Провадження № 33/779/210/2016
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Попович В. С.
Суддя-доповідач Повзло В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, неодруженого, що не має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

в с т а н о в и в :

Оскарженою постановою судді встановлено, що 29 серпня 2016 року близько 21 год. 47 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Токарська, 23, ОСОБА_4 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме, керував автомобілем марки «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказане рішення судді ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та провадження у справі закрити. Вважає її винесеною поспішно, без належного з'ясування і оцінки обставин. Стверджує, що 29 серпня 2016 року він з ОСОБА_5 та її трьохрічною донькою автомашиною «Рено Меган», яка належить її батькові ОСОБА_6, і за кермом якої була ОСОБА_5, повертались з річки і на вул. Токарській зупинились, щоб купити продукти. Під час зупинки кермо автомобіля заблокувалось і він пересів на місце водія, щоб його розблокувати. Вийшовши з автомашини, здійснив у крамниці покупки, а коли дійшов до автомашини з правого боку (місце пасажира), то в той час під'їхали поліцейські інспектори, які зробили зауваження за порушення правил паркування. Під час розмови було запропоновано йому пройти тест на алкоголь, на який він погоджувався лише як пасажир, а не водій. Інспектор оформила адмінпротокол на нього не маючи на це жодних підстав. Вказує, що заяви інспекторів поліції, про те, що на повороті на вул. Токарську вони бачили автомобіль «Рено Меган» під керуванням чоловіка, а на пасажирському сидінні жінку, не відповідають дійсності, нічим об'єктивно не підтверджені. Пояснює, що він не заперечував проти оформлення постанови про порушення правил зупинки на його прізвище з тих підстав, щоб ОСОБА_5 не сплачувала штраф і не була зареєстрована як порушник Правил дорожнього руху. Зазначає, що суддя суду першої інстанції не навів переконливих мотивів, за яких надав перевагу суб'єктивним поясненням інспекторів і не взяв до уваги його пояснення та пояснення ОСОБА_5, яка б не довірила йому керування автомобілем, якби він був в стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що ні адмінпротокол, ні пояснення поліцейських не містять достатніх об'єктивних даних, які б доводили його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду з'явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, клопотань від нього не надходило.

Захиснику ОСОБА_3 роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

З апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що останній заявляє клопотання про допит в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5

Вважаю за необхідне в задоволенні вказаного клопотання відмовити, оскільки її допит здійснювався у суді першої інстанції, пояснення особи достовірно викладені в постанові судді та мотивів щодо необхідності її повторного допиту апелянтом не було наведено.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на тому, що він не керував транспортним засобом, що працівники поліції безпідставно склали на нього протокол. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_5, яка підтвердила його невинуватість.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги, вважав рішення судді суду першої інстанції невмотивованим. Стверджував, що суд не мав права посилатися на показання працівників поліції, як на джерело доказів. Крім того, вказував, що єдиним джерелом доказів мала б бути відеофіксація вказаного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді місцевого суду - без змін, з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається із матеріалів справи судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з'ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння в такому випадку є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп'яніння.

Суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такий висновок судді відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема протоколом про адмінправопорушення від 29 серпня 2016 року серії АП2 № 413119 (а.с. 1), поясненнями свідків інспекторів поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8, свідка ОСОБА_9, письмовими поясненнями ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що містяться в матеріалах справи (а.с. 2, 3), фактами, що визнаються учасниками, а тому окремого доказування не потребують.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 29 серпня 2016 року серії АП2 № 413119, ОСОБА_2 29 серпня 2016 року близько 21 год. 47 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Токарська, 23, керував автомобілем «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками стану алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_9, ОСОБА_13, чим порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху України (а.п. 1).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором роти № 4 батальйону УПП у м. Івано-Франківську (рядовим) лейтенантом поліції ОСОБА_7, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, в ньому містяться пояснення останнього, а також відомості щодо свідків.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу. Крім того, ОСОБА_2 і в апеляційній скарзі не зазначає, які нормативні акти та викладені у них вимоги щодо проведення огляду особи на стан алкогольного сп'яніння, у його випадку, були порушені. Жодних клопотань з цього приводу ОСОБА_2 не було заявлено.

Згідно п. 1.2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких поліцейського уповноваженого підрозділу НПУ є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

З пояснень інспекторів поліції, які вони надавали під час судового розгляду, вбачається, що у них були підстави вважати, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння, оскільки вони під час спілкування відчули запах алкоголю з його ротової порожнини. Тому вважаю, що працівниками поліції правомірно ОСОБА_2 було запропоновано пройти тест на перебування останнього в стані алкогольного сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відмовився від проведення огляду, інспектор мала достатні підстави для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні обставини скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_2 містяться і в рапортах працівників поліції, що наявні в матеріалах справи (а.с. 5,6).

Вважаю твердження захисника про те, що суд безпідставно взяв до уваги показання працівників поліції, як зацікавлених осіб, таким, що спростовується як змістом постанови суду першої інстанції, з якої вбачається відповідна мотивація прийнятого рішення, так і змістом ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказом у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких суд встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналогічно, вважаю, що пояснення інспекторів поліції є чіткими, послідовними, достовірними та допустимими доказами, оскільки як апелянтом так і захисником не наведено доказів будь-якої зацікавленості вказаних працівників поліції у результатах розгляду справи.

Вважаю твердження захисника про те, що єдиним доказом правопорушення була б його відеофіксація таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Окрім того, оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Так, в суді першої інстанції інспектор поліції ОСОБА_7, яка склала протокол про адмінправопорушення, підтвердила, що здійснюючи патрулювання по вул. Микитинецькій спільно з інспектором ОСОБА_8., побачили як рухався автомобіль марки «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням чоловіка, пасажиром була жінка. Через деякий час цей автомобіль зупинився біля магазину з порушенням правил зупинки, а саме, ближче як 10 м до пішохідного переходу, вийшов зі сторони водійського місця чоловік, як після з'ясувалось, ОСОБА_2, та направився в магазин. Зупинивши патрульний автомобіль підійшли до автомашини марки «Рено Меган» тоді коли ОСОБА_2 вийшов з магазину, перевірили документи та винесли на місці постанову про притягнення його до адмінвідповідальності за порушення правил паркування. Почувши запах алкоголю з ротової порожнини, запропонували ОСОБА_2 пройти тест на приладі Драгер. Він спершу погодився, але за якийсь час сказав, що він був пасажиром і тільки як пасажир, а не як водій може пройти тест, а так в присутності свідків відмовився проходити взагалі тест на стан сп'яніння.

Свідок ОСОБА_8, інспектор патрульної поліції, підтвердив, що 29 серпня 2016 р. близько 21 год. рухаючись по вул. Микитинецькій, на повороті на вул. Токарську, в світлі фар та при вуличному освітленні побачили автомобіль марки «Рено Меган» під керуванням чоловіка, а поряд на пасажирському сидіння перебувала жінка. Прослідувавши в тому ж напрямку побачили, що вказаний автомобіль зупинився з порушенням правил зупинки і з водійської сторони вийшов ОСОБА_2, направився до магазину. Зупинили патрульний автомобіль для припинення цього порушення і, коли водій вернувся з магазину, відносно нього було винесено постанову про притягнення до адмінвідповідальності за порушення правил запинки. Під час спілкування відчули запах алкоголю з ротової порожнини ОСОБА_2 і запропонували пройти тест на приладі Драгер. Він спершу погодився, але за якийсь час сказав, що він був пасажиром і тільки як пасажир, а не як водій може пройти тест, а так в присутності свідків відмовився проходити взагалі тест на стан сп'яніння.

Крім того, свідок ОСОБА_9 підтвердила, що дійсно була свідком того, як громадянин ОСОБА_2 відмовився проходити тест на стан сп'яніння, мотивуючи тим, що він не був за кермом, а з письмових пояснень ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що містяться в матеріалах справи, вбачається аналогічне.

При цьому, учасники провадження визнавали, що крім протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адмінвідповідальності за порушення ним, як водієм автомобіля марки «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_1, правил зупинки та накладено штраф, який, як підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_2, ним сплачено, та про яку вказує останній і в апеляційній скарзі.

Наявність постанови, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, сплата штрафу, факт того, що таку постанову не було оскаржено, що визнано учасниками справи, поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_2 дійсно 29 серпня 2016 року близько 21 год. 47 хв. керував транспортним засобом марки «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_2.

Таким чином, вищевикладені пояснення свідків та факт притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за порушення правил зупинки, який він не оскаржував, у своїй сукупності беззаперечно вказують на те, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом.

Доводи про те, що ОСОБА_5 не довірила б йому керування автомобілем, якби він був в стані алкогольного сп'яніння, жодним чином не спростовують його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки апелянту ставилося у вину згідно з протоколом про адмінправопорушення не керування транспортним засобом у стані сп'яніння, а саме відмова від проходження огляду.

Суддя суду першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалами справи про адміністративне правопорушення, визнаними сторонами фактами, та спрямовані на уникнення ОСОБА_2 від відповідальності за фактично скоєне діяння.

Крім того, ОСОБА_2, стверджуючи про відсутність достатніх об'єктивних даних, які б доводили його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не заперечує факту відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, не наводить жодних доводів, які б свідчили, що він погодився на законну вимогу працівника поліції пройти тест.

Таким чином, суддя, розглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адмінправопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_2, які суддя вважав доведеними, містять ознаки саме такого правопорушення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, твердження як апелянта, так і його захисника, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2016 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ

Апеляційного суду Івано-Франківської області В.В. Повзло