Справа № 408/6469/16-п
Провадження № 33/782/99/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1В, за участю правопорушника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КпАП України,

В с т а н о в и в:

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 02 вересня 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в доход держави у розмірі 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2016 року ОСОБА_2 займався господарською діяльністю, а саме надавав послуги по перевезенню пасажирів, на автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1, без державної реєстрації як субєкта господарювання, чим порушив ст. З ЗУ Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та ч.1 ст.164 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду скасувати та провадження по справі закрити за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що зазначена постанова суду не відповідає закону, матеріалам та обставинам справи. Окрім цього, вважає, що справу розглянуто з істотним порушенням його процесуальних прав.

Вказує, що він не займався господарською діяльністю, а саме не надавав послуги по перевезенню пасажирів, на автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1, оскільки від пасажирів, яких він підвіз з смт. Станиця-Луганська до м. Старобільськ, с. Половинкино Старобільського району та с. Городище ніякої грошової винагороди не отримав, а тому не порушив ст. З Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Отримання ним плати за перевезення пасажирів, на автомобілі НОМЕР_2, не підтверджено поясненнями свідків або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Посилається на те, що його винність встановлена протоколом про адміністративне правопорушення, його поясненнями в суді та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Однак вказані в оскаржуваній постанові його свідчення про те, що він нібито пояснював у судовому засіданні, що 11.06.2016 р. року у зв'язку з сімейними обставинами заїхав у с. Ольхове Станично- Луганського району, на дачу, а на зворотному шляху заїхав у с. Станиця-Луганська, де підібрав 4 чоловік та пообіцяв їх відвезти по маршруту Станиця-Луганська - Старобільськ та що за перевезення пасажирів вони мали мені заплатити 150 гривень, гроші мав отримати в кінці маршруту у м. Старобільськ, не відповідають дійсності, оскільки ніякої грошової винагороди він не отримав, а тому й вину у скоєному не визнав, Однак всупереч його поясненням суд зазначив у постанові, що нібито він в скоєному розкаявся та запевнив суд, що в подальшому такого повторювати не буде, що не відповідає дійсності.

Зазначені в постанові суду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом допитані не були.

Крім того, в оскаржуваній постанові відсутні відомості щодо 2 інших пасажирів, яких він підвіз до Старобільська та які не були допитані ні працівниками Державної Фіскальної Служби України, а ні судом на предмет отримання ним грошової винагороди за перевезення пасажирів, що є однією з ознак провадження господарської діяльності.

До того ж, працівник Державної Фіскальної Служби України, який склав протокол, безпідставно, категорично відмовився вказати у ньому дані вказаних ним свідків, зокрема, 2 інших пасажирів транспортного засобу, внаслідок нібито їх "зацікавленості". Проте ст. 272 КУпАП не містить таких виключень з числа осіб, які можуть бути свідками. Така позиція працівника Державної Фіскальної Служби України, який склав протокол, є порушенням ст. 256 КУпАП.

За таких умов при розгляді справи судом було необхідним опитати цих свідків у судовому засіданні, але цього судом не було зроблено, що також негативно позначилося на повноті розгляду та обґрунтованості рішення по справі.

Всупереч вимогам ст. 268 КУпАП судом його завчасно не було повідомлено про дату та час судового засідання, що завадило йому реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, звернутися до адвоката, підготувати письмове клопотання по справі, зібрати документи, які характеризують особу.

Посилається на те, що захід адміністративного стягнення, на його думку, також обраний із порушенням вимог закону. Суд взагалі не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17000 гривень. До того ж, в порушення вимог ст. 33 КУпАП, суд не врахував особи порушника, його характеристику, сімейний та майновий стан, пом'якшуючих обставин, чим при розгляді справи відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив вимоги Постанов Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 № 11 "Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", яка у п. З передбачає, що згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

У судовому засіданні апеляційного суду правопорушник ОСОБА_2 пояснив, що він не займається господарською діяльністю по перевезенню пасажирів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 який підтримав свою апеляційну скаргу та просив закрити адміністративне провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз;

Аналізуючи текст постанови та протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього матеріали, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 280 КУпАП, формально дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу правопорушення, передбаченого статтею 164 ч.1 КУпАП, а саме здійснення господарської діяльності без державної реєстрації та одержання документа дозвільного характеру, є передчасним та поспішним.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 164 КУпАП законодавець встановив адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензій на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків існування принципу мовчазної згоди).

Згідно зі ст.19 ч.2 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань » дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до законодавства України, діяльність означає систематичні дії особи, спрямовані на досягнення певного результату, які підпадають під дії цього закону, тобто вчинення 3 і більш разів, а разове вчинення будь - якої дії, не утворює складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, слід визнати, що суддею першої інстанції не було досліджено всі обставини, що стосуються обставин правопорушення, а також не дана належна правова оцінка доказам, які спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, через що суддя прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_2, складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При цьому суд, вказавши, що вина правопорушника підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, його поясненнями в суді та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, не дав їм жодної оцінки.

У своїй апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ні є належними доказами в силу ст.ст.251,272 КУпАП.

Так, з матеріалів адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_2 вбачається, що вже у суді першої інстанції була наявність обєктивної неоднозначності у письмових поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які треба було усунути шляхом виклику ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду у якості свідків по справі та їх допиту.

Але під час розгляду матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 у суді першої інстанції, питання про виклик даних осіб до суду у якості свідків не розглядалися, що привело до того, що були порушені права правопорушника на захист, права на справедливий судовий розгляд, а саме змагальний характер судового розгляду справи.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з твердженнями правопорушника ОСОБА_2, про те, що у судді не було підстав посилатись на письмові покази ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як на докази по справі, так як їх пояснення не мають доказової сили при вирішення справи по суті. Їх пояснення можливо лише приймати до уваги для того, щоб викликати цих осіб до суду у якості свідків у звязку з тим, що їм щось відомо про обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання ( підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто однією з обовязкових ознак підприємницької діяльності є систематичність її здійснення.

Відповідно до чинного законодавства систематичною вважається діяльність у разі, коли подібні дії ( надання послуг по перевозки пасажирів) здійснюється протягом календарного року більш чотирьох разів. У такому випадку громадяни зобовязані зареєструватися як субєкти підприємництва. При невиконанні останньої вимоги настає відповідальність за ст.164 КУпАП.

Посилання судді першої інстанції на письмові пояснення ОСОБА_6 від 11.06.2016 р. та ОСОБА_7 від 11.06.2016 р., пояснення самого ОСОБА_2 11.06.2016 р. як на доказ вини останнього є недостатньо мотивованим, оскільки вони не містить у собі достатніх даних, які б безпосередньо указували на здійснення ОСОБА_2 самостійної, ініціативної, систематичної діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів без державної реєстрації як суб'єктом господарювання та отримання доходу з вказаної діяльності.

Пославшись у протоколі про адміністративне правопорушення на норми вищевказаного законодавства, посадова особа податкової міліції повинна була навести докази того, що ОСОБА_2 не тільки надавав послуги по перевезенню пасажирів на автомобілі за винагороду, але робив це систематично з зазначенням встановлених дат та часу цих послуг, що складає істотну ознаку адміністративного правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні і докази про те, що ОСОБА_2 отримав прибуток за надання послуг за перевезення пасажирів, що, також, не відображено і в протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про те, що ОСОБА_2 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.164 КУпАП, оскільки відсутні обєктивні дані, які б свідчили про те, що той мав намір здійснювати господарську діяльність, або він здійснював цю діяльність у розумінні ст.42 Господарського кодексу України.

На підставі наданих посадовою особою податкової міліції доказів неможливо зробити безсумнівний висновок про те, що ОСОБА_2 займався господарської діяльністю систематично, що він неодноразово за плату перевозив інших осіб у якості пасажирів 11.06.2016 року або в інший день протягом року. Відсутні посилання на такі докази і в постанові суду.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою, постанову судді першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст.ст.22,247, 294 Кап України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2. - задовольнити.

Постанову судді Біловодського районного суду Луганської області від 02 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП та призначення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. - скасувати.

Провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 164 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Шапка