Справа № 163/1966/16-п Провадження №33/773/387/16 Суддя в 1 інстанції: Павлусь О. С.
Категорія:ст. 472 МК України Доповідач: Оксентюк В. Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Оксентюк В.Н.,

з участю представника митниці - Пікалюка М.С.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, проживає по АДРЕСА_1 пенсіонерка,

визнана винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 472 Митного кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною постановою ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 40965 (сорок тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) гривень з конфіскацією в дохід держави товару: пояси дитячі, сумки жіночі, одяг жіночий, загальною кількістю 1845 штук, загальною вартістю 40965 (сорок тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) гривень 00 копійок, вилученого згідно протоколу про ПМП Волинської митниці ДФС № 1242/20500/2016.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Ягодинської митниці 3509 (три тисячі п'ятсот дев'ять) гривень 95 копійок витрат за зберігання товарів та 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок судового збору в користь держави.

ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона 04.06.2016 року слідуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС, пасажиром автобуса «SETRA S215HD», реєстраційний номер НОМЕР_1, не задекларувала за встановленою формою товар: пояси дитячі, сумки жіночі, одяг жіночий, загальною кількістю 1845 штук та загальною вартістю 40965 гривень, який знаходився в багажному відсіку автобуса, та підлягав обов'язковому письмовому декларуванню, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

ОСОБА_3 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що вину у порушенні митних правил визнає. Незадекларовані товари вона перевозила для своєї знайомої ОСОБА_5, які остання не могла особисто забрати через поганий стан здоров'я.

Також ОСОБА_3 вказує, що свої товари вона задекларувала згідно чинного законодавства, а товари ОСОБА_5 не задекларувала через відсутність в декларації графи, де зазначаються товари, які перевозяться громадянами і належать іншим людям.

Посилається на тяжкий стан здоров'я ОСОБА_5, яка є інвалідом другої групи, хворіє лейкемією і через невеликий розмір пенсії змушена займатись підприємницькою діяльність.

Також вказує, що накладене на неї стягнення у виді конфіскації товарів значно ускладнить фінансовий стан ОСОБА_5 і можливість лікування останньої.

Просить постанову суду щодо неї скасувати, а провадження закрити на підставі ст. 22 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_3, яка апеляційну скаргу підтримала, представника митниці, який апеляцію заперечив, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, доходжу висновку апеляційна скарга задоволення не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2016 року ОСОБА_3 подала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі (а.с.60). Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП та ст. 498 МК України участь правопорушника при розгляді даної справи в суді не є обов'язковою. За таких обставин суд першої інстанції правомірно розглянув справу у її відсутності.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, за обставин вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених в суді першої інстанції доказах. Факт вчинення правопорушення не заперечується в апеляційній скарзі і самою ОСОБА_3

Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст. 472 МК України є правильною і нею в апеляції не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладаючи стягнення ОСОБА_3 суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу винної, ступінь її вини та інші обставини.

З письмових пояснень ОСОБА_3 (а.с.8-10) та доводів апеляційної скарги вбачається, що вона була обізнана з правилами перетину митного кордону, а переміщуваний через митний кордон України товар вона не задекларувала свідомо.

Крім того з власноручних пояснень, які надала ОСОБА_3 працівнику митниці від 04.06.2016 року не задекларований нею товар вона переміщала для невідомої особи ( а. пр. 9 ), тоді як у апеляційній скарзі вказує, що товар належав громадянці ОСОБА_5, яка є важкохворою. Однак будь-яких документів, що незадекларований товар належав ОСОБА_5 ОСОБА_3 апеляційному суду не надала.

Відповідно до ст. 22 КУпАП малозначним є правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки та не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам чи громадянам.

Вчинене ОСОБА_3 правопорушення становить підвищену суспільну небезпечність через його значну поширеність, а тому суд першої інстанції підстав для застосування щодо ОСОБА_3 ст. 22 КУпАП і закриття провадження у справі не знайшов, і такі висновки є правильними.

Санкція ст. 472 МК України є безальтернативна і передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару з конфіскацією зазначеного товару. Суд першої інстанції врахував усі обставини справи і обрав стягнення у межах санкції зазначеної статті.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вилучений у ОСОБА_3 товар належить ОСОБА_5, яка є інвалідом другої групи, а тому посилання ОСОБА_3 на тяжкий матеріальний стан іншої особи, зокрема ОСОБА_5, суд до уваги не приймає.

Постанова Любомльського районного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_3 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття провадження у справ немає

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року щодо неї - без змін.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.Н. Оксентюк