Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/1212/2016
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, іншого учасника ДТП ОСОБА_3, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 20 червня 2016 року о 20 год. 35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Голосіївському, 82 в м. Києві, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та здійснив наїзд на автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2, який стояв позаду, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, скасувати зазначену постанову та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що постанова суду прийнята без врахування наявних у справі доказів та ґрунтується на припущеннях та порушеннях процесуальних норм, що підтверджується наступним.

Як вважає скаржник суддя, який розглядав справу, так само як і інспектори патрульної поліції, не став розбиратися в ситуації та зазначив у своїй постанові про те, що його, ОСОБА_2, автомобіль рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на автомобіль, який стояв позаду, незважаючи на його протести та незгоду з висновком судді по справі.

Окрім того, незважаючи на взаємовиключаючі обставини ДТП, описані інспекторами поліції в протоколах про адміністративні правопорушення щодо обох водіїв - учасників ДТП, за яких в одному випадку автомобіль рухаючись вперед зіткнувся з автомобілем, який стояв попереду, а в другому випадку інший автомобіль, рухаючись назад, зіткнувся з автомобілем, який стояв позаду, на думку скаржника, суддя не врахував інших доказів по справі, зокрема схеми ДТП, в якій зазначений напрямок руху автомобілів, а також пояснень обох водіїв.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді від 28 липня 2016 року, скаржник посилається на те, що, незважаючи на його звернення до помічника судді про надання можливості отримати копію постанови, він отримав її лише 03 серпня 2016 року, а тому вважає, що десятиденний строк на оскарження цієї постанови був пропущений ним з поважних причин.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підтримку поданої апеляційної скарги; пояснення іншого учасника ДТП, який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи наведені у скарзі обставини щодо причин пропуску строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що цей строк ОСОБА_2 було пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

По-друге, доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною, оскільки вона не ґрунтується на наявних у справі доказах та суперечить фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди також слід визнати такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП та зібраними по справі матеріалами.

Однак з таким висновком не можна погодитися, оскільки оцінка доказів, яку надав суддя, не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, який фактично ґрунтувався лише на поясненнях іншого учасника ДТП ОСОБА_3, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_2 не містять в собі будь-яких об'єктивних даних про те, що до моменту зіткнення автомобіль, яким керував останній, рухався заднім ходом і що причиною дорожньо-транспортної пригоди було порушення ним п. 10.9 Правил дорожнього руху.

Постановляючи рішення про визнання ОСОБА_2 винним за ст. 124 КУпАП, суддя не спростував його пояснення про те, що він не здійснював рух заднім ходом, а тому не міг здійснити наїзд на автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2, який стояв позаду.

Крім того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі ОСОБА_2, цей факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, в якому прямо зазначено про те, що останній рухаючись по Голосіївському проспекту, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1, який зупинився попереду.

Більш того, з досліджених в суді апеляційної інстанції матеріалів адміністративної справи щодо ОСОБА_3 вбачається, що відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке він вчинив згідно вказаному вище протоколу.

Тобто вказаним судовим рішенням, яке набрало законної, було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сталася з вини останнього, що є підтвердженням пояснень водія ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, аналіз наявних у справі доказів та порівняння між собою судових рішень, які були постановлені суддею Голосіївського районного суду м. Києва щодо обох учасників ДТП, яка мала місце 20 червня 2016 року о 20 год. 35 хв. по проспекту Голосіївському, 82 в м. Києві, дозволяє зробити висновок про те, що судове рішення щодо ОСОБА_2не може бути визнане законним та обґрунтованим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити; постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року щодо нього скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні, а постанові судді не наведені докази, які б підтверджували його вину в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Валігура Д.М.