Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Оксентюк В. Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Оксентюк В.Н.,

з участю захисника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, пенсіонер, інвалід 2 групи, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17 серпня 2016 року о 17 год. 05 хв. на вул. Кравчука, 18 в с. Бережанка Горохівського району керував автомобілем «Фіат» д.н. НОМЕР_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій вказує, що обране йому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є надто суворим.

При визначенні виду стягнення суд не врахував, що він використовує автомобіль в робочих цілях і позбавлення права керування ставить його у скрутне становище, оскільки він до того ж є інвалідом другої групи та перебуває на пенсії.

Вказує, що у своїй постанові суд не обґрунтував чому не призначив покарання лише у виді штрафу, оскільки відповідно до вимог КУпАП позбавлення права керування застосовується лише в разі вчинення грубого порушення.

Просить постанову Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року щодо нього змінити та накласти стягнення лише у виді штрафу.

Заслухавши захисника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин вказаних у постанові від 12 вересня 2016 року, ґрунтується на досліджених в суді першої інстанції доказах. Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильною і ним в апеляції не оспорюється.

Доводи ОСОБА_3 про накладення на нього надто важкого стягнення, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при визначенні виду стягнення враховується

характер вчиненого правопорушення, дані про особу винного, його матеріальний стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Визначаючи ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП вид і розмір стягнення суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався, зокрема врахував, що останній вчинив умисне правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпечність, тобто за своїм характером є грубим, дані про особу правопорушника, який є пенсіонером, його майновий стан та щире розкаяння у вчиненому, а тому правильно призначив йому адміністративне стягнення.

Санкції статті 130 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Оскільки санкція ст. 130 КУпаП є безальтернативною, тому саме таке стягнення і наклав на ОСОБА_3 суд першої інстанції.

Посилання апелянта про неврахування судом при накладенні стягнення ст. 33 КУпАП та не обґрунтування постанови суду в частині призначення крім штрафу ще й позбавлення права керування транспортними засобами, є необґрунтовані.

Враховуючи санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, то посилання ОСОБА_3, що він використовує автомобіль в робочих цілях і позбавлення права керування ставить його у скрутне становище, а також, що він є інвалідом і пенсіонером, не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Постанова суду першої інстанції є законна і обґрунтована і підстав для її зміни з обставин, наведених у апеляційній скарзі, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року щодо нього - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.Н.Оксентюк