П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, уродженку Донецької області, гр-ку України, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2016 року до Подільського районного суду м. Києва від Управління патрульної поліції в місті Києві надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, ОСОБА_1, яка 04.09.2016 року о 15 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Вишгородська, 45, під час руху заднім ходом недотримала безпеки руху і здійснила наїзд на припаркований автомобіль Лексус, д.н.з. НОМЕР_3 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, будучи причетною до зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце її вчинення. Чим за висновками працівників поліції порушила вимоги п.п. 10.9, 2.10 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вважаю за можливе розглядати справу у відсутність останньої, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, приходжу до висновку про наявність події, а в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Як вбачається з даних які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення Серії АП2 № 053449, ОСОБА_1 вимог даного пункту ПДР України, не виконала, а саме 04.09.2016 року о 15 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Вишгородська, 45, під час руху заднім ходом недотримала безпеки руху і здійснила наїзд на припаркований автомобіль Лексус, д.н.з. НОМЕР_3 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження і зазначені обставини останньою не заперечуються в наданих нею письмових поясненнях до вказаного протоколу.

Крім того, пункт 2.10 ПДР України визначає, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний, зокрема негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

ОСОБА_1 не заперечується в письмових поясненнях наданих працівникам поліції, що вона після вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце події не дочекавшись працівників поліції, що є порушенням вищезазначеного п. 2.10 ПДР України.

Мною встановлено, що факт порушення ОСОБА_1 п.п. 2.10, 10.9 ПДР України крім визнання своєї вини останньою, об'єктивно підтверджується іншими, наявними в матеріалах справи доказами, а саме схемою місця ДТП (а.с. 3), письмовими поясненнями водія автомобіля Лексус, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 4), фотокартками автомобіля Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 6) та Рапортом (а.с. 7).

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу).

Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

При системному аналізі норм КУпАП вбачається, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Підтвердженням вчинення адміністративного проступку є докази. Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи,яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приходжу до висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Доказів же, що спростовували б її винність в порушенні вимог Закону та які б суд поклав в основу рішення про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, останньою до суду не надано.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Зі змісту статті 34 КУпАП вбачається, що обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 35 КУпАП, обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп'яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Обставин, які б обтяжували відповідальність за адміністративні правопорушення, мною не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховую особу правопорушника, яка є не працюючою та визнаю обставиною, яка пом'якшує її відповідальність визнання своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень у зв'язку з чим вважаю за можливе застосувати до останнього таке адміністративне стягнення, як штраф в мінімальному його розмірі визначеному санкцією статті 124 КУпАП.

Також враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, з останньої на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 275, 60 грн. відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 36, 40-1, 122-4, 124, 251, 252, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності та відповідно до вимог ст. 36 КУпАП накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 275, 60 грн.

Роз'яснити ОСОБА_1, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк звернення постанови до виконання три місяці.

Суддя В. С. Декаленко