АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/1046/2016 Постанова винесена суддею Плахотнюк К.Г.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю ОСОБА_2 та її захисника

ОСОБА_3, іншого учасника ДТП - ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в

с. Соснівка Новопсковського району Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито на підставі п. 7

ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 14 листопада 2015 року о 19 год. 55 хв., керуючи автомобілем марки «Suzuki», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Антоновича, б.114 в м. Києві, не була уважною при перестроюванні, не переконалася, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п. 2.3(б), 10.1 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, з огляду на порушення суддею норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 зазначає, що 14 листопада 2015 року о 19 год. 55 хв., вона, керуючи автомобілем марки «Suzuki», по вул. Антоновича, 114 в м. Києві, припарковувала свій автомобіль з дотриманням ПДР, а ДТП сталася з вини водія автомобіля «Хонда»ОСОБА_4, який, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, своїми одноосібними винним діями, що полягали у порушенні п. 13.1 ПДР України, здійснив зіткнення з її автомобілем, створивши при цьому реальну загрозу як її життю, так і життю інших учасників дорожнього руху, та завдав значних матеріальних збитків, і зазначене підтверджується, окрім її пояснень, поясненнями очевидця пригоди ОСОБА_5 та судовим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року, яким ОСОБА_4, визнано винним у вчиненні 14 листопада 2015 року о 19 год. 55 хв. по вул. Антоновича, 114 в м. Києві, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте суддею, внаслідок недотримання положень Конституції України, незабезпечення рівності учасників судового процесу перед законом і судом, порушення права на свободу в наданні суду доказів та доведення їх переконливості, проведено судовий розгляд упереджено, при цьому висновки суду про її винуватість у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП не ґрунтуються на доказах у справі і не відповідають фактичним обставинам події ДТП, отже судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

Разом з апеляційною скаргою від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що, не будучи присутньою в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 03 червня 2016 року, копію постанови суду вона отримала лише 27 червня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді ОСОБА_2. пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника

ОСОБА_3, іншого учасника ДТП - ОСОБА_4, заслухавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Як убачається із матеріалів справи, ці вимоги закону суддею місцевого суду не дотримані.

Відповідно до постанови від 03 червня 2016 року, суддя висновок про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, формально обґрунтував протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП, в тому числі і ОСОБА_2, наданими в попередніх судових засіданнях, але будь-якої оцінки таким поясненням ОСОБА_2 не дав та не проаналізував їх у взаємозв'язку з іншими доказами у справі, зокрема даними, зафіксованими в схемі місця ДТП, в той же час доводів на спростування позиції ОСОБА_2 щодо механізму ДТП не навів, отже фактичні обставини справи не з'ясував та прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не врахувавши при цьому, що згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП, обов'язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у виді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, як безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції стверджувала, що 14 листопада 2015 року о 19 год. 55 хв., по вул. Антоновича в м. Києві, зіткнення автомобіля марки «Suzuki», яким вона керувала, з автомобілем марки «Хонда», під керуванням водія ОСОБА_4, відбулося не з її вини, а з вини іншого учасника події, та зазначила, що рухаючись по вул. Антоновича в м. Києві, мала намір припаркуватися, включила правий покажчик повороту, плавно знизила швидкість руху та почала припарковувати свій автомобіль на смузі руху громадського транспорту, де вже були прикарковані інші автомобілі. Зупинившись, вона почула звук екстреного гальмування та одразу відчула удар у задній правий бік свого автомобіля.

Аналогічні пояснення ОСОБА_2 надала і в суді апеляційної інстанції, наполягаючи на тому, що автомобіль марки «Хонда» вдарив її автомобіль вже після того як вона припаркувала та зупинила свій автомобіль на смузі руху громадського транспорту, при цьому повідомила, що очевидцем даної дорожньо-транспортної пригоди був свідок ОСОБА_5, письмові пояснення якого містяться в матеріалах справи, проте під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції він не допитувався.

Зі змісту судового рішення слідує, що суддя місцевого суду на обґрунтування своїх висновків щодо винуватості ОСОБА_2 в порушенні ПДР фактично прийняв до уваги пояснення другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, але не дав їм належної оцінки у взаємозв'язку з іншими доказами у справі.

Так, водій ОСОБА_4 в своїх письмових поясненнях від 18 квітня 2016 року зазначив, що 14 листопада 2015 року близько 20 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Хонда» по вул. Антоновича в м. Києві, рухався зі швидкістю близько 50 км/год та побачив як з лівої сторони узбіччя припаркований автомобіль «Suzuki», в порушення ПДР України, без попереджувального сигналу повороту, різко намагався перетнути вул. Антоновича, однак, враховуючи коротку дистанцію між його автомобілем та автомобілем «Suzuki», а також погодні умови: дощ та мокра дорога, уникнути зіткнення йому не вдалося, удар відбувся в праву частину автомобіля. Також указав, що після ДТП і до приїзду працівників поліції та оформлення ними ДТП автомобілі залишалися на своїх місцях, тобто після зіткнення не рухалися.

Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_4 і в суді апеляційної інстанції. При цьому ОСОБА_4 наполягав на тому, що зіткнення між транспортними засобами відбулося у другій смузі руху, по якій саме він рухався, не змінюючи до зіткнення напрямок руху.

Разом з цим, пояснення ОСОБА_4 в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів не узгоджуються зі схемою місця ДТП, з якою погодилися учасники події, підписавши її без жодних зауважень, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після цієї пригоди таким чином, що автомобіль марки «Suzuki» розташований на смузі руху автомобілів громадського транспорту передньою частиною до тротуару, а місце зіткнення транспортних засобів позначено саме на крайній правій смузі руху автомобілів.

Спростовуються пояснення ОСОБА_4 щодо вказаного ним механізму ДТП і фотографіями з місця події, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, відповідно до яких автомобіль марки «Suzuki», як він зафіксований відразу ж після зіткнення, що узгоджується зі схемою місця ДТП, перебуває на смузі руху автомобілів громадського транспорту, практично перпендикулярно щодо напрямку руху по цій смузі, уламки від бамперу та фар автомобілів також містяться на зазначеній смузі. Зафіксовані на схемі місця ДТП і фотографіях розташування автомобіля «Хонда» після зіткнення та механічні пошкодження обох транспортних засобів також не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_4 щодо напрямку його руху безпосередньо перед зіткнення.

Допитаний за клопотанням ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив, що 14 листопада 2015 року о 19 год. 55 хв. він йшов по вул. Антоновича в м. Києві, почув, як йому здалося, звук гальм та відразу ж побачив, оскільки це відбувалося в полі його зору, як автомобіль марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_1., при цьому автомобіль «Хонда» безпосередньо перед зіткненням рухався під кутом до краю проїзної частини та здійснив зіткнення вже в припаркований стоячий автомобіль «Suzuki», в його задню бокову праву частину.

В подальшому, як пояснив свідок, водій автомобіля «Хонда» вийшов із салону та пішов від автомобіля, він вочевидь перебував у стані алкогольного сп'яніння, далі зник з його поля зору, а він, вважаючи винним у даній ДТП водія автомобіля «Хонда», дочекався працівників поліції та надав їм свої письмові пояснення щодо обставин події.

Письмові пояснення свідка ОСОБА_5 від 14 листопада 2015 року не суперечать його поясненням в суді апеляційної інстанції.

При цьому будь-які підстави ставити під сумнів правдивість пояснень свідка ОСОБА_5 у суду відсутні, оскільки про наявність вказаного свідка, котрий не є зацікавленим у результатах розгляду справи, було заявлено відразу ж після ДТП і він був опитаний інспектором патрульної служби, в той же час його пояснення повністю узгоджуються з пояснення ОСОБА_2, схемою місця ДТП та фотографіями з місця події, а тому доводять наявність обґрунтованих підстав не приймати до уваги показання водія ОСОБА_4 щодо механізму зазначеної пригоди.

Крім того, в суді апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 були допитані інспектори патрульної служби Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_6, якою було складено протокол про адміністративне правопорушення, та ОСОБА_7, яким складалася схема місця ДТП.

Зазначені свідки пояснили, що ввечері 14 листопада 2015 року надійшов виклик про ДТП по вул. Антоновича, 114 в м. Києві. Прибувши на місце події, вони застали лише водія автомобіля марки «Suzuki», іншого водія на місці події не було. ОСОБА_2 вказала напрямок, в якому зник водій автомобіля «Хонда», а тому вони одразу ж побігли у вказаному напрямку та через короткий проміжок часу зупинили другого учасника ДТП, повернувши його на місце події, де відібрали пояснення щодо обставин ДТП у водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5, склали схему місця ДТП, а після цього протокол про адміністративне порушення щодо ОСОБА_2 Оскільки водій ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп'яніння, що було встановлено на місці події, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але письмові пояснення щодо обставин ДТП він начебто не надавав, усно повідомивши, що водій ОСОБА_2, змінюючи напрямок руху, не пропустила його транспортний засіб.

При цьому свідок ОСОБА_7, котрий складав схему місця ДТП, зазначив, що помилково вказав місце зіткнення транспортних засобів в смузі руху громадського транспорту, оскільки, як було встановлено на місці події зі слів обох водіїв, зіткнення транспортних засобів відбулося в другій, сусідній смузі зі смугою руху громадського транспорту, а його позначення на схемі місця зіткнення транспортних засобів - це місце локалізації механічних пошкоджень автомобілів.

Проте пояснення свідка ОСОБА_7 щодо фактичного не відображення ним на схемі місця ДТП місця зіткнення транспортних засобів суперечать змісту цієї схеми, з якою на момент її складання погодилися учасники ДТП, про що свідчать їх підписи, а твердження обох свідків про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на місці події погоджувались з тим, що зіткнення транспортних засобів відбулося в сусідній зі смугою руху громадського транспорту смугою, суперечать письмовим доказам, наявним у справі.

Отже у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати схему місця ДТП неналежним доказом фіксування дорожньої обстановки під час та після зіткнення транспортних засобів, в той же час указані в ній дані спростовують як відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, так, у сукупності з показаннями ОСОБА_2, свідка ОСОБА_5 та іншими письмовими доказами, висновок судді місцевого суду про те, що водій ОСОБА_2 у даній дорожній обстановці порушила вимоги п. 2.3(б), відповідно до якого водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов'язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, та

п. 10.1 ПДР України, а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За таких обставин, вважаю, що наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази вказують на те, що дії водія ОСОБА_2, яка безпосередньо перед зіткненням транспортних засобів вже виконала маневр перестроювання та зупинила свій транспортний засіб в іншій смузі руху, не знаходяться у причинному зв'язку з цією ДТП, а тому висновок судді місцевого суду про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Враховуючи, що матеріалами справи не доводиться наявність в діях ОСОБА_2 порушень п.п. 2.3(б), 10.1 ПДР України, які б перебували у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, провадження в справі, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю, отже апеляційна скарга ОСОБА_2 - задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого

ст. 124 КУпАП, провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а також стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп. - скасувати. Провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва О.П. Павленко