АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/303/2016 Головуючий в 1 інст: Ладиченко С.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП Доповідач в апеляційній інст.: Коваль С.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Коваль С.М.

за участю представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Яценка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Згідно постанови суду, ОСОБА_5 07 листопада 2015 року о 12 годині на вул. Потєхіна, 8 в м. Києві, керуючи автомобілем ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не дотримав безпечного інтервалу до припаркованого праворуч автомобіля Фольгсваген д.н.з. НОМЕР_2 та скоїв наїзд на нього, чим завдав механічні пошкодження, при цьому водій залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. Вказаними діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 2.10, 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України, чим здійснив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

На зазначену постанову ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою: визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накласти на нього адміністративні стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідно. Посилається на те, що постанова суду в частині накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення є незаконною, оскільки, внаслідок спрощеного підходу до розгляду справи про адміністративне правопорушення, при застосуванні стягнення суд першої інстанції в порушення ст.ст. 33, 280 КУпАП не врахував конкретних обставин вчинення ОСОБА_5 ДТП, а також його намагання уникнути передбаченої законом відповідальності. Зазначає, що визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення стало можливим тільки після отримання зроблених свідком фотографій та безпосереднього звернення до керівництва підприємства на якому правопорушник працює на посаді водія-експедитора. Вважає, що залишення професійним водієм місця ДТП та намагання уникнення передбаченої законом відповідальності, має тягнути за собою максимально суворого адміністративного стягнення, а саме позбавлення права керування транспортним засобом.

Також ОСОБА_2 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови суду з тих причин, що вона не могла подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, оскільки не була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи та не отримувала копії прийнятої судом першої інстанції постанови.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника - адвоката Яценка В.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 05 лютого 2016 року оскаржила постанову в апеляційному суді.

Враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_2, яка не була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи в місцевому суді, вважаю, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Оскільки ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи за апеляційною скаргою потерпілої, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, за викладених у постанові обставин, є обґрунтованим та відповідає наявним у справі доказам. Такий висновок підтверджується даними, що містяться у протоколах про адміністративне правопорушення (а.с. 2; 3), схемі місця ДТП (а.с. 4), письмових поясненнях свідка ОСОБА_6 ( а.с. 5), письмових поясненнях ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( а.с. 6; 8).

Накладаючи на ОСОБА_5 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи та врахувавши характер вчинених ним правопорушень, прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 стягнення у вигляді штрафу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо не врахування судом при застосуванні стягнення до правопорушника конкретних обставин вчинення ДТП та намагання уникнення передбаченої законом відповідальності, що має тягнути за собою накладення максимально суворого адміністративного стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_5 судом накладене у відповідності до ст.ст. 27, 33 КУпАП: з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини.

Крім того, як видно з матеріалів справи та встановлено під час апеляційного розгляду, даних про притягнення раніше ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності не має; тяжких наслідків, від вчинених ним правопорушень не настало, як і відсутні обставини, які обтяжують відповідальність.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що накладене на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу є необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Крім цього, відповідно до ч. 9 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Відповідно до ст. 24 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення, а саме: попередження; штраф; штрафні бали, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; конфіскація; позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові; громадські роботи; виправні роботи; адміністративний арешт.

Таким чином, адміністративний арешт та позбавлення права керування транспортними засобами за своєю суттю є більш суворішими видами стягнення, ніж штраф, а тому доводи апеляційної скарги потерпілої не підлягають задоволенню.

Вчинення будь-яких процесуальних дій з метою погіршення становища особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за межами строку притягнення до адміністративної відповідальності законом не передбачено.

З огляду на викладене, підстав для накладення більш суворого виду адміністративного стягнення на ОСОБА_5, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду міста Києва С.М. Коваль