АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2, на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою провадження відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає на ж/м Тополя-1, 7/10 у м. Дніпро,

закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення, -

встановив:

постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 07 вересня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до постанови місцевого суду, у вину ОСОБА_1 ставилося те, що він 17 липня 2016 року приблизно о 13 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Хюндай» д/н НОМЕР_1, перетинав перехрестя вул. Запорізьке шосе та вул. Панікахи в м. Дніпропетровську із порушенням п. 12.3 Правил дорожнього руху, при виникнення перешкоди, у вигляді транспортного засобу «ВАЗ» д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, не вжив відповідних заходів щодо зменшення швидкості руху або безпечного обїзду перешкоди.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції фактично переклав вину на ОСОБА_2, а стосовно ОСОБА_1 провадження у справі закрив через відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою визнати винну ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вимоги своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_3 мотивував тим, що суд, приймаючи своє рішення не дослідив усі обставини справи. Зокрема, вирішуючи справу по сутті, з невідомих причин надав перевагу свідченням ОСОБА_1, при цьому безпідставно відхилив свідчення ОСОБА_2, а пояснення ОСОБА_4 взагалі не досліджував. Судом також не дано жодної належної оцінки діям ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які постійно змінювали свої пояснення. Наявний у матеріалах справи висновок експертного дослідження, який був проведений за заявою заінтересованої особи ОСОБА_1; вхідні данні для його були повідомленні самим замовником, що явно свідчить про сумнівну обєктивність даного висновку.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Зазначаючи, що саме дії ОСОБА_1 перебувають у причинному звязку із настання дорожньо-транспортної пригоди також вказали, що суд першої інстанції приймаючи своєї рішення вийшов за межі своїх повноважень, переклавши вину з однієї особи на іншу.

У свою чергу ОСОБА_1 виступив проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам, а у апеляційній скарзі захисника викладенні доводи, які не відповідають дійсності і жодним чином не можуть спростовувати висновки викладенні у постанові суду.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників перегляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Із тексту оскаржуваної постанови вбачається, що свої висновки щодо невинуватості ОСОБА_1 суд вмотивував тим, що він починав свій рух на дозволяючий сигнал світлофора в умовах обмеженої оглядності, що на переконання суду свідчить про доведеність невинуватості особи. Разом з тим, приймаючи до уваги висновок експерта автотехніка №18/10.1-49 від 01 вересня 2016 року, суд перекладає вину з ОСОБА_1 на іншого учасника пригоди ОСОБА_2, проте із зазначеними висновками суду погодитися не можливо з наступних підстав.

У відповідності до протоколу (а.с. 1) ОСОБА_1 ставилося у вину недотримання п. 12.3 Правил дорожнього руху, що виразилося у не вжитті ним під час проїзду перехрестя вул. Запорізьке шосе вул. Панікахи у м. Дніпропетровську відповідних заходів щодо зменшення швидкості руху або безпечного обїзду перешкоди, у вигляді транспортного засобу «ВАЗ» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

У своїх поясненнях учасники пригоди зазначають, що ОСОБА_1 розпочав свій рух на зелений сигнал світлофора у загальному потоці транспорту, де в цей час ОСОБА_2, виїхавши на дозволяючий сигнал світлофору, закінчував свій маневр. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що під час руху оглядність була обмежена транспортними засобами, які рухалися у попутному із ним напрямку. Жодних вимірів розташування транспортних засобів, які обмежували оглядність ОСОБА_1, у матеріалах справи не має, що позбавляє можливості суд навіть експертним шляхом перевірити правдивість версії ОСОБА_1.

Отже з наведених обставини вбачається, що у матеріалах справи відсутні достатні докази підтвердження чи однозначного спростування вини ОСОБА_1 у недотримання п. 12.3 Правил дорожнього руху, що, на переконання апеляційного суду, можуть лише свідчити про недоведеність вини особи, а не спростовувати її взагалі.

Щодо висновків суду про необхідність перекладання вини з ОСОБА_1 на ОСОБА_2, то вони безпідставні з наступних підстав.

Так, приймаючи таке рішення, суд посилається на висновок експертного дослідження №18/10.1-49 від 01 вересня 2016 року проведеного на підставі заяви ОСОБА_1, проте із цим погодися не можливо, оскільки у судове засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_6 пояснив, що дослідження ним проводилося на підставі даних які були повідомленні заявником, а у відповідності до ст. 280 КУпАП, суд має вирішити питання щодо вчинення правопорушення та вини особи у межах предявленого обвинувачення, при цьому суд позбавлений можливості перекладати вину з однієї особи на іншу.

Щодо доводів апеляційної скарги про залишення без уваги свідчення ОСОБА_4 та зміни у поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_5, то вони безпідставні, оскільки, у відповідності до ст. 251, 252 КУпАП, суд оцінює наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному зясуванні усіх необхідних обставин, передбачених ст. 280 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суду приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду та прийняття нової, з мотивів виключення факту перекладання вини з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 та закриття провадження саме через недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_2, на постанову районного суду задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1, - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К.Живоглядова

Дніпропетровської області