АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/1266/2016 Постанова винесена суддею Педенко А.М.
Категорія: ч 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва КепкалЛ.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Республіки Еквадор, працюючого диспетчером ТОВ «Авеліна», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року, ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 2 років позбавлення права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засособу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміри мінімальної заробітної плати, що становить 275 грн. 60 кп.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 19 червня 2016 року о 09 год. 50 хв. по вулиці Преображенській, 25, в місті Києві водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, оскільки огляд на стан сп'яніння ОСОБА_3 проводився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за допомогою приладу «Драгер Алкотест -6810» ARCD - 0474, тест №1236, згідно з яким виявлено, що після проведення тесту у видихуваному повітрі міститься 1.52 проміле алкоголю в крові. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 1 серпня 2016 року, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На думку апелянта, постанова Солом'янського суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, так як не було досліджено в повній мірі обставини справи та докази у справі, не було надано належної оцінки обставинам справи та доказам у ній, а постанова прийнята, виходячи з формальних міркувань.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що близько 09:40 він вийшовши з квартири (АДРЕСА_2) надвір, підійшов до авто, відчинив його і почав діставати речі з багажника. У цей час до нього на службовому автомобілі наближалися двоє поліцейських, які вказали, що його авто неправильно припарковано, чим порушено п. 15.9 г Правил дорожнього руху і попросили його переставити авто, в іншому випадку сказали, що заберуть авто евакуатором. Далі, на вимогу поліцейських він переставив авто на кілька метрів вперед, однак і це місце розташування автомобіля поліцейських не влаштувало та вони попросили його надати докумети. Під час спілкування з поліцейськими, останні запропонували пройти тест на визначення стану алкогольного сп'яніння, проти чого він не заперечував, адже не керував і не планував керувати авто в той день, оскільки напередодні вночі вживав алкоголь із друзями.

Далі в поясненнях апелянт зазначає про те,що тричі дмухав в трубку тесту, і тест двічі показував 0 проміле, в третій раз поліцейський спочатку сам дмухнув у трубку тесту, а потім швидко дав його ОСОБА_3 і тест показав позитивний результат, проте апелянт вважає, що дійсний рівень алкоголю міг показати виключно аналіз крові, оскільки з моменту, коли він випив (03:00-04:00) і до моменту, коли переставляв авто за вказівкою поліцейських (09:45), минуло близько 6 годин.

Також в апеляційній скарзі апелянт зазначає фактично про недопустимість доказу -рапорту працівника поліції, який в його присутності не складався і не мав взагалі складатися, так як такий документ як рапорт складається виключно щодо особи, яка має дипломатичний імунітет (відповідно до Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерством внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року № 1395), а він такою особою не є.

Апелянт переконаний, що в його діях не було складу правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки не було суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення у вигляді вини, адже він не мав наміру (бажання, мети тощо) керувати авто у той ранок, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3., перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним переглядом встановлено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. щодо незаконності постанови суду першої інстанції є безпідставними.

Висновок районного суду про наявність в діянні водія ОСОБА_3. складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції вжито належних заходів для встановлення фактичних обставин порушення водієм ОСОБА_3. п.2.9. Правил дорожнього руху України.

Вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, що наявні у матеріалах справи. Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 332655 вбачається, що 19 червня 2016 року о 09 год. 50 хв. по вулиці Преображенській, 25, в місті Києві водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР (а.с.2).

Відповідно до результатів тесту, проведеного за допомогою приладу ARCD 0474 ( Драгер) від 19.06.2016р., ОСОБА_3. перебував у стані алкогольного сп'яніння з показником 1, 52 проміле (а.с.1 ).

З письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 4,5) вбачається, що вони були свідками проходження водієм ОСОБА_3. тесту на вміст алкоголю за допомогою приладу Драгер, який показав результат 1. 52 проміле.

Наведені вище докази, а також пояснення самого ОСОБА_3. про те, що він дійсно в ніч з 18 на 19 червня 2016 року вживав із друзями алкоголь, спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. з приводу неправильності зафіксованого результату тесту. Будь - яких доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги з приводу того, що приладом Драгер фактично визначено не його рівень алкоголю, а рівень алкоголю працівника поліції, який показував як потрібно використовувати даний пристрій, апелянт суду апеляційної інстанції не надав, та взагалі відмовився від свого клопотання про виклик в судове засідання свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. про те, що він в цей день не збирався керувати транспортним засобом не можуть бути підставою для закриття провадження по справі, як про те ставив питання в апеляційній скарзі апелянт, адже, сам ОСОБА_3. підтвердив факт керування ним автомобілем Нісан в стані алкогольного сп'яніння, що є і порушенням вимог п. 2.9 ПДР України та тягне за особою відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП.

При цьому відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Що стосується доводів ОСОБА_3. про безпідставне складання щодо нього працівниками поліції рапорта, то вони є безпідставними, адже пунктом 7 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерством внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року № 1395 передбачено, що оформлення матеріалів про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, здійснюється відповідно до чинного законодавства. А чинним законодавством складання рапорта на ім'я керівника правоохоронного органу передбачено як виконання працівником поліції своїх повноважень.

Доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме через відсутність суб»єктивної сторони вказаного правопорушення - прямого умислу, спростовуються фактично ж діями самого правопорушника, який в стані алкогольного сп'яніння сів за кермо та керував ним, а не звернувся а такому стані до іншої особи за допомогою.

Відтак, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, то, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_3. п. 2.9 ПДР України. А враховуючи той факт, що ОСОБА_3. повторно протягом року вчинив вказане порушення, то його дії суд вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3. накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, притягнення ОСОБА_3. до адміністративної відповідальності є законним та обґрунтованим і підстав для скасування постанови суду з закриттям провадження по справі, як про це просить в апеляційній скарзі ОСОБА_10, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року, якою

ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України та підданийадміністративному стягненню у виді 2 років позбавлення права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засособу, - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал