АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________
Справа № 642/3652/16-п Головуючий суддя 1-ї інстанції: Вікторов В.В.
Провадження № 33/790/618/16 Суддя доповідач: Колтунова А.І.
Категорія: ч.1 ст. 204-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Колтунова А.І., за участю прокурора Ільченка Д.А.,особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду міста Харкова від 18 липня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з повною вищою освітою, працюючого на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини відділу забезпечення державного ветеринарно-санітарного контролю Південної РСДВСКН; мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-4 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 18 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-2 КУпАП та п.1 ч.1 ст. 25 ЗУ «Про запобігання корупції», та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 5 100,00 грн. з конфіскацією отриманого доходу від роботи за сумісництвом в сумі 15 000,00 грн. Стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 275,60 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини відділу забезпечення державного ветеринарно-санітарного контролю Південної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (далі - Південна РСДВСКН), в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-4 КУпАП, та порушив вимоги ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» (обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності).

Наказом Південної РСДВСКН № 42-П від 12 липня 2006 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу на посаду лікаря ветеринарної медицини Магістрального пункту держветсанконтролю.

Наказом Південної РСДВСКН № 1-П від 02 січня 2007 року ОСОБА_2 переведено до відділу забезпечення ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Південної РСДВСКН.

Наказом Південної РСДВСКН № 166-П від 30 вересня 2015 року ОСОБА_2 присвоєно посадову категорію - провідний лікар ветеринарної медицини.

Відповідно до п.1 Положення про Південну РСДВСКН, затвердженого наказом Голови Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 112 від 14 березня 2013 року, Південна РСДВСКН є державним органом ветеринарної медицини, що здійснює державний ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на відповідній території. Фінансування та матеріально-технічне забезпечення регіональної ветслужби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

12 листопада 2013 року на установчих зборах трудового колективу Південної РСДВСКН ОСОБА_2 обрано Головою профспілкової організації Південної РСДВСКН.

Відповідно до інформації Центральної ОДП м. Харкова ТУ ДФУ у Харківській області № 955/9/20-30-08-01-22 від 05 травня 2016 року, ОСОБА_2 продовж 2015 року отримав дохід від Південної РСДВСКН в сумі 122 482,01 грн. та від Профспілкової організації Південної РСДВСКН в сумі 15 000,00 грн.

ОСОБА_2 як провідний лікар ветеринарної медицини відділу забезпечення державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Південної РСДВСКН, відповідно до п.п «и» ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», є службовою особою іншого державного органу.

ОСОБА_2 як службова особа іншого державного органу, порушив обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, передбачені п.1 ч.1 ст. 25 ЗУ «Про запобігання корупції», а саме, займався іншою оплачуваною діяльністю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-4 КУпАП.

Не погодившись з постановою судді суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, вважаючи її винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки доводам щодо відсутності в його діях складу правопорушення, в зв'язку з чим наявний формальний підхід до розгляду справи. Не досліджено характер вчиненого правопорушення та обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, ступінь вини особи.

Вважає, що надані прокуратурою матеріали свідчать лише про факт зайняття ОСОБА_2 посади провідного лікаря, отримання ним заробітної плати та обрання головою профспілкової організації. Не взято до уваги того факту, що до обов'язків провідного лікаря ветеринарної медицини не входять обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників, а також обов'язки з управління або розпорядження державним, колективним чи приватним майном.

Зазначає також, що він не виконує функцій держави при здійсненні своєї діяльності, як провідний лікар ветеринарної медицини, а лише відпрацьовує ряд документів та веде статистичне опрацювання даних, що не взято судом до уваги.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 зазначили, що посада провідного лікаря ветмедицини, яку займає ОСОБА_2, не є посадою державного службовця і на неї не поширюється дія ЗУ «Про державну службу» та спеціальні обмеження, встановлені для державних службовців. Крім того, відповідно до посадових обов'язків ОСОБА_2 не уповноважений на виконання функцій держави. Також Профспілкова організація Південної РСДВСКН є добровільною неприбутковою громадською організацією. ОСОБА_2 виконує обов'язки голови Профспілкової організації на добровільних засадах, не є штатним працівником, не перебуває у трудових відносинах з профспілковою організацією, заробітної плати не отримує.

Факт отримання ОСОБА_2 за рішенням профспілкового комітету від 28 лютого 2015 року матеріального заохочення в загальному розмірі 15 000,00 грн. ним не приховано. Про факт отримання ним зазначено в поданій до податкових органів декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік.

Надавши згоду на обрання ОСОБА_2 головою Профспілкової організації Південної РСДВСКН він не мав умислу на отримання додаткового прибутку.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який проти її задоволення заперечував, вважаючи постанову судді районного суду законною та обґрунтованою; перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обґрунтовуючи своє рішення даними, наявними в матеріалах справи, здобутими та встановленими в ході розгляду справи, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-4 КУпАП.

Відповідно до п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є посадові та службові особи інших державних органів.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-4 КУпАП є бланкетною й передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю.

Такі обмеження встановлені п. 1 ч. 1 ст.25 «Про запобігання корупції», зокрема про те, що особам, зазначеним у п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту), або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією України або законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення «Про південну регіональну службу державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті», (додаток до наказу Держветфітослужби від 14.03.2013 року №112, затвердженого головою Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України), південна регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті є державним органом ветеринарної медицини, що здійснює державний ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на відповідній території.(а.с.17-18)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 наказом Південної РСДВСКН №42-П від 12.07.2006 року був прийнятий на роботу на посаду лікаря ветеринарної медицини Магістрального пункту держветсанконтролю.(а.с.14)

Наказом Південної РСДВСКН № 1-П від 02.01.2007 року ОСОБА_2 переведений до відділу забезпечення ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Південної РСДВСКН. А на підставі наказу Південної РСДВСКН № 166-П від 30 вересня 2015 року йому присвоєно посадову категорію - провідний лікар ветеринарної медицини.(а.с. 15)

Виходячи з наведеного, ОСОБА_2, працюючи в установі зі статусом державного органу є службовою особою державного органу з покладенням на нього державою службових обов'язків провідного лікаря ветеринарної медицини. І, відповідно до п.п. «и» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції»,являється службовою особою державного органу, а, відповідно,і є суб'єктом корупційних правопорушень з обмеженнями, встановленими п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу адміністративного корупційного правопорушення за ч.1 ст.172-4 КУпАП не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними доказами, наявними в матеріалах справи.

Статтею 7 частиною 1 Закону України «Про ветеринарну медицину» Державний департамент ветеринарної медицини з державною інспекцією ветеринарної медицини є урядовим органом державного управління, який діє у складі центрального органу виконавчої влади з питань аграрної політики і реалізує державну політику в галузі ветеринарної медицини.

Частиною 5 статті 7 Закону України «Про ветеринарну медицину» передбачено, що начальники територіальних органів АР Крим, областей, міст Києва та Севастополя, міст, районів та регіональних служб, їх заступники одночасно є за посадою відповідно головними державними інспекторами ветеринарної медицини та заступниками головних державних інспекторів ветеринарної медицини зазначених регіонів, а державні лікарі ветеринарної медицини державної служби ветеринарної медицини та регіональних служб одночасно є за посадою відповідно державними інспекторами ветеринарної медицини. На начальників регіональних служб та їх заступників поширюється дія Закону України «Про державну службу».

З урахуванням наведеного, відповідальність за ч. 1 ст.172-4 настає за порушення суб'єктом правопорушення, зазначеним у примітці до вказаної статті, встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Аналізуючи зміст оскаржуваної постанови судом першої інстанції вірно встановлено,що ОСОБА_2, являючись службовою особою державного органу, будучи суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до п.п. "и" п. 1 ч. 1 Закону України «Про запобігання корупції», очолюючи Професійну спілку організації Південної РСДВСКН, отримав дохід з профспілкового бюджету на підставі рішень профспілки про заохочення працівників профспілки, згідно з протоколами: №2 від 28 лютого 2015 року, в розмірі 3000,00 грн.; №18 від 02 червня 2015 року, в розмірі 3000,00 грн.; №29 від 03 вересня 2015 року, в розмірі 3000,00 грн.; №41 від 02 грудня 2015 року, в розмірі 3000,00 грн.; №45 від 29 грудня 2015 року.

А тому, доводи апелянта про те, що його діяльність як голови профспілкової організації не є іншою оплачуваною діяльністю в розумінні диспозиції ч.1 ст.172-4 КУпАП та п. 1 ч. 1 Закону України «Про запобігання корупції» і не може вважатися сумісництвом або суміщенням його основної діяльності, як службової особи державного органу, з іншими видами діяльності, яке законодавчо заборонене, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-XIV від 15 вересня 1999 року,яким визначені особливості регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок, це добровільні, неприбуткові,громадські організації, що об'єднують громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності. Вказані критерії передбачені статтею 1 цього Закону. Слід звернути увагу також на пункт 4 розділу VІ цього Закону, згідно з яким закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить нормам цього закону. А тому діяльність будь-якої створеної профспілкової організації повинна відповідати встановленим загальним положенням. В даному випадку, маючи на увазі визначений цим Законом термін професійної спілки в частині неприбутковості профспілок.

Обмеження встановлені п.1 ч. 1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції», які розповсюджуються, в даному випадку і на ОСОБА_2, забороняють займатися іншою оплачуваною діяльністю.

Аналізуючи зміст даного положення, ця норма вказує на те, що будь-яка інша оплачувана у будь-який спосіб діяльність для певних суб'єктів є забороненою, й за це передбачена відповідальність, в тому числі і Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Проте, будучи службовою особою державного органу з 2006 року по даний час, ОСОБА_2 в якості голови очолював Профспілкову організацію Південної РСДВСКН.

Як вбачається з копій рішень профспілкової організації, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 в якості голови Профспілки отримав грошові виплати з профспілкового бюджету, зокрема: 3000 грн. за сумлінне ставлення до профспілкових обов'язків на підставі рішення №2 від 28 лютого 2015 року; 3000 грн. в якості мотиваційного фактору активної участі в житті профспілки на підставі рішення №18 від 02 червня 2015 року; 3000 грн. за організацію культурно-масового та оздоровчого характеру на підставі рішення №29 від 03 вересня 2015 року; 3000 грн. за вагомий вклад в діяльність та розвиток профспілки на підставі рішення №41 від 02 грудня 2015 року; 3000,00 грн. за успішну організацію протягом 2015 року заходів підвищення морального та фізичного благополуччя членів профспілки, а всього на загальну суму 15000 грн.

Вказані виплати отримані ОСОБА_2 на протязі деякого періоду в 2015 році безпосередньо пов'язані з діяльністю останнього як голови організації профспілки, а саме за успіхи в цій діяльності, його активності у її здійсненні.

З наведеного слідує, що діяльність ОСОБА_2 як голови профспілки працівників державних установ, носила певний періодичний характер та оплачувалась шляхом заохочувальних виплат і не являється викладацькою, науковою і творчою діяльністю, медичною практикою, інструкторською та суддівською практикою із спорту, на яку не розповсюджується дія ЗУ «Про запобігання корупції», а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст.172-4 КУпАП.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження та спростовуються, як здобутими при розгляді справи в суді першої інстанції, так і дослідженими в апеляційному суді доказами, сумніву в беззаперечності яких немає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за можливе врахувати положення ст.ст.22,23 КУпАП.

Так, статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, а також те, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, матеріальні виплати за свою профспілкову діяльність зазначив в декларації про майно та доходи і отримання цих виплат не має систематичного характеру та отримано ОСОБА_2 не за основним місцем службової діяльності.

Крім того, саму обставину декларування матеріальних виплат за профспілкову діяльність суд апеляційної інстанції розцінює, як таку, що свідчіть про відсутність наміру приховування цього доходу; вважає таку обставину виключною, навіть не зважаючи на те, що дії ОСОБА_2 мають загальні ознаки правопорушення.

Апеляційний суд приходить до висновку, що дане правопорушення має виключний характер, не становить великої суспільної шкідливості, не завдало збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам, а тому є малозначним, що дає підстави для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-4 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст.22, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду міста Харкова від 18 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-4 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 5100,00 грн., з конфіскацією отриманого доходу від роботи за сумісництвом в сумі 1500,00 грн., на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -