Справа № 308/5578/16-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Марчука О.П., за участю ОСОБА_1, захисника - ОСОБА_2 , розглянув у відкритому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1

Даною постановою ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 26.05.2016 року о 03:00 годині, в м. Ужгороді по вул. Словянській набережній № 17 керував автомобілем " Ауді А6" , номерний знак Словацької республіки НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння . При проходженні огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою приладу "Драгер alkotest № 2041" в присутності двох свідків , встановлено наяваність позитвного висновку - 0,23 промиль , чим порушив вимоги п. 2.9 "а" ПДР України.

Постановлено ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 3400 гривень.

В апеляційній скарзі апелянт порушує питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України у зв'язку з відсутністю у діяннях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності особи , що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника. Такі дії суду вважає такими , що грубо порушують його права та законні інтереси , оскільки він був позбавлений можливості постати перед судом та виступити на свій захист. Крім того, суд першої інстанції допустив неповноту та однобічність при встановлені фактичних обставин справи та необ'єктивність при перевірці і оцінці доказів, у наслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказує, що факт відсутності у його діяннях складу правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння № 478 від 26.05.2016 року , однак, судом першої інстанції вказаний доказ залишився без оцінки. Крім того, ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку для оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду щодо нього, оскільки участі у розглояді справи не приймав, а оскаржувану постанову отримав лише 26.09.2016 року поштовим повідомленням.

Апеляційний суд , заслухавши поснення правопорушника та адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги та доводів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, перевіривши матеріали справи, вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Справу може бути розглянуто під час її відсутності лише у випадках , коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи .

Судом першої інстанції вказаних вимог законодавства дотримано, а саме: на адресу проживання ОСОБА_1 ( зазначена особою , щодо якої складено протокол ) рекомендованим листом направлено повістку з повідомленням про місце і час розгляду справи, яка повернулася у суд 04.07.2016 року з повідомленням про неотримання повістки адресатом у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Повторно направлена рекомендованим листом повістка повернулася до суду з розпискою та відміткою про її вручення адресату 10.07.2016 року. Таким чином, суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, останній у судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Таким чином , апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що судом в порушення вимог законодавства розглянуто справу за його відсутністю у судовому засіданні.

Однак , апеляційним судом встановлено , що в порушення вимог ст. 285 КУпАП копія постанови ОСОБА_1 була вислана лише 22.09.2016 року , а останній її отримав 26.09.2016 року. З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст. 285 КпАП України щодо вимоги вислати постанову суду особі, щодо якої її винесено. З цих підстав апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про

адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Так, суд першої інстанції вважав , що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1), поясненнями очевидців події , які підтвердили проведення та результати огляду для визначення наявності стану алкогольного сп'яніння у ОСОБА_1 ( пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), актом огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою приладу "Драгер alkotest № 2041" ( а.с. 3,4), рапортом інспектора Юрик М.В (а.с. 6), відеозаписом проведення огляду в ході якого водій ОСОБА_1 визнав факт вживання алкогольних напоїв (а.с.8).

Вище зазначені докази суд першої інстанції оцінив як належні та допустимі , однак , жодних висновків та обґрунтувань з цього питання у судовому рішенні не навів.

Так, Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що прилад, яким проводився огляд водія є не сертифікований з наступних підстав.

Відповідно до п 5 розділу ІІ Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року( далі "Інструкція"), сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається на вимогу особи яка проходить огляд, однак , ОСОБА_1 такої вимоги співробітникам полії не висловлював ( відеозапис а.с.8).

Однак, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що акт огляду та встановлений результат огляду є недопустими доказами вини правопорушника.

Так, згідно п.7 розділу ІІ вказаної "Інструкції' установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Під час огляду ОСОБА_1 прилад "Драгер alkotest № 2041" вказував 0,23 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до вимог п.6 розділу ІІ "Інструкції" огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису подій ( а.с.8) вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 із застосуванням спеціальних технічних засобів проводився без залучення свідків. Присутня на місці проведення огляду водія автомобіля " Ауді А6" - ОСОБА_1 пасажир вказаного автомобіля - ОСОБА_4 поліцейськими як свідок при проведенні огляду не залучалася . Остання відмовилася приймати участь у проведенні будь-яких дій, не підтвердила результати огляду , від підписів у процесуальних документах , в тому числі, "Акті огляду на стан сп'яніння " - відмовилася.

Інші свідки при проведенні огляду взагалі були відсутні.

Крім того, як з відеозапису подій так і з показань ОСОБА_1 вбачається, що останній не погодився як з результатом огляду проведеного з використанням спеціальних технічних засобів так і з процедурою його проведення і просив провести огляд на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я.

Згідно п.7 розділу ІІ "Інструкції" проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським .

Такі обставини за результатами розгляду справи апеляційним судом встановлено, однак, співробітниками поліції , вимога ОСОБА_1 про проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я у зв'язку з його незгодою з результатами огляду, проведеного поліцейським , була проігнорована .

У порушення вимог пункту 12 розділу ІІ "Інструкції" поліцейський не направив особу до найближчого закладу охорони здоров'я для проведення огляду на стан сп'яніння і оформлення його результатів.

Відповідно до вимог п.22.розділу ІІІ висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї "Інструкції", вважаються недійсними.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку , що недотримання полійськими порядку проведення огляду водія на стан сп'яніння та порушення оформлення його результатів призвели до визнання отриманих доказів недопустимими .

Крім того , апеляційний суд враховує те, що протягом двох годин з моменту зупинки транспортного засобу поліцейськми , ОСОБА_1 особисто звернувся до закладу охорони здоров'я з метою проведення огляду на стан сп'яніння.

Огляд ОСОБА_1 оформлено протоколом огляду № 478 від 26.05.2016 року проведеного о 05:00 годині, відповідного до якого на час дослідження ОСОБА_1 був тверезим.

Таким чином , на підставі досліджених та перевірених доказів та їх оцінки у сукупності , апеляційний суд приймає та враховує доводи апеляційної скарги про те, що у діяннях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою знайшли своє підтвердження , що зумовлює скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - зодовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2016 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв'язку із відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя :