АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/685/16 Головуючий у першій інстанції: Полубан М.П.
Категорія:ч.2 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого гірником на шахті ім. Сташкова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 з позбавленням права керування транспортними засобами.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26.08.2016 р. о 11.00 год. в смт. Петропавлівка по вул. Сонячна, 34 водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці ока не реагують на світло, почервоніння очей, блідне обличчя). На вимогу працівників поліції пройти огляд для визначення стану сп'яніння відмовився. Порушення скоєно повторно на протязі року. Відмовився пройти мед.огляд для встановлення стану наркотичного сп'яніння.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вважає, що постанова суду є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та є такою, що не відповідає фактичним обставина справи. Так апелянт зазначає, що дійсно його вже було притягнуто на протязі року за ч.1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності.

Однак судом при розгляді даної справи не було встановлено причину його зупинки. В свою чергу на його думку його було зупинено безпідставно, до того ж працівники поліції не зазначивши йому причину зупинки, розпочали вимагати від нього проходження медичного огляду.

Також на думку апелянта було порушено вимоги ст. 266 КУпАП, а саме вимоги щодо проходження огляду на стан сп'яніння. Зазначає, що відмовився від проходження медичного огляду у зв'язку з тим, що на його думку працівники поліції сфальсифікують відносно нього матеріал.

Крім того апелянт вказує, що він надав висновок медичного огляду де в нього не було виявлено стану сп'яніння, який він пройшов самостійно, про те з невідомих причин судом не було взято його до уваги. Не було також взято до уваги пам'ятку психотерапевтичного центру, згідно до якого, до нього було 18.09.2016 року застосовано лікування «кодування» строком до 18.09.2017 року.

Також апелянт вказує, що свідки не бачили того, що він керував автомобілем, тому не могли стверджувати у своїх поясненнях, що він ним керував, отже їх покази не можуть бути доказом по справі.

ОСОБА_3 про час, місце та дату був повідомлений належним чином, однак до суду не з'явився, будь-яких клопотань до початку судового засідання від останнього отримано не було, а тому у відповідності до ч.6 ст. 294 КУпАП розгляд справи відбудеться без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що постанова суду незаконна є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини водія ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні було вислухано правопорушника, досліджено матеріали справи, після чого було прийнято рішення. Дійсно ОСОБА_3 не визнав себе винним у вчиненні даного правопорушення, бо вважав що він його не вчинив.

Проте твердження ОСОБА_3 спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, які були дослідженні судом першої інстанції, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 274673 від 26.08.2016 р. , в якому зазначаються фактичні обставини справи та зазначається , що правопорушник відмовився від проходження медичного огляду. Протокол підписаний посадової особою поліції, зазначені свідки та є їхні підписи. Також у даному протоколі є запис, що правопорушник від пояснень відмовився в присутності двох свідків. Даний протокол був складений з вимогами ст.ст. 254-256 КУпАП;(а.с.2)

- поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в яких вони підтвердили, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду на предмет встановлення стану наркотичного сп'яніння;(а.с.3-4)

-письмовою розпискою ОСОБА_6 (батька) від 26.08.2016 р. про те, що він зобов'язується поставити автомобіль НОМЕР_1 на стоянку та не передавати його ОСОБА_3;(а.с.5)

- рапортом працівника поліції щодо вищезазначених обставин справи та про те , що правопорушник відмовився від проходження медичного огляду. Також зазначено, що ОСОБА_7 було відсторонено від керування;(а.с.6)

- карткою обліку адміністративних правопорушень від 30.08.2016 р., в якій зазначено, що ОСОБА_3 раніше вже притягувався за ч. 1 ст. 130 КУпАП до відповідальності (а.с.7).

Всі вищезазначені докази є логічними та послідовними і суд першої інстанції даючи їм оцінку прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про те, що було порушено вимоги ст. 266 КУпАП, а саме не було пройдено огляд на встановлення стану сп'яніння на місці, то вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735, а саме пункту 12 розділу ІІ, де зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

-наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

-звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

-сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

-почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У ОСОБА_3 було виявлено такі ознаки сп'яніння, як зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей та блідність очей. Отже, у інспектора поліції були всі підстави вважати, що водій транспортного засобу перебуває саме у стані наркотичного сп'яніння.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги апелянта про те, що суд не взяв до уваги висновок наданий ним, в якому було зазначено, що у правопорушника були відсутні ознаки сп'яніння. Оскільки як правильно зазначено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 інкримінується відмова від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння, а не керування водієм транспортним засобом у стані сп'яніння.

Крім того, як зазначається самим апелянтом у апеляційній скарзі, що у відповідності до ст. 266 КУпАП огляд на стан сп'яніння проводиться в закладі охорони здоров'я в присутності поліцейського. Огляд проведений з порушенням вважається не дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 пройшов огляд в закладі охорони здоров'я самостійно без працівника поліції, отже суд обґрунтовано не прийняв при винесенні рішення вказаний висновок в якості доказу.

Відомості зазначені в пам'ятці Психотерапевтичного центру також не можуть бути доказом невинуватості ОСОБА_3, оскільки в ній зазначено, що до ОСОБА_3 було застосовано метод лікування «Кодування» та йому не можна приймати в період лікування алкогольні напої (пиво, вино, спирт). Про наркотичні засоби у вказаній пам'ятці не йдеться мова.

Всі інші доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської О.П. Піскун