АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/836/16-пГоловуючий у 1-й інстанції Денисова Т.С.
Провадження № 33/789/107/16 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.2 ст.212-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Сарновський В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, закрито провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить поновити строк оскарження, скасувати вказану постанову і справу надіслати на новий розгляд. Вказує, що суд першої інстанції не повідомляв її про час та дату слухання справи і таким чином позбавив можливості підтримати свою заяву, надавати докази, заявляти клопотання. Вважає, що ОСОБА_2 усвідомлювала протиправний характер своїх дій і їх наслідки, а тому суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в даному випадку. Вказує, що про оскаржувану постанову дізналась 23.09.2016 року, а тому строк оскарження пропустила з поважних причин.

Заслухавши

потерпілу, яка просила задовільнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та пояснила, що їй було неправомірно відмовлено у наданні публічної інформації і саме цю відмову вона оскаржила у встановленому порядку, просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти рішення по справі відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції,

особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, яка пояснила, що вважала запитувану інформацію такою, що має обмежений доступ оскільки стосується стану її здоровя, а тому спочатку відмовилась її надати, однак в подальшому на виконання доручення голови Борщівської районної державної адміністрації, повідомила запитувані дані,

її захисника, який вважає постанову суду першої інстанції законною та обгрутнованою і просив залишити її без змін,

проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що строк оскарження в даному випадку слід поновити та апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційну скаргу на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 подала 28 вересня 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, однак просить його поновити.

З матеріалів справи слідує, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 04 липня 2016 року відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.212-3 КУпАП вказано, що потерпілою в даній справі є ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, в порушення вимог ст.ст.269, 277-2, п.3 ст.278 КУпАП судове засідання у першій інстанції проводилось без участі ОСОБА_1 і в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення її про час та місце слухання справи, а також про надіслання їй копії постанови.

У зв'язку з наведеним, строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції потерпілій слід поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті прийнятого судом першої інстанції рішення, то вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не відмовляла у наданні інформації, а лише повідомила її несвоєчасно, суперечать матеріалам справи та встановленим в ході апеляційного розгляду обставинам.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 04 липня 2016 року, складеного представником Уповноваженого ВРУ з прав людини з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України Секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини ОСОБА_3, ОСОБА_2, працюючи на посаді начальника управління соціального захисту населення Борщівської районної державної адміністрації (далі за текстом Управління), 03 липня 2015 року неправомірно, в порушення вимог Закону України Про доступ до публічної інформації, відмовила у наданні на запит громадянки ОСОБА_1 від 25 червня 2015 року інформації, якою володіє розпорядник інформації - управління соціального захисту населення Борщівської районної державної адміністрації.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що наведені у вказаному протоколі обставини повністю підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Так, з наявної у справі копії запиту ОСОБА_1 від 25 червня 2015 року зареєстрованого за вх.№Я6-3/02-47 слідує, що остання просила надати їй публічну інформацію, а саме відомості про кількість фактично відпрацьованих робочих днів начальником управління соціального захисту населення Борщівської районної державної адміністрації за січень-травень 2015 року (а.с.30).

У відповідь на вказаний запит начальник Управління ОСОБА_2 листом від 03 липня 2015 року за вих.№Я6-3/02-47 відмовила у його задоволенні, посилалась на п.1 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації та розяснила, що дане рішення може бути оскаржене в порядку ст.23 вказаного Закону.

Разом з тим, за змістом ст.ст.1,13 Закону України Про доступ до публічної інформації, ст.30 Закону України Про оплату праці та наказів Держкомстату України від 05.12.2008р. №489 Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці і Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, яким встановлено перелік типових документів державних установ і строки їх зберігання, Управління зобовязане володіти відомостями про кількість фактично відпрацьованих робочих днів його начальником.

Таким чином, відмова від 03 липня 2015 року суперечить вимогам п.1 ч.1 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації, якою визначено, що у наданні інформації може бути відмовлено лише якщо розпорядник інформації не володіє і не зобовязаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Будь-яких інших підстав для відмови у наданні інформації ОСОБА_1 у відповіді на її запит Управлінням не було вказано.

З пояснень ОСОБА_2, які наведені в оскаржуваній постанові та які вона надала в ході апеляційного розгляду, слідує, що дійсно вона 03 липня 2015 року відмовила ОСОБА_1 у наданні інформації, хоча Управління запитуваною інформацією володіло. В подальшому, ОСОБА_1 звернулась зі скаргою до вищого органу, який уже за результатами розгляду цієї скарги зобовязав Управління надати запитувану інформацію, що і було виконано листом від 24.07.15 р.

Наведене повністю спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак ненадання інформації, оскільки в даному випадку вона прийняла рішення про відмову у її наданні і задовольнила запит ОСОБА_1 уже на виконання рішення вищого органу про надання інформації.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що запитуванна інформація стосувалась даних про її здоровя, то вони є безпідставними, так як запит стосувався лише періодів тимчасової непрацездатності посадової особи органу державної влади.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено: "Вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Також, згідно розяснень, викладених у п.5.5. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року N 10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відмова від 03.07.2015 р. взаним критеріям, а також п.2 ч.1 ст.22 ЗУ Про доступ до публічної інформації не відповідає.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 працюючи на посаді начальника управління соціального захисту населення Борщівської районної державної адміністрації листом від 03 липня 2015 року за вихідним №Я6-3/02-47 в порушення вимог Закону України Про доступ до публічної інформації відмовила ОСОБА_1 у наданні інформації на запит від 25.06.15 р., а тому в цих діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, а саме неправомірна відмова в наданні інформації.

Висновки суду першої інстанції про відсутність складу даного правопорушення з тих підстав, що на час звернення ОСОБА_1 зі скаргою до прокуратури запитувана інформація уже була надана, не грунтується на вимогах закону, оскільки встановлений вказаним Законом строк і порядок надання інформації залежить від дати отримання відповідного запиту і не повязаний із подальшим оскарженням рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.

За наведених обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, у звязку з невідповідністю його висновків фактичним обставинам справи.

Також, з матеріалів справи слідує, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та на час розгляду даної справи судом закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення в такому випадку підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись п.7 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року відносно ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.212-3 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрити за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4