АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1113/16-п Номер провадження 33/786/180/16Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1

за участі:

секретаря - Григорової М.В.,

захисника адвоката ОСОБА_2,

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Карлівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення:

- за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.;

- за ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП остаточно визначено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 275, 60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що 02.08.2016 року, о 13.50 год., керував автомобілем НОМЕР_1, в м.Карлівка по вул.Розумовської, при цьому порушив вимоги п.10.1 ПДР України і при виїзді на головну дорогу не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, в результаті чого допустив зіткнення з таким автомобілем. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Під час руху ОСОБА_3В, перебував у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.29а ПДР України.

На вказану постанову ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апелянтом не оскаржується.

Вказує, що притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неправомірним, оскільки при винесенні постанови суддя взяв до уваги докази, які є неналежними щодо достовірності підписів правопорушника у процесуальних документах по справі, які є сфальшованими працівниками поліції та просив призначити по справі почеркознавчу експертизу встановивши ідентичність підписів ОСОБА_3 в паспорті, письмових поясненнях та протоколах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, що були складені 02.08.2016 року.

Не враховано того факту, що у автомобіля „FORD Scorpio відмовили ручні гальма, після чого він покотився з гірки та здійснив зіткнення з поруч стоячим автомобілем „ВАЗ 2108.

Окрім того, апелянтом заперечується будь-яке керування транспортним засобом в момент зіткнення.

Учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про розгляд апеляційної скарги, призначений на 11.00 год. 20.10.2016 року, однак у судове засідання вони не з'явились та просили розглянути скаргу без їх участі.

Вислухавши захисника ОСОБА_2 та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова суду скасуванню із закриттям провадження по справі з наступних підстав.

Так, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.280 КУпАП, повинен з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі правопорушника фактичні обставини справи та висновки суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не оспорюються.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП та визнав його винуватим у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Окрім того, визнаючи ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом, в порушення вимог ст.280 КупАП, не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Положення ч.1 ст.130 КУпАП вказують на притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.08.2016 року ОСОБА_3 02.08.2016 року, о 13.50 год. в м.Карлівка керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, що нібито підтверджується поясненнями самого ОСОБА_3 та водія автомобіля „ВАЗ 2108 ОСОБА_4

Складаючи 02.08.2016 року протокол про адміністративне правопорушення, працівник Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області запропонував ОСОБА_3 пройти огляд на стан спяніння в медичному закладі, на що останній погодився.

Згідно висновку №435 від 02.08.2016 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_3, згідно даних приладу газоаналізатора алкотестер „drager №01412, перебував в стані алкогольного спяніння, концентрація алкоголю в крові якого становила 2,63% проміле, що відноситься до сильного ступеню сп'яніння.

Водночас, є слушними доводи апелянта щодо незаконності постанови суду в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, апелянт вказує на неправдивість наданих ним після складення протоколу про адміністративне правопорушення пояснень, які не відповідали фактичним обставинам справи, а підпис поставлений ним, як засвідчення їх правдивості, взагалі викликає сумнів у його достовірності.

Посилання суду на пояснення ОСОБА_4, схему місця ДТП, як на доказ винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, є суперечливими, не обєктивними та такими, що не вказують на керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного спяніння.

Відсутність факту керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного спяніння підтверджуються і поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, наданими в судовому засіданні апеляційного суду, які вказали, що зіткнення автомобілів „FORD Scorpio та „ВАЗ 2108 дійсно мало місце, але не з вини ОСОБА_3 Зазначили, що автомобіль „FORD Scorpio, з незрозумілих для них причин, покотився з гірки та зазнав наїзд на автомобіль „ВАЗ 2108. Перебування в цей час ОСОБА_3 за кермом заперечують.

Разом з тим, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4, інших доказів про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, по справі не зібрано.

Пославшись, як на доказ вини ОСОБА_3, на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення ознак спяніння, суддя не зазначив, що саме він доводить, оскільки, як видно з його змісту, у ньому відсутнє будь-яке посилання на провину особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Висновок судді про те, що зіткнення автомобілів сталося внаслідок керуванням ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного спяніння також нічим не мотивований, тому вважаю, що об'єктивно встановити цю обставину, у даному конкретному випадку, неможливо.

ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні вказаного правопорушення безпідставно, оскільки його провина не доведена матеріалами справи, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Таким чином, аналіз матеріалів справи вказує, що об'єктивні дані, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відсутні, а висновок судді про його вину є помилковим, оскільки ґрунтується не на об'єктивних доказах, а тому адміністративне провадження по справі в цій частині підлягає закриттю за недоведеністю вини у вчиненні вказаного правопорушення.

Стаття 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст.8 ОСОБА_7 України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст.62 ОСОБА_7 України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст.62 ОСОБА_7 України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8 та 62 ОСОБА_7 України, ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2016 року в частині притягнення ОСОБА_3В до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати за недоведеністю його вини, а подальше провадження по справі закрити.

Постанову суду в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ О.І. Захожай