Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/212/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року. Суддя апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., при секретарі Піроженко Д.В., за участі особи, яка склала протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3, та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за скаргою ОСОБА_4 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2016 року відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, фізичної особи підприємця, який проживає у кв. 97, корп. 1, буд. 12 по вул. Г. України, міста Кропивницького, реєстраційний номер ПП НОМЕР_1,

якою він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп.

Згідно постанови судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 02.07.2016 року о 23 годині 09 хвилин по вул. Курганій у місті Кропивницькому (Кіровограді), біля будинку №17, у порушення п. 2.9 (а) ПДР України, передав право керування автомобілем «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_2, своєму сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебував у стані алкогольного спяніння, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить постанову районного суду скасувати у зв'язку з відсутністю в його діях вини та складу правопорушення.

Посилається на те, що у письмову результаті тесту прибору «Drager» ARAM 3573, відсутні дані про протокол та відсутній підпис особи, яку тестують, тому даний тест не може бути належним доказом. Також зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок від 03.07.2016 року №89 комунального закладу «Обласний наркологічний диспансер» про те, що його син не перебував тоді у стані алкогольного спяніння, і вказаний висновок було зроблено через 1 годину 39 хвилин після проведення тесту тестером «Drager».

Вказує і на те, що матеріали адміністративної справи надійшли до суду 13 липня 2016 року, а постанова ухвалена лише 30 вересня 2016 року, однак відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у пятнадцятиденний строк з дня її одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу.

З огляду на недопустимість дослідженого у судовому засіданні доказу вважає, що його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не доведена.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_4, який підтримав свою апеляцію і просив її задовольнити, а постанову районного суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, пояснення інспектора ДАІ ОСОБА_3, яка підтвердила, що син скаржника у той вечір керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, а скаржник відмовився надати документи та давати пояснення, однак підписав складений на нього протокол, тим самим вона вважає, що він визнав свою вину у вчиненні зазначеного у протоколі правопорушення, зваживши доводи апеляції вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., суддя першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Диспозицією ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції не дослідив у повній мірі всі обставини справи, а також не надав належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які хоч і були присутні при перевірці на стан спяніння ОСОБА_5, а також при його відмові на проходження медичного огляду на стан спяніння, однак вони будь-яким чином не підтвердили факту передачі скаржником права керувати транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, що підтвердили у суді апеляційної інстанції і сам скаржник та працівник поліції, яка склала адміністративний протокол, будь-яких пояснень з приводу складеного протоколу сам правопорушник не надавав.

До того ж, інспектор ДАІ ОСОБА_3, в апеляційному суді вказала і на те, що під час зупинки автомобіля «Fiat», скаржника в автомобілі не було, а були лише товариші його сина, який керував автомобілем. На місці події сам неповнолітній ОСОБА_5 пояснив їй про те, що він з друзями у той день поїхав на вказаному автомобілі до парку, де вони вживали алкогольні напої, а потім їздили на цьому ж автомобілі по місту.

Згідно долученого по справи пояснення ОСОБА_4, він вказав лише на те, що не може передати своє посвідчення водія, пояснивши це тим, що він найближчим часом має виїхати за межі України на транспортному засобі (а.с.8).

Як видно з оскарженої постанови районного суду, ОСОБА_4 в суді вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що його син не перебував у стані алкогольного спяніння.

У суді апеляційної інстанції у своїх поясненнях ОСОБА_4, також категорично заперечував факт передачі ним права на керування автомобілем «Fiat», своєму малолітньому сину ОСОБА_5, який перебував у стані алкогольного спяніння, та повідомив про те, що в той день син взяв ключі від вказаного автомобіля і керував ним без його дозволу, про що він дізнався лише близько девятої години вечора, після того як сина зупинили працівники поліції і останній йому повідомив про це. Також вказав і на те, що він сам запропонував працівникам поліції скласти на нього протокол за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, запевнивши працівників поліції у тому, що хоч він і не робив цього, однак з метою скорішого вирішення конфлікту, такий протокол підпише і добровільно сплатить визначений розмір штрафу. Після цього працівники поліції винесли на місці постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, визначивши йому розмір штрафу 510 грн., який він сплатив через декілька днів, про що надає апеляційному суду відповідні документи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, будь-які докази на підтвердження того, що саме скаржник передав право на керування автомобілем «Fiat», своєму неповнолітньому сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебував у стані алкогольного спяніння, відсутні. Більше того, в постанові суду також не зазначено доказів на підтвердження даного факту.

Проте суд, формулюючи в оскаржуваній постанові фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначив про підтвердження вини скаржника у вчиненні передачі права керувати транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного спяніння, письмовими матеріалами справи, а саме: аудіо записом (а.с.1), протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.2), результатом тесту «Драгер» (а.с.3), актом (а.с.4), поясненнями (а.с.5-8) та рапортом (а.с.9).

Такий висновок районного суду є необґрунтованим, оскільки вказані вище докази, у тому числі і долучений до справи відеозапис зроблений працівниками поліції на місці події, будь-яким чином не підтверджують того факту, що саме скаржник 02.07.2016 року о 23 годині 09 хвилин передав право керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного спяніння.

А тому за відсутності будь-яких доказів на підтвердження вини скаржника у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, а саме у передачі права на керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного спяніння, суд помилково встановив про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що при складанні адміністративного протоколу у даній справі працівником поліції не зясовано стан ОСОБА_5, саме на момент передачі йому права керування транспортним засобом, оскільки на момент зупинки останнього скаржника разом з ним не було.

Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтверджують лише факт їх присутності при проведенні тесту щодо алкогольного спяніння неповнолітнього ОСОБА_8 за допомогою прибору «Drager» ARAM 3573 та факт отримання результату.

Як вбачається з долученого до справи диску з відеозаписом факту затримання працівниками поліції автомобіля «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, останній керував вказаним транспортним засобом за відсутності свого батька ОСОБА_4, і останній приїхав на місце події лише згодом приблизно через пів години після зупинки вказаного автомобіля. На місці події скаржник взагалі заперечував факт передачі права керування автомобілем «Fiat», своєму неповнолітньому сину ОСОБА_9, який перебував у стані алкогольного спяніння, а його син з цього приводу також на місці події будь-яких показань не надавав.

У матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які пояснення по даному факту, як самого правопорушника, так і його неповнолітнього сина, а також відсутні й інші докази на підтвердження факту того, що саме ОСОБА_4 передав своєму сину ОСОБА_5 право керування транспортним засобом, який перебував у стані алкогольного спяніння, тому провадження у справі підлягає закриттю, так як не доведена вина скаржника у вчиненні передачі права керування транспортним засобом особі, яка перебувала у стані алкогольного спяніння, а відтак відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин справи місцевий суд, у порушення вимог ст. 245 КУпАП, не дослідив всебічно, повно і обєктивно всі обставини справи, а тому передчасно та безпідставно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, а саме в частині порушення ним вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, оскільки достовірними доказами по справі не підтверджено, що правопорушник передав право керування транспортним засобом своєму неповнолітньому сину, який перебував у стані алкогольного спяніння, що позбавляє суд можливості вирішити питання про наявність складу правопорушення, оскільки матеріалами справи не підтверджується його обєктивна сторона.

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, що судом першої інстанції залишено поза увагою.

Наданий скаржником у суді апеляційної інстанції висновок № 89 про результати медичного огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_5, проведеного 03.07.2016 року о 00 год. 50 хв. в КЗ «Обласний наркологічний диспансер», суд вважає необхідним визнати недійсним, оскільки його проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

Крім того, як видно з долученої до справи, за клопотанням скаржника, постанови у справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2016 року, у цей же вечір о 22 год. 13 хв. ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме за передачу власником транспортного засобу керування транспортним засобом іншій особі, що не має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.2 ПДР України та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Згідно наданої скаржником квитанції № 307 вказаний штраф ним сплачено 05.07.2016 року.

Тому, апеляційний суд вважає, що оскаржена постанова суду винесена ще й з порушенням вимог ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у даній справі, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 ч. 8 п. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП скасувати.

На підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП провадження по справі закрити у звязку із відсутністю складу правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2