Справа № 465/7331/15-п Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 33/783/667/16 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю правопорушниці ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2016 року про визнання винною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану та проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КУпАП, та закриття провадження щодо неї за ст.38 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

цією постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КУпАП закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Згідно з постановою, ОСОБА_2 визнано винною в тому, що вона, 17.10.2015 року о 22:20 год., по вул. Городоцька, 179 у м. Львові, під час виявлення порушення ПДР, вчинила злісну непокору законному розпорядженню працівників міліції, а саме: відмовилась предявити документи, погрожувала звільненням з ОВС, самовільно покинула місце події, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді місцевого суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність й необгрунтованість постанови, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_2 зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суддя місцевого суду покликався на матеріали справи, що були скеровані до суду, однак, на її переконання, такі містять суперечливі покази, а зазначене в них не відповідає фактичним обставинам справи.

Як вказує ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, жодного опору працівникам ані патрульної служби, ані поліції вона не чинила, її особу було встановлено, про що свідчать вказані паспортні дані, відтак злісної непокори не могло бути виявлено, а рапорти і висновок містять суперечливі відомості.

Як вбачається з апеляційної скарги, протоколи про адміністративне правопорушення не можуть визнаватися достовірним доказом, оскільки ОСОБА_2 відразу не погодилась із обставинами, викладеними у них і зазначила, що правил дорожнього руху не порушувала, а інспектори жодних інших доказів вчинення нею порушень не зібрали, відтак такі не підтверджуються жодним іншим доказом.

Заслухавши правопорушницю ОСОБА_2 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, апеляційний суд прийшов до переконання, що така підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення та є підставою для подальшого провадження у справі.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо форми та змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема у такому зазначається: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі системного аналізу статті 185 КУпАП вбачається, що умовою настання відповідальності за вказаною статтею є наявність законної вимоги чи розпорядження працівника міліції, якому вчиняється злісна непокора, при виконанні ним службових обов'язків.

Відповідно до абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26 червня 1992 року № 8, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення від 18.10.2015 року серії ЛВ № 009621, складеного відносно ОСОБА_2, такий не містить у собі даних про прізвище та посаду працівника міліції, якому ОСОБА_2 здійснила злісну непокору його законному розпорядженню чи вимозі, даних про те, чи перебував він при виконанні своїх службових обов'язків, а також в повній мірі не розкрито в чому проявлялася злісна непокора ОСОБА_2 працівнику міліції й не вказано які саме документи вона відмовилася йому предявити.

На переконання апеляційного суду, вказані при складанні недоліки протоколу є істотними та позбавляють суд можливості з'ясувати питання щодо законності вимог працівника міліції, надати належну оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, відтак всебічно, повно й обєктивно дослідити всі обставини справи.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд робить висновок про те, що прийняте по справі рішення суду першої інстанції є передчасним, його не можна визнати обгрунтованим, відтак таке підлягає скасуванню, а матеріали протоколу серії ЛВ № 009621 від 18.10.2015 року відносно ОСОБА_2 - скеруванню Франківському ВП ГУ НП України у Львівській області для належного оформлення.

Оскільки рішення скасовується, а матеріали провадження скеровуються відповідному органу, що склав протокол про адміністративне правопорушення, для усунення виявлених порушень, решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 судом не вирішується.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2016 року про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КУпАП, та закриття щодо неї провадження за ст.38 КУпАП, - скасувати, а матеріали провадження скерувати Франківському ВП ГУ НП України у Львівській області для належного оформлення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду Львівської області ОСОБА_1