П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, директора ТОВ «АРТО ГРУП», уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 02.08.2016 о 22:40 керував ТЗ «Ford», д.н.з. НОМЕР_2, по вул. Воскресенська в м. Києві, згідно проведеного огляду за допомогою алкотестеру «Drager», у присутності двох свідків, в стані алкогольного спяніння, у звязку з чим порушив вимоги п. 2.9а) ПДР України.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності у своїх письмових поясненнях на наявних у справі від 02.08.2016 вказала, що 02.08.2016 він перебував у офісі свого ТОВ за адресою: м. Київ, пр-т П. Тичини, 18-б, де близько 22:00 випив 500 гр. білого вина. Після чого попросив свого колегу по роботі ОСОБА_2 відвезти до місця проживання на той погодився та вони поїхали. По прибуттю зупинилися біля будинку по вул. Воскресенська, який є сусіднім з його будинком № 16-В, бо не було вільних місць на паркові. Андрій припаркував ТЗ на тротуарі та поїхав додому. Він перебував у автомобіля ще 10 хвилин та за цей час випив коньяку приблизно 150 гр. У цей момент до нього підійшли невідомі йому чоловік і жінка та попросили у грубій формі переставити з тротуару ТЗ, на що він їм відповів, що вживав алкоголь і за кермо сідати не буде. Між ними завязалася сварка, збіглися люди і викликали поліцію. ПО прибуттю поліції він відмовився від експертизи на стан спяніння так, як перебував на паркові і нікуди не їхав у такому стані.

Тобто пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності фактично зводяться до того, що він вважає складений протокол вважає таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у звязку з чим вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

В той же час, у судові засідання 05.09.2016 та 28.09.2016, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, а саме:

· СМС повідомлення на 05.09.2016 ним було отримано, згідно довідки про доставку, 11.08.2016 о 15:39:00, тобто за три доби;

· СМС повідомлення про виклик на 28.09.2016 було отримано, згідно довідки про доставку, 08.09.2016 о 16:17:00, тобто за 3 доби.

Також на 28.09.2016 виклик було направлено через УДППЗ Укрпошта особі за адресою вказаною у письмових поясненнях від 02.08.2016, а саме: Київська область, Бориспільський район, с. Вороньків, вул. Комінтерна, 46, та отримано нею, відповідно до зворотнього повідомлення Укрпошта, 16.09.2016, тобто за три доби.

Крім того, суд враховує те, що 26.09.2016 з матеріалами цієї справи у суді знайомився представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, тобто остання про дату судового засідання, а саме 28.09.2016, була проінформована з моменту закінчення ознайомлення із провадженням, 26.09.2016, тобто завчасно.

А тому суд, враховуючи вищевказані обставини та наявність у справі письмових пояснень щодо обставин справи, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність осіб, що не зявилися до суду будучи поінформованими про удовий розгляд та дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням письмових пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у тому числі за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КпАП стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, з наявних у справі письмових пояснень свідка ОСОБА_4 від 02.08.2016 слідує, що 02.08.2016 близько 22:00 прогулювався за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, 12-Г, де помітив громадянина, який перебував за кермом ТЗАІ3561ЕР в стані алкогольного спяніння. Обїхав будинок. Були застосовані міри для припинення його подальшого руху, але водій намагався кілька разів поїхати. Була викликана патрульна служба, яка прибувши запропонувала порушнику пройти огляд на стан спяніння за допомогою алкотестеру «Драгер», але водій від проходження огляду відмовився.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_5 від 02.08.2016 слідує, що у цій ситуації вона йшла з дитиною, як у певний момент нетверезий водій став чіплятися до дитини, а саме викрикувати незрозумілі фрази, перебуваючи за кермом. На прохання зупинитися, добавив газу і став на великій швидкості їздити навколо будинків. Однак за допомогою свідомих громадян і охорони водія вдалося зупинити та викликано поліцію, яка прибувши запропонувала порушнику пройти огляд на стан спяніння за допомогою алкотестеру «Драгер», але водій від проходження огляду відмовився.

Також свідок вказала на те, що водій намагався підкупити, потім погрожував у ході всіх цих подій.

Факт погроз з боку водія слідує і із копію заяви ОСОБА_6 на імя начальника УПП від 02.08.2016.

Тож, суд, виходячи з положень ст. 251 КУпАП та враховуючи норми ч. 1 ст. 272 КУпАП, вважає за можливе визнати належним та допустимим доказом показання свідків, , оскільки вони підтверджують фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку встановлюють наявність адміністративного правопорушення, та беззаперечно свідчить, що показання порушника в даній частині, зокрема про те, що він не керував ТЗ, є не правдивими й спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

Також суд бере до уваги факт того, що свідки події, як у своїх поясненнях, які підтвердженні особистими підписами, однозначно вказують, що водій ОСОБА_1 керував ТЗ, а потім відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

В свою чергу, враховуючи положення ст. ст. 251 та ч. 1 ст. 272 КУпАП, яка регламентує, що як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, слід прийти до висновку, що джерелами доказів є показання, тобто відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідком, за таких умов суд вважає за можливе врахувати письмові покази свідка ОСОБА_7 що містяться у справі в яких він зазначив, що 02.08.2016 перебував на робочому місці (посту) у службі охорони «Пітон» ЖК «Паркові озера», як надійшов виклик про вчинення адмінпраовпорушення про керування ТЗ у стані спяніння та щодо фактичного наїзду на мешканця з дитиною, тобто ці показання підтверджують правдивість та дійсність показів свідка ОСОБА_5 від 02.08.2016.

Щодо відсутності підпису особи, що притягається до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення, то суд враховує таке.

З положень ст. 256 КУпАП слідує, що у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Зазначені законодавцем правові догми ст. 256 КУпАП знайшли, в свою чергу, своє відображення і в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853, надалі-Інструкція), з якої слідує, що у разі відмови порушника від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в протоколі робиться запис про це.

При цьому, виходячи з вищезазначеної Інструкції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються письмові пояснення свідків правопорушення, у разі їх наявності.

Тобто, з вище зазначених правових норм, а саме ст. 256 КУпАП та Інструкції слідує, що надання пояснень водієм являється його правом (подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання), а не імперативним обовязком.

В ході судового розгляду зясовано, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з власної ініціативи від підпису у протоколі відмовилася і такі дії є абсолютно законити та відповідають нормам прямої дії, які закріплені в Конституції України, щодо прав людини, але надалі вої письмові пояснення щодо обставин події.

Також, виходячи з норм п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП України, протокол про адміністративне правопорушення у даній справі за ст. 130 КУпАП складений уповноваженою на те особою.

Тож, аналізуючи в цілому позицію ОСОБА_1 про відсутність складу адміністративного правопорушення, суд вважає її такою, що являються сумнівною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом, у розумінні ст. 251 КУпАП, який би свідчив про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, тобто не узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту та за своєю суттю спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Не надано суду жодних даних, які б підтвердили його позицію в частині того, що, у супереч положень ст. 62 Конституції України, його вина ґрунтуватися на припущеннях, а саме не було зазначено/вказано на додаткових осіб, поясненнями які б підтвердили його позицію, не надано певних висновків експерта, речових доказів, показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також будь-яких іншим документів, у зв»язку з чим суд ставиться до показів останнього критично, і оцінює їх як намір уникнути адміністративної відповідальності.

Вході судового розгляду судом не було встановлено будь-яких порушень, які б свідчили про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм КУпАП, безпосередньо ст. 256 КУпАП, вказані імперативні реквізити останньої та вимог Інструкції, Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та сторонами не доведено.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

При накладені адміністративного стягнення, суд враховує, особу правопорушника, обставини, що помякшують та обтяжують його відповідальність, характер вчиненого адміністративного правопорушення, конкретні обставини справи, матеріальне та сімейне становище порушника.

Обставин, які б помякшували або ж обтяжували відповідальність, особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в контексті ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Поряд з цим суд враховує, що покарання порушника у межах санкції статті, за якою він притягається до відповідальності, має на меті не тільки кару, а й виправлення останнього, а також запобігання вчиненню нових порушень, яка самим порушником так і іншими громадянами для забезпечення основоположних завдань КУпАП, враховуючи норми ст. 1, а саме: охорони прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством та виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України (ст. 6 КУпАП).

Серед іншого, суд бере до уваги ППВСУ № 14 від 23.12.2005 в контексті неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та надання таким діям належної правової оцінки, враховуючи завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд враховує той факт, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, як спеціальний субєкт - водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення, у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" діючи у формі прямого умислу, який обумовив груби і зухвале ігнорування встановленого правопорядкуу дусі точного і неухильного додержання законів України, шляхом не виконання законних вимог посадової особи про проходження огляду на стан спяніння, не виконання своїх обов'язків, як водія (п. 2.5 Правил дорожнього руху) та вважає за необхідне накласти на порушника адміністративне стягнення у межах санкції ст. 130 КУпАП, оскільки дане адміністративне стягнення за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, 130, 251, 252, 283-285 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 275 гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк предявлення до виконання три місяці.

На підставі положень п.п. ґ п. 3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802) реєстраційний номер облікової картки платника податків/серія і номер паспорта не зазначаєтися в постанові у справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні ст. 17 Закону України Про виконавче провадження, оскільки вона винесена без участі особи.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні ст. 17 Закону України Про виконавче провадження ідентифікаційного номеру боржника, згідно постанови Верховного Суду Україниу від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, не являється підставою для відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

С у д д я : ОСОБА_8