Справа № 344/3935/16-п
Провадження № 33/779/122/2016
Категорія ч.3 ст.41 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кишакевич Л.Ю.
Суддя-доповідач Іванів О.Й.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Іванів О.Й., розглянувши адміністративну справу щодо ОСОБА_2 за її апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 275 грн. 60 коп. судового збору.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_2, будучи директором ТзОВ «ДВ-ВУД», в порушення вимог законодавства про працю, а саме: в порушення вимог статті 24 КЗпП України трудові договори з працівниками ОСОБА_9., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 оформила шляхом видання наказів № 26/15, №27/15, №28/15, №29/15 від 10.08.2015 року, однак повідомлення Державній фіскальній службі про прийняття працівників на роботу надіслала після фактичного допуску працівників до роботи. Крім того, ОСОБА_6 наказом від 31.08.2015 року № 37-1/15 оформила на неповний робочий час сортувальницею матеріалів та виробів з деревини ОСОБА_7, однак допустила її до фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві. Зокрема, відповідно до табелів обліку використання робочого часу у вересні 2015 року ОСОБА_7 за 25 днів і відпрацювала 174 години, у жовтні 2015 року за 25 днів відпрацювала 172 години, в листопаді 2015 року за 24 дні відпрацювала 167 годин, в грудні 2015 року за 26 днів відпрацювала 181 годину. В січні 2016 року ОСОБА_7 за 22 дні відпрацювала 153 години, в лютому 2016 року за 24 дні відпрацювала 167 годин.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до хибних висновків щодо наявності її діях складу адміністративного правопорушення, визначеного ч.3 ст.41 КУпАП, та прийняв необґрунтоване і незаконне рішення. Зазначає, що повідомлення про прийняття працівників на роботу 10.08.2015 року було надіслано територіальній ДФС засобами електронного зв'язку того ж дня о 12 год.07 хв. Вказана подія в зазначений час була вичерпана і не може носити триваючого характеру, тому трьохмісячний строк для накладення адміністративного стягнення давно минув. Що стосується працівника ОСОБА_7, інваліда другої групи, то остання була спочатку прийнята на роботу на повний робочий день, але за її заявою через деякий час була переведена на неповний робочий день тривалістю 3,5 год. Проте програма для ведення табелів обліку використання робочого часу в електронній формі, яка застосовується на підприємстві, передбачає внесення виключно лише цілих чисел, тому при введенні фактично відпрацьованих ОСОБА_7 годин до табелів вносилась цифра «7 годин» замість «3,5 години». На її думку некоректне табелювання фактично відпрацьованих працівником годин не передбачає відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

В засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги і просять її задовольнити. Крім того, захисник пояснив, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області, крім складеного та направленого на розгляд місцевого суду щодо апелянта протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП, своєю постановою від 05.04.2016 року наклало на ОСОБА_2 штраф у розмірі 41340 гривень за порушення вимог трудового законодавства при прийнятті ОСОБА_9., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на роботу та оформлення працівника ОСОБА_7 на неповний робочий час у разі виконання нею роботи повний робочий час. За позовом апелянта до Управління Держпраці в Івано-Франківській області постанова про накладення штрафу скасована рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року, яке набрало законної сили 28.09.2016 року.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не дотримався вказаних вимог закону.

Стаття 41 КУпАп передбачає відповідальність за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці.

Згідно частини 3 вказаної статті така відповідальність наступає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2015 року директором ТзОВ «ДВ-ВУД» ОСОБА_2 було укладено трудові договори з працівниками ОСОБА_9., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 шляхом видання наказів № 26/15, №27/15, №28/15, №29/15 від 10.08.2015 року.

Того ж дня, 10 серпня 2015 року ТзОВ було сформовано повідомлення про прийняття вказаних працівників на роботу і направлено його засобами електронного зв'язку територіальному органу ДФС, яке ним отримано 10.08.2015 року о 12 год.07 хв.

Таким чином, зазначені працівники були допущені директором ТзОВ «ДВ-ВУД» ОСОБА_2 до роботи після оформлення трудового договору, що не суперечить положенням ч.3 ст.41 КУпАП і свідчить про відсутність в діях апелянта складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею.

Обґрунтованими апеляційна інстанція вважає також доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, у випадку з працівником ОСОБА_7, оформленої на неповний робочий час, щодо якої в табелі обліку використання робочого часу вносились відомості про виконання нею роботи на підприємстві повний робочий час.

Частина 3 статті 41 КУпАП взагалі не передбачає відповідальності посадових осіб чи фізичних осіб підприємців саме за оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання ним роботи повний робочий час, установлений на підприємстві.

Окрім того, як вбачається з наданої ОСОБА_2А в засіданні апеляційної інстанції копії постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року, постанова Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 05.04.2016 року про накладення штрафу на ТзОВ «ДВ-ВУД» за порушення вимог трудового законодавства при прийнятті ОСОБА_9., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на роботу та оформлення працівника ОСОБА_7 на неповний робочий час у разі виконання нею роботи повний робочий час за позовом апелянта скасована. Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 року, яка набрала законної сили, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Перелік порушень, за які Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області було накладено штраф на директора ТзОВ «ДВ-ВУД» ОСОБА_2, є аналогічним тим, які викладені у протоколі Управління Держпраці в Івано-Франківській області №09-18- 0053/110 про адміністративне правопорушення від 22.03.2016 року щодо ОСОБА_2 за ч.3 ст.41 КУпАП.

За таких обставин і відповідно до статті 8 Конституції України, згідно з якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

З протоколу №09-18-0053/110 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 вбачається, що він складений Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області 22 березня 2016 року. Тобто, в цей день було виявлено, що директор ТЗоВ ОСОБА_2 ще 10 серпня 2015 року допустила, як зазначено у протоколі, порушення вимог законодавства про працю при прийнятті працівників ОСОБА_9., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на роботу та 31 серпня 2015 року оформила на неповний робочий день працівника ОСОБА_7, однак допустила її до виконання роботи повний робочий час.

Таким чином, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП щодо ОСОБА_2 тримісячний строк накладення адміністративного стягнення давно сплив, і стягнення на неї не могло бути накладено, тим більш, що інкриміноване апелянту правопорушення не є триваючим.

Відповідно до положень ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочатим, а розпочате підлягало закриттю, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 цього Кодексу.

Проте, з огляду на вище наведене, апеляційна інстанція, переглядаючи оскаржувану постанову в межах апеляційних вимог, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Необхідно звернути увагу також на те, що відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення він складений головним державним інспектором у м. Тисмениця, вул. Галицька, 86 - за місцем знаходження ТзОВ «ДВ-ВУД». Таким чином, згідно наведеного, місцем вчинення адміністративного правопорушення вказано м. Тисмениця.

Незважаючи на це, справа щодо ОСОБА_2 була направлена для розгляду до Івано-Франківського міського суду, що є порушенням вимог КУпАП щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2016 року щодо ОСОБА_2 за ч.3 ст.41 КУпАп скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.Й. Іванів