АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю:

особи, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 130 КпАП України,

в с т а н о в и в:

Зазначеною постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 2 років позбавлення права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою судді, 11 липня 2016 року о 17 год. 30 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1, у м. Києві по вул. Автозаводській, 5, у стані алкогольного сп'яніння, огляд на який проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» (результат тесту 0,69 проміле), чим порушив вимоги п. 2.9 (а) «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі-Правил).

Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову змінити в частині накладеного адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 130 КпАП України, наклавши на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк від 10 до 15 діб з оплатним вилученням транспортного засобу або без такого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт, не оспорюючи винуватість у вчиненому адміністративному правопорушенні, посилався на неповне з'ясування суддею місцевого суду фактичних обставин справи та накладення на нього занадто суворого виду адміністративного стягнення.

Зазначав, що суддя місцевого суду не врахував обставину, що пом'якшує відповідальність за адміністративне правопорушення - щире каяття, та відсутність обставин, що її обтяжують, не взяв до уваги наявність на його утриманні малолітнього сина ОСОБА_3, 2015 року народження, та матері пенсійного віку, яка є інвалідом третьої групи. Крім того зазначав, що транспортний засіб є єдиним джерелом його заробітку, та позбавлення права керування транспортними засобами поставить його сім'ю у скрутне матеріальне становище.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, який визнав фактичні обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, але не погодився з накладеним на нього адміністративним стягненням, та просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, згідно ч. 7 ст. 294 КпАП України, не перевіряється, оскільки такий висновок не оспорюється апелянтом.

Згідно ст. 23 КпАП України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КпАП України, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом, та при його накладенні враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція частини 2 статті 130 КпАП України (у редакції Закону №586-VI від 24 вересня 2008 року зі змінами, внесеними згідно із Законами № 693-VII від 19.11.2013, № 596-VIII від 14.07.2015) передбачає альтернативні види адміністративних стягнень: позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на певний строк з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини, наявність обставини, що пом'якшує відповідальність - щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та обгрунтовано прийшов до висновку про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Отже, суддею місцевого суду ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення з дотриманням вимог ст. ст. 23, 33 КпАП України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає особі правопорушника, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Посилання апелянта на суттєве погіршення матеріального становища його сім'ї у зв'язку з неможливістю використовувати транспортний засіб, та на перебування на його утриманні малолітнього сина і матері пенсійного віку, не заслуговують на увагу, оскільки докази на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 до апеляційної скарги не долучив та у судовому засіданні під час апеляційного розгляду не надав.

Крім того, такі обставини в даному випадку, з огляду на характер вчиненого правопорушення, не є достатньою підставою для зміни судового рішення.

Інших даних, які стали б підставою для змінинакладеного на ОСОБА_2 виду адміністративного стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами на адміністративний арешт, апелянтом не наведено.

Враховуючи викладене, не вбачаюпідстав для зміни постанови судді місцевого суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва Мельник В.В.