АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/527/2016 Головуючий 1 інст.: Тарасюк К.Е.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Коваль С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року,

В с т а н о в и в:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв»язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як зазначено у постанові, ОСОБА_1 03 листопада 2015 року приблизно о 12 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем Лексус д.н.з. НОМЕР_1 по бульвару Лесі Українки в м. Києві, здійснюючи поворот в сторону вул. Кутузова, всупереч вимогам п. 16.5 Правил дорожнього руху України не надала перевагу у русі автомобілю ДЕУ д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який завершував проїзд перехрестя, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Суд, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте, оскільки на час судового розгляду справи сплинув передбачений ст. 38 КУпАП строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

На зазначену постанову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду, виключивши з неї встановлення вини ОСОБА_1 у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП. При цьому апелянт зазначає про неповноту збору інформації працівником Державтоінспекції МВС, а саме не долучення до протоколу про адміністративне правопорушення показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження, які передбачені Наказом МВС України від 26.02.2009 року № 77 «Про затвердження інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Також зазначає, що перехрестя, на якому сталась ДТП оснащено приладами відеоспостереження, і враховуючи відсутність свідків та суперечливість пояснень учасників ДТП, для прийняття об»єктивного рішення по справі, суд мав би встановити порушення працівником Державтоінспекції МВС порядку підготовки матеріалів про адміністративне правопорушення і направити справу для доопрацювання. Вважає, що оскільки суд виніс постанову після закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності і своєчасно не направив справу для доопрацювання, то, застосовуючи принципи презумпції невинуватості, встановлення її вини у мотивувальній частині постанови є незаконним.

При цьому, ОСОБА_1 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови суду з тих підстав, що вона не приймала участь у судових засіданнях по справі у зв»язку з необхідністю догляду за своєю десятимісячною дитиною і копія постанови суду першої інстанції була отримана нею лише 16 березня 2016 року.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлена про час і місце апеляційного розгляду, до суду не з»явилась, в поданій 27.05.2016 року заяві просила розглянути справу у її відсутність та підтримала подану нею апеляційну скаргу (а.с.44).

Зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд вважає поважними, а тому приходить до висновку про необхідність поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за викладених у постанові обставин, є правильним та відповідає представленим у справі доказам. Такий висновок підтверджується даними, що містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення; схемі ДТП, яка складена уповноваженими особами у відповідності до вимог закону та підписана ОСОБА_1 без зауважень, а також поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається з пояснень ОСОБА_1, які були дані нею одразу після дорожньо-транспортної пригоди, 03 листопада 2016 року о 12 год. 35 хв., вона рухалася на автомобілі Лексус н.з. НОМЕР_1 по бул. Л. Українки в сторону вул. Кутузова. Здійснюючи поворот на право, на зелений сигнал світлофора, вона пересвідчилась у відсутності інших транспортних засобів. Натомість, водій автомобіля Ланос НОМЕР_2, в порушення вимог ПДР, виїхав на перехрестя бул. Л.Українки і вул. Кутузова на заборонений сигнал світлофора, що і стало наслідком ДТП. Після зіткнення з її авто, водій Ланоса зупинився, а потім знову поїхав вперед і знову зупинився. Вказувала, що виконуючи маневр вона пригальмувала, щоб пропустити пішоходів і на момент ДТП рухалася зі швидкістю 1-2 км/год (а.с.4).

Із пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2, які були дані ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди убачається, що він рухався на автомобілі ДЕУ н.з. НОМЕР_2 зі сторони вул. Кутузова в сторону вул. Щорса в м. Києві. Проїзжаючи перехрестя на зелене світло світлофора, почув удар в праву сторону заднього бампера (а.с. 3).

Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2) убачається, що зіткнення автомобілів відбулося при завершенні руху автомобіля ДЕУ через перехрестя, а автомобіль Лексус розташований під кутом по бул. Л.Українки в напрямку вул. Кутузова. Також встановлено, що на автомобілі під керуванням водія ДЕУ ОСОБА_2 виявлені пошкодження заднього бампера, а на автомобілі під керуванням водія ОСОБА_1 - переднього бампера.

Згідно ж з вимогами п. 16.5 Правил дорожнього руху України, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов»язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Вимога цього пункту спрямована на надання можливості безперешкодно завершити проїзд перехрестя, незалежно від напрямку подальшого руху, транспортним засобам, що почали його на сигнал, що дозволяє їм рух.

Отже, водію ОСОБА_1 перед здійсненням повороту праворуч, належало переконатися що це буде безпечно і надати можливість безперешкодно завершити проїзд перехрестя водію ОСОБА_2, чого зроблено не було.

З урахуванням вищезазначених пояснень учасників ДТП, даних схеми ДТП, характеру та локалізації виявлених пошкоджень на обох автомобілях, приймаючи до уваги місце зіткнення автомобілів та їх взаємне розташування слідує, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зіткнення сталося в результаті недотримання водієм ОСОБА_1 вимог п. 16.5 Правил дорожнього руху України.

Крім того, як убачається із постанови Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2016 року (справа № 33/796/420/2016), постанова Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв»язку з відсутністю в його діях вказаного складу адміністративного правопорушення, залишена без зміни.

Посилання в апеляційній скарзі апелянта на неповноту збору інформації працівниками ДАІ, а саме не долучення до протоколу про адміністративне правопорушення показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження, то зазначені обставини не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки докази щодо встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінюються судом та ґрунтуються на всебічному, повному і об»єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності. Крім того, не були надані такі докази і суду апеляційної інстанції апелянтом.

За таких обставин, враховуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення сукупністю наявних у справі доказів, висновок судді у постанові про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є правильним.

При розгляді справи, суддею були повно та об»єктивно з»ясовані всі обставини справи та дана їм належна оцінка, а тому доводи і підстави, за яких ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Переконливих доказів, які б за своїм змістом безумовно спростовували висновки судді в постанові про те, що вина ОСОБА_1. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, щодо її невинуватості у скоєному правопорушенні, у апеляційній скарзі наведено не було та відповідних додаткових доказів при розгляді справи в апеляційній інстанції, не було надано.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв»язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.М. Коваль