Провадження №33/792/169/ 16
Справа № 683/1862/16-п Головуючий в 1 інстанції Сеньков О.Г.
Категорія: ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач Вітюк І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Вітюк І.В., при секретарях Купельській Н.П., Коростелкіній Ю.І., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, прокурора Лазаренка В.В., розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року,

В с т а н о в и л а:

Цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Сахнівці Старокостянтинівського району, українця, громадянина України, з вищою освітою,

одруженого, працюючого головою Старокостянтинівської районної ради, проживаючого в АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрито провадження у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Цією ж постановою провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

За постановою суду, ОСОБА_1, працюючи головою Старокостянтинівської районної державної адміністрації і будучи державним службовцем 3 категорії 7 рангу, який відповідно до п.п.в п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення та правопорушення, пов'язані з корупцією, всупереч вимогам ст. 28 вказаного Закону та ст. 16-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року, чинного на час виконання ним службових обов'язків, при наявності покладеного на нього обов'язку не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією за таких обставин.

Так, 5 жовтня 2015 року ОСОБА_1, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, підписав розпорядження №162/2015-р щодо надання в тимчасове користування на умовах оренди землю, що знаходиться за межами населених пунктів Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району, із земель не витребуваних паїв загальною площею 73.813 га фермерському господарству «Бізон», засновником і керівником якого є його син ОСОБА_3

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та закриваючи провадження по справі у зв'язку із закінченням строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, місцевий суд виходив із того, що з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 пройшло більше одного місяця.

Закриваючи провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, місцевий суд керувався тим, що ОСОБА_1 був звільнений з посади голови Старокостянтинівської районної державної адміністрації до закінчення строку, у який він повинен був повідомити про конфлікт інтересів.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних корупційних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкцій вказаних частин статті.

Свої вимоги аргументує тим, що строк повідомлення ОСОБА_1 свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів обчислюється не з моменту прийнятого рішення в умовах реального конфлікту інтересів, як встановлено місцевим судом, а з моменту коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про наявність у нього такого конфлікту інтересів.

Звертає увагу апелянт і на положення ч.3 ст.38 КУпАП, в яких закріплено спеціальну норму закону, яка передбачає можливість накладання адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, саме протягом 3-х місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. На переконання автора апеляційної скарги, саме цією нормою закону, а не загальною, яка міститься в ч.4 ст.38 КУпАП, повинен керуватися суд при визначенні строків накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_1 посилається на те, що його процесуальний опонент не наділений правом на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. При цьому звертає увагу на протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, йому ставиться в вину не повідомлення про реальний конфлікт інтересів 6 жовтня 2015 року, а не 01 вересня 2015 року.

Зазначає і про те, що ч.4 ст.38 КУпАП застосовується у всіх випадках закриття кримінального провадження, при наявності у діях особи ознак адміністративного правопорушення, а тому, на його думку, суд правомірно застосував саме положення цієї норми закону.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні вимог запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», тобто у прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.172-7 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які жодною стороною провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не досліджуються.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

За змістом ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито постановою слідчого від 21 липня 2016 року, тобто з моменту прийняття рішення про закриття кримінального провадження до моменту постановлення рішення судом першої інстанції пройшло більше одного місяця.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, та закриття провадження у справі щодо нього у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування положень ч.3 ст.38 КУпАП при обчисленні строків накладання адміністративного стягнення за корупційні правопорушення, є безпідставними у даному випадку, адже у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях особи ознак корупційного правопорушення, строк накладання адміністративного стягнення є спеціальним, який становить один місяць з моменту закриття кримінального провадження (п.20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 25.05.1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією»).

Дана правова норма, яка закріплена в ч.4 ст.38 КУпАП, є імперативною і не містить виключень для корупційних правопорушень.

Не заслуговують на увагу і доводи прокурора в частині незаконного закриття провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Так, за змістом ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення і вихід за його межі не допускається.

Зокрема, протоколом про адміністративне корупційне правопорушення №7 від 21 липня 2016 року ОСОБА_1 ставиться у вину за ч.1 ст.172-7 КУпАП те, що він, перебуваючи на посаді голови Старокостянтинівської райдержадміністрації та будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, 06 жовтня 2015 року під час прийняття розпорядження №162/2015-р не повідомив у встановленому законом порядку Хмельницьку обласну державну адміністрацію про наявність у нього реального конфлікту інтересів (а.с.5).

Отже, перебіг строку з якого ОСОБА_1 повинен був повідомити свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів, виходячи із змісту адмінпротоколу складеного відносно нього, обчислювався з 06 жовтня 2015 року.

Таким чином, вимоги прокурора, викладені у поданій апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 повинен був повідомити свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів саме з часу надходження йому на розгляд заяви його сина, тобто з 01.09.2015 року є голослівними, так як виходять за межі пред'явленого ОСОБА_1 звинувачення.

Оскільки ОСОБА_1 підписав розпорядження 05 жовтня 2015 року, а 06 жовтня 2015 року був звільнений з займаної посади, вимоги п.2 ч.2 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», які останньому інкримінуються, порушені ним не були.

З врахуванням викладеного, вважаю рішення місцевого суду достатньо вмотивованим, обґрунтованим і переконливим, побудованим на нормах чинного законодавства, а тому підстави для скасування постанови суду та задоволення у зв'язку з цим апеляційної скарги прокурора, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

П о с т а н о в и в :

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області Вітюк І.В.