АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/642/16 Головуючий у І-й інстанції - Петрюк Т.М.
Справа № 173/1588/16 -п Суддя-доповідач - Кононенко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

При обставинах вказаних в оскаржуваній постанові, 24.08.2016 року о 02 годині 35 хвилин по вул. Київській, м. Верхньодніпровськ, Верхньодніпровського р-ну, Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. На вимогу проїхати до медичного закладу для проходження огляду та встановлення ступеню алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції відмінити, а справу направити в Верхньодніпровський районний суд на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає, що адміністративне стягнення, якому його було піддано не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Вказує на те, що не заперечує що в той день знаходився у стані алкогольного сп'яніння. Автомобілем керував ОСОБА_3, а ОСОБА_2 знаходився в автомобілі в якості пасажира. Вказує на те, що після того, як він близька 2 год. 30 хв. чекав свого друга в машині, до нього підійшли працівники поліції, які відчули від нього запах алкоголю і вимагали у нього гроші, після цього працівники поліції повезли його до дому працівника державтоінспекції ОСОБА_4, який також просив гроші за не складення протоколу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 уточнив вимоги апеляційної скарги, просив провадження закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що адміністративне стягнення, якому ОСОБА_2 було піддано даною постановою судді не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, є безпідставними, надуманими та такими, які спростовуються матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 272760 від 24 серпня 2016 року; поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно яких, ОСОБА_2 відмовився в категоричній формі від надання письмових пояснень та підпису адміністративного протоколу складеного відносно нього. Від водія на відстані було чути запах спиртного з порожнини рота, вів себе нахабно та зухвало; поясненнями самого ОСОБА_2, згідно яких, останній випив 0,5 літрів алкогольного пива після чого сів за кермо свого автомобіля та був зупинений працівниками поліції. На медичне освідування на стан алкогольного сп'яніння їхати у лікарню відмовляється в присутності двох свідків. Факт вживання алкоголю визнає.

До стверджень в апеляційній скарзі стосовно того, що ОСОБА_2 не керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, а спав в стоячому на місці автомобілю, спростовується поясненнями у протоколі про адміністративне правопорушення самого ОСОБА_2 в яких він зазначив, що він випив бутилу пива, після чого сів за кермо. Посилання ОСОБА_2 на те, що інспектори поліції вимагали з нього 3000 грн., є голослівними, безпідставними і такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи і спростовуються вищевказаними встановленими доказами, та будь - яких доказів, щодо викладення власних пояснень у під тиском, або незаконним впливом працівників поліції, під час розгляду справи не надано, і апеляційним судом не встановлено.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були свідками події, також спростовується наявними у матеріалах справи поясненнями вищезазначених свідків, та поясненнями самого ОСОБА_2

Окрім того, на переконання апеляційного суду тимчасова зупинка автомобіля, не виключає факт керування цим автомобілем, що в даному випадку не спростовано і показами ОСОБА_2, який в суді апеляційної інстанції зазначив, що сидів у своєму автомобілі за кермом, та чекав друга.

Зазначений висновок, узгоджується і з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, де в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ Кононенко О.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області : Кононенко О.М.