АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6124/16-пГоловуючий у 1-й інстанції Грицай К.М.
Провадження № 33/789/92/16 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.483 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Сарновський В.Я., з участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Сольського В.В., представника митниці Гребеняка Р.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який є безпосереднім об'єктом порушення, а саме 62370 грн., з конфіскацією у власність держави цього товару, а саме сідельний тягач DAF XF95.480, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1. У разі неможливості конфіскації постановлено стягнути з ОСОБА_1 вартість цього товару в сумі 62370грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову і провадження в даній справі закрити в зв'язку із завершенням строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки інкриміноване правопорушення на його думку не є триваючим і було вчинене в жовтні 2015 року. Також вказує, що матеріали справи і складений 21 квітня 2016 року протокол про порушення митних правил не містять доказів вчинення ним порушення умисно. Зазначає, що органом ДФС надано суду лист митних органів Республіки Польща, який нібито підтверджує походження і вартість товару, однак не надано жодного доказу на спростування походження товару з Нідерландів та недостовірності вказаної в митній декларації вартості товару.

Заслухавши:

захисника ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, вважає, що в даному випадку склад правопорушення не доведений і його наслідки є малозначними, та пояснив, що ОСОБА_1 як водій лише перевозив товар - автомобіль, покупцем якого є ТОВ "Сокіл-Захід", а тому в заниженні вартості товару не був зацікавлений і виявлена митницею незначна різниця могла виникнути внаслідок зміни курсів валют, в яких оцінювався автомобіль за період часу його перевезення,

представника митниці, який вважає оскаржувану постанову законною,

проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МКУ, ґрунтуються на матеріалах справи та є вірними, оскільки доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 повністю підтверджується сукупністю належним чином оцінених та викладених в оскаржуваній постанові доказів.

Зі змісту постанови вбачається, що такими доказами суд першої інстанції, крім протоколу про порушення митних правил №0066/40300/16 від 24 травня 2016 року, обґрунтовано визнав, зокрема копії контракту від 20/09/2014 року; митної декларації ЕЕ №403000000/2015/100390 від 28.10.2015 року; митної декларації №403000000/2015/000608 від 02.11.2015; CMR A№359884; технічного паспорта НОМЕР_2; інвойсу №0137 від 26.10.2015 року; облікової картки №85423580 від 12.02.2016 року; лист Таможенної палати у Вроцлаві від 09.03.2016 року.

При наведених обставинах, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 порушення митних правил є безпідставними, оскільки саме він, при перетині кордону подав фактуру, яка містила відомості про ввезений ним сідельний тягач, недостовірність яких було виявлено митницею 21 квітня 2016 року.

Таким чином, дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України кваліфіковані вірно.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо закінчення строків накладення адміністративного стягнення є безпідставними у зв'язку з наступним.

Статтею 483 МК України (в редакції 2012 року) передбачено відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема, з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо країни походження, відправника та/або одержувача, та його митної вартості.

Згідно із ч. 2 ст. 467 МК України, у справах про порушення митних правил, які відповідно до ст.522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст. ст. 469, 477-485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Разом з тим, аналіз положень Митного кодексу України свідчить про відсутність визначення окремих правопорушень як триваючих, а тому кожне порушення митних правил необхідно індивідуально розглядати в залежності від конкретних обставин його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що характер порушення митних правил, яке мало місце з боку ОСОБА_1, є таким, що воно може бути виявлено тільки після проведення відповідної перевірки, без якої з'ясувати достовірність поданих ним відомостей неможливо.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно врахував строк накладення адміністративного стягнення за ст.483 МК України, відповідно до ч.2 ст.467, ст. 491 МК України, а саме з моменту офіційного письмового повідомлення про вчинення порушення митних правил, отриманого від митних та правоохоронних органів іноземних держав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що порушення митних правил ОСОБА_1 виявлено митницею в результаті проведення перевірки 21 квітня 2016 року, коли Державною фіскальною службою України було отримано лист-відповідь митних органів Республіки Польща.

Таким чином, станом на 15 серпня 2016 року, тобто день розгляду справи судом першої інстанції, не було підстав для закриття провадження у справі, оскільки шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил в даному випадку не закінчився.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що товар був ввезений ОСОБА_1 не на виконання договору від 20 вересня 2014 року №01/01/2014NL з нідерландською компанією повністю спростовуються наданими Тернопільською митницею ДФС відомостями, а саме повідомленням Митної адміністрації Королівства Нідерландів від 13 листопада 2015 року №DIC_2015_36537 про те, що насправді вказаний договір не укладався і жодні транспортні засоби за ним не продавалися, що підтверджує неправдивість відомостей, повідомлених ОСОБА_1 при перетині митного кордону.

Разом з тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо суб'єктивної сторони вчиненого правопорушення та виходячи зі встановлених судом першої інстанції обставин приходжу до переконання про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Відповідно до вказаної норми при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням. У разі, коли суд дійде висновку про необхідність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, він повинен умотивувати своє рішення з посиланням у постанові на відповідні обставини. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 3 червня 2005 р. N 8 "Про судову практику у справах про контрабанду і порушення митних правил" роз'яснив, що, вирішуючи питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, суди повинні враховувати як вартість, так і кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Також, згідно ст. 17 (Застосування судами Конвенції та практики Суду) Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції з захисту прав людини кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до свої власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд також вказав, що органи влади повинні дотримувати розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право заявника на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, суд зауважив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення.

Як встановлено у даному випадку згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1, через пункт пропуску "Шегині-Медика" митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС, було ввезено на митну територію України в митному режимі імпорт, товар - сідельний тягач DAF XF95.480 загальною вартістю 2400 євро, що по курсу Національного банку України на день подання митної декларації до митниці становило 60797,25 грн. Як підставу для його переміщення ОСОБА_1 подав інвойс від 26.10.2015 та договір купівлі-продажу від 20.09.2014 року, в яких зазначено продавцем (відправником) товару компанію "M.VOS VOF 5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands), а покупцем (одержувачем) - компанія ТОВ "СОКІЛ-ЗАХІД" (Тернопільська область, Тернопільський район, с.Біла, вул.Бродівська-Бічна 15) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого в Республіці Польща 13.08.2014 DR/BAK 3170863.

З метою завершення митного оформлення, 02 листопада 2015 року ТОВ "СОКІЛ-ЗАХІД" цей товар заявлено до митного оформлення за такою ж вартістю і з такими ж даними щодо відправника і покупця (одержувача).

21 квітня 2016 року Тернопільською митницею ДФС отримано лист ГУ ДФС у Тернопільській області згідно якого встановлено, що від митних органів Республіки Польща надійшли відомості про те, що продавцем (відправником) ввезеного ОСОБА_1 товару є компанія FW TRANS Wlodzimierz Flak ul.Zabia 19 D, покупцем (отримувачем) значиться ОСОБА_1, а вартість товару становить 10500 Польських злотих, що по курсу Національного банку України на день подання митної декларації до митниці становило 62370 грн.

У зв'язку з наведеним 24 травня 2016 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0066/4300/16, передбачене ч.1 ст.483 МК України, а саме за ознаками вчинення ним протиправних дій, спрямованих на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товару документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника та одержувача, а також неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару.

Разом з тим, згідно оскаржуваної постанови суду від 15 серпня 2016 року визнано доведеною вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України за ознаками вчинення дій, спрямованих на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості лише щодо його митної вартості.

За іншими вказаними у протоколі ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, тобто щодо відомостей про відправника та одержувача, дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані не були. Як вбачається з матеріалів справи орган доходів і зборів апеляційної скарги з цього приводу не подавав, а тому апеляційним судом висновки суду першої інстанції в цій частині перевірці не підлягають.

Отже, згідно оскаржуваної постанови суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення полягає у тому, що задекларована вартість товару (60797,25 грн.) є на 1572,75 грн. меншою за вартість, виявлену митними органами в результаті перевірки (62370 грн.).

При цьому, розмір завданої вказаними діями ОСОБА_1 матеріальної шкоди (недоплачених митних платежів) у протоколі про порушення митних правил не вказаний, а з пояснень представника митниці під час апеляційного розгляду слідує, що цей розмір в даному випадку може складати близько третини від незадекларованої суми.

Таким чином, застосовані в оскаржуваній постанові санкції на загальну суму 124740 грн., передбачені ч.1 ст.483 МК України, майже у вісімдесят разів перевищують суму, на яку було занижено митну вартість, і більше ніж у двісті разів перевищують розмір платежів, які могли бути додатково сплачені при митному оформленні товару за його дійсною вартістю.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Жодних даних, які би давали суду підстави вважати, що шляхом застосування стягнення буде попереджена його незаконна діяльність - ухилення від сплати податків, легалізація злочинних доходів, тощо - в матеріалах справи відсутні. Також, ні в протоколі про порушення митних правил, ні вході судового розгляду не встановлено, даних про те, що ОСОБА_1 діяв з корисливих мотивів, оскільки сума заниження митної вартості товару є вкрай незначною в порівнянні із задекларованою ним вартістю.

За таких обставин вважаю, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом, а накладене на нього стягнення не відповідає вимогам ст.ст.1,23 КУпАП щодо завдань адміністративного судочинства і мети застосування адміністративних стягнень.

Також, з огляду на наведене приходжу до висновку, що застосоване стягнення за порушення митних правил, в даному випадку не відповідає вимогам положень ст. 1 Протоколу N 1 до Європейської Конвенції з захисту прав і основних свобод людини, практиці Європейського Суду з прав людини, тобто не є пропорційним вчиненому ОСОБА_1 правопорушенню.

За вказаних обставин постанову суду першої інстанції слід змінити та звільнити ОСОБА_1 від накладеного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, ч.1 ст.483 МК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2016 року в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

На підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України і обмежитись усним зауваженням.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Я. Сарновський