АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, за участю ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ільїн О.М., а також ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4, - апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою провадження відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода ОСОБА_1 та водія автомобіля «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_3, яка мала місце на вул. Шосейній у м. Підгородне відбулася о 10 годині 13 грудня 2014 року. З урахуванням заявленого клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі через закінчення строків накладення стягнення, суд із застосуванням п. 7 ст. 247 КУпАП закрив провадження у справі, мотивуючи своє рішення що з моменту скоєння ДТП та розгляду справи минуло більше трьох місяців.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_3. подала апеляційну скаргу у порядку передбаченому ч. 2 ст. 294 КУпАП, у якій порушується питання про скасування постанови суду із винесенням нової.

На переконання апелянта, суд із порушенням існуючої практики застосував п. 7 ст. 247 КУпАП, попередньо не визнавши вину особи, тим самим перешкодив потерплій особі у майбутньому отримати матеріальне та моральне відшкодування завданої їй шкоди.

У судове засідання апеляційного з'явилися: ОСОБА_1 та його захисник, які виступили категорично проти задоволення поданої апеляційної скарги, зазначивши, що питання відшкодування завданої шкоди та її розміру є цивільно-правовими і підлягають вирішенню виключно у цивільному провадженні; ОСОБА_3 із своїм захисником просили задовольнити подану скаргу із мотивувань того, що оскаржувана постанова не має преюдиційного характеру, а тому постанова підлягає скасуванню із визнанням вини особи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши обох учасників пригоди та їх захисників, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясування інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення у відповідності до ст. 1 КУпАП, є охорона прав власності і свобод городян, конституційного ладу, прав і законних інтересів підприємств установ організацій, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що метою провадження у справі про адміністративне правопорушення є встановлення саме обставин, які мають суттєве значення для вирішення питання щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. При цьому, суд позбавлений можливості вирішувати спірні питання щодо відшкодування та розміру завданих матеріальних та моральних збитків.

Як слідує із тексту оскаржуваної постанови, суд закрив провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, що за своєю суттю не відноситься до реабілітуючих обставин. Тому доводи апеляційної скарги про перешкоди у зверненні потерпілої особи із позовом про відшкодування завданих матеріальних збитків - безпідставні, оскільки наведені судом підстави закриття провадження не перешкоджають можливості звернення особи до суду у цивільному порядку із позовом про відшкодування завданих матеріальних чи моральних збитків.

Крім цього, апелянтом у своїй скарзі не наводиться жодних доводів, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції, як і відсутні посилання на певні докази чи обставини, які були предметом дослідження у суді першої інстанції, проте судом були дослідженні з порушенням чинного порядку.

Підсумовуючи викладе, під час апеляційного перегляду справи у межах апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що суд першої інстанції приймаючи свою постанову 07 вересня 2016 року із урахуванням клопотання сторони захисту дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі з нереабілітуючих обставин, через закінчення строків накладення стягнення, оскільки ДТП фактично мало місце 13 грудня 2014 року і на момент розгляду справи вже минуло більше трьох місяців.

Жодних інших доводів, які б ставили під сумнів висновки районного суду у апеляційній скарзі не викладено.

Таким чином, під час апеляційного перегляду проведеного у межах апеляційної скарги було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, суд з урахуванням вимог ст. 38 КУпАП та заявленого клопотання обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив. Жодних інших підстав, які були б безумовною підставою для скасування постанови суду під час перегляду встановлено не було.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 про скасування постанови суду - відмовити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1, закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області І.К.Живоглядова