Номер провадження: 33/785/782/16
Номер справи місцевого суду: 520/9014/16-п
Головуючий у першій інстанції Федулеєва Ю. О.
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду, 14 липня 2016 року о 04 годині 10 хвили, ОСОБА_2, керував автомобілем «ВАЗ 2108», державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків.

Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9. «А» «Правил дорожнього руху України» чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови та змінити її наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначає, шо копію повного тексту оскаржуваної постанови він отримав лише 13 вересня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та не з'ясував всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема суд не мотивував на підставі чого до ОСОБА_2 необхідно застосувати найбільш суворий вид адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Також суд не врахував пом'якшуючі покарання обставини, та те, що автомобіль використовується ОСОБА_2 у робочих цілях і позбавлення водійського посвідчення поставить його у скрутне матеріальне становище.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Положеннями ст.289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 був присутнім в судовому засіданні під час розгляду його справи та надавав суду пояснення щодо обставин вчиненого ним адміністративного правопорушення. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні дані про те, коли саме ОСОБА_2 отримав повний текст копії оскаржуваної постанови суду, а також докази того, що оскаржувана постанова суду надсилалась на адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку у встановлений ч.1 ст.285 КУпАП триденний строк.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду від 30 серпня 2016 року був пропущений ОСОБА_2 з поважних причин і підлягає поновленню.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції наклав на нього найбільш суворий вид адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів не приводячи мотивів такого рішення.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що ОСОБА_2 ніде не працює, а тому доводи про те, що автомобіль він використовує в робочих цілях і позбавлення водійського посвідчення поставить його в скрутне матеріальне становище є безпідставними.

Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що на теперішній час він є студентом Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, навчальний корпус якого знаходиться в безпосередній близькості він місця його фактичного проживання.

Даних про наявність на утриманні у ОСОБА_2 непрацездатних осіб або малолітніх дітей правопорушником та його захисником у судовому засіданні апеляційного суду також надано не було. Будь-яких інших обставин, які помішують відповідальність ОСОБА_2 апеляційним судом не встановлено.

З таких підстав, враховуючи характер та підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_2 правопорушення та те, що керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння ставить під загрозу життя та здоров'я як самих водіїв, які перебувають у такому стані, так і інших учасників дорожнього руху, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На думку апеляційного суду саме таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_2 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Відповідно до ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За таких обставин, враховуючи необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 в цілому, вважаю за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя апеляційного суду Одеської області, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2016 року.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко