим учасником ДТП та свідком.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги,вказуючи на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, пояснення свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного всебічного і об'єктивного дослідження доказів по справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконані.

Так, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 невинуватим в порушенні правил дорожнього руху, в основу свого рішення фактично поклав лише його пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та винуватості в ній саме водія ОСОБА_4 через його рух на дорозі заднім ходом, що створило йому небезпеку для руху.

При цьому надавши перевагу саме цьому доказу, суд залишив неспростованими та належним чином не оціненими пояснення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6, а також інші матеріали справи.

За таких обставин, прийняте суддею рішення по даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню.

За результатами розгляду апеляційної скарги та перевірки матеріалів справи слід прийняти нову постанову, якою встановити такі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме, 05 квітня 2016 року о 21 год. 55 хв. по вул. Ак. Заболотного, 25-а в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України

Вказані обставини підтверджуються даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, схемі дорожньо-транспортної пригоди, поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди, що містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, наданих ним як в суді першої, так і апеляційної інстанції, 05 квітня 2016 року, рухаючись у крайньому правому ряду по вул. Ак. Заболотного в м. Києві, він помітив, що з другого ряду на заправку заднім ходом намагається заїхати автомобіль «Хюндай», у зв'язку з чим він почав екстрено гальмувати та намагався вивернути автомобіль до бровки, а водій автомобіля «Хюндай», почувши звук гальмування, в свою чергу припинив рух заднім ходом і почав рухатись вперед, але оскільки відстань між ними була незначною та зіткнення уникнути не вдалось. Вважає винним водія автомобіля «Хюндай», оскільки саме його недозволений п. 10.10 ПДР маневр руху заднім ходом і спричинив зіткнення.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_2 щодо його невинуватості у дорожньо-транспортній пригоди спростовуються поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6, частково і поясненнями свідка ОСОБА_7, а також даними схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо наявності слідів гальмування автомобіля «Мазда», яким керував ОСОБА_2, розташування транспортних засобів на проїзній частині після зіткнення та пошкоджень, які отримали автомобілі в результаті цього, та фотознімками щодо розташування та пошкоджень транспортних засобів після дорожнього-транспортної пригоди.

Так, з пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, наданих ним як в суді першої, так і апеляційної інстанції, вбачається, що 05 квітня 2016 року, рухаючись по вул. Заболотного та пропустивши заїзд на заправку «ОККО» на 20-30 метрів, він, включивши сигнал аварійної зупинки, почав на малій швидкості рухатися заднім ходом в крайній правій смузі руху до заїзду на заправку, автомобілів в цей час на дорозі не було. Коли він побачив на моніторі камери заднього виду відблиск світла фар автомобіля, що з-за підйому наближався по його смузі руху на великій швидкості до його автомобіля, та відстань між ними була близько 300 метрів, він зупинився, при цьому в його автомобілі були увімкненні вогні аварійної зупинки, стоп-сигнали та вогні руху заднім ходом. Побачивши, що автомобіль, який рухався в його напрямку, стрімко наближається до його автомобіля та почувши звук гальмування, він з метою уникнення зіткнення, увімкнув передню передачу та почав рух вперед і ліворуч, але не встиг набрати необхідної швидкості, щоб компенсувати швидкість наближення автомобіля «Мазда», як сталося зіткнення. Автомобіль «Мазда» вдарив його автомобіль в праву задню частину.

Аналогічні пояснення надав в суді першої інстанції опитаний в якості свідка ОСОБА_6, який вказав на те, що він був пасажиром в автомобілі під керуванням ОСОБА_4

З пояснень свідка ОСОБА_7, допитаного в суді апеляційної інстанції, вбачається, що він рухався у другій смузі руху по вул. Заболотного в напрямку Одеської площі зі швидкістю 60 кілометрів на годину, перед ним в правій смузі рухався автомобіль «Мазда», і коли він, порівнявшись з ним та обігнавши його, виїхав на підйом, то побачив, що в першій смузі з включеними ліхтарями рухається заднім ходом автомобіль «Хюндай». Водій автомобіля «Мазда» почав гальмувати та він почув звук удару, зупинився та побачив, що відбулося зіткнення, але самого зіткнення не бачив, оскільки вже проїхав ці автомобілі.

Отже, пояснення ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідчать про те, що автомобіль «Хюндай» під керуванням ОСОБА_4 здійснював рух по крайній правій смузі вул. Ак. Заболотного в м. Києві, де й сталося зіткнення транспортних засобів, а отже твердження ОСОБА_2 про здійснення ОСОБА_4 руху заднім ходом з другого ряду не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами, відповідно до яких в результаті зіткнення автомобіль «Мазда» під керуванням водія ОСОБА_9 отримав ушкодження передньої лівої частини, а автомобіль «Хюндай» під керуванням водія ОСОБА_4 - задньої правої частини.

Зокрема, ці обставини підтверджуються і схемою дорожньо-транспортної пригоди, з якою погодились обоє учасників ДТП, підписавши її, та в якій зафіксовано гальмівний шлях автомобіля «Мазда», довжина якого становить 25 метрів, положення транспортних засобів після зіткнення і пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також даними фотокарток події, з яких вбачається, що після зіткнення автомобіль «Хюндай» розташований в крайній правій смузі прямолінійно по напрямку свого руху, в той час, як автомобіль «Мазда», після застосування екстреного гальмування, знаходиться в цій же смузі, позаду нього під кутом більше вправо передньою частиною автомобіля.

Таким чином, виходячи з даних щодо дорожньої обстановки та зафіксованих слідів початку гальмування автомобіля «Мазда», який рухався позаду автомобіля «Хюндай», водій автомобіля «Мазда» ОСОБА_2 повинен був дотримуватись безпечної дистанції та контролювати швидкість руху свого автомобіля, виходячи навіть з можливої раптової зупинки автомобіля «Хюндай», який рухався попереду.

Адже, згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції.

Відповідно до визначення терміну «безпечна дистанція», яке міститься у п. 1.10 Правилдорожнього руху, - це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Проте, досліджені докази свідчать, що небезпечна ситуація є наслідком поведінки ОСОБА_2, який, рухаючись позаду автомобіля «Хюндай», ніяких перешкод для огляду за напрямком його руху не мав і ніщо йому не заважало бачити даний автомобіль, не обравши безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, а тому її уникнення могло бути забезпечено виключно шляхом дотримання ним правил безпечної швидкості та дистанції.

Таким чином, оцінюючи, досліджені у судовому засіданні, докази, вважаю, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

При цьому, твердження ОСОБА_2 про виникнення дорожньо-транспортної пригоди саме через недозволений п. 10.10 ПДР маневр руху заднім ходом водія ОСОБА_4, як і висновок суду першої інстанції в цій частині, не лише спростовуються наявними у справі доказами, а й взагалі не ґрунтуються на вимогах Правил дорожнього руху, оскільки навіть за умови наявності вказаних порушень, це не звільняло ОСОБА_2 від виконанням ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, щодо обрання безпечної швидкості руху та дотримання безпечної дистанції.

Отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, повністю відповідають фактичним обставинам цієї події і свідчать про те, що між порушенням ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху та пошкодженням транспортних засобів є прямий причинний зв'язок і його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доводиться проаналізованими вище доказами.

Таким чином, вважаю доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд, у відповідності до положень ст. 294 КУпАП, постановляє нову постанову, якою визнає винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення у справах, підвідомчих суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки правопорушення мало місце 05.04.2016 року, то на момент розгляду справи в апеляційному суді, передбачені в ч. 2 ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, у зв'язку з чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і провадження у справі закрити, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.