АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/694/16 Справа № 694/1055/16-п Головуючий по 1 інстанції Кравченко Т. М.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2016 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_3; його захисника, адвоката Поліщука В. І., розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних розмірів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто судовий збір в дохід держави в сумі 275 грн. 60 коп., -

в с т а н о в и в :

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він о 00 год. 20 хв. 28 липня 2016 року керував автомобілем «Фольксваген Каді», державний номер НОМЕР_1, по вул. Шевченка в м. Звенигородка Черкаської області в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року та закрити провадженні в справі.

Указує, що постанова суду першої інстанції є незаконною внаслідок порушення норм процесуального права. Зазначає, що не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду цієї справи та не отримував ні повістки, ні СМС-повідомлення, що позбавило його можливості заявити клопотання про допит свідків, які були присутні в автомобілі. Також йому не вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 27 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння… Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв незалежно від того, керує особа транспортним засобом який рухається своїм холод чи за допомогою буксирування.

Зазначає, що працівники міліції під'їхали до його автомобіля, який стояв на автовокзалі м. Звенигородка, та запитали чи немає заборонених наркотичних речовин. Водночас, вказує, що в той вечір він дійсно випив пляшку пива, однак автомобілем не керував, оскільки керував ним ОСОБА_5, який попросив його проїхати на автовокзал, щоб зустріти дружину. З ними був також третій товариш ОСОБА_6

Також вказує, що працівники поліції сказали йому проходить тест на алкоголь, оскільки він є власником автомобіля, тому він пройшов тест, який показав невелику наявність алкоголю. Тест проходив і водій, у якого прилад покачав «0 %» алкоголю.

Крім того зазначає, що при складанні протоколу не були присутні поняті чи свідки. Коли він підписував протокол, то в ньому також не було підписів понятих. Звертає увагу, що в протоколі та поясненнях свідків, наявних в матеріалах справи, різні підписи ОСОБА_7

Також, працівники поліції та поняті не були допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Пояснив, що насправді не заперечує факту свого перебування в стані сп'яніння, однак стверджує, що він не керував автомобілем, а знаходився в ньому як пасажир.

Суд апеляційної інстанції неодноразово викликав у судове засідання інспектора Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8, який складав протокол про адміністративне правопорушення, а також осіб, які указані у протоколі у якості свідків, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Отримання вказаними особами викликів у судове засідання належно підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та телефонограмами.

Однак, свідки в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, а інспектор ОСОБА_8 кілька разів подавав заяви про неможливість прибуття у судове засідання, у зв'язку із зайнятістю на роботі.

Враховуючи необхідність розгляду справи про адміністративне правопорушення у розумний строк, суд апеляційної інстанції визнав необхідним розглянути апеляційну скаргу на підставі наявних даних і матеріалів справи.

Зокрема, відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_3 був відсутній у судовому засіданні, отримавши копію рішення суду лише 12 вересня 2016 року. Тому подану ним апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана у передбачений законом строк.

У якості доказів винуватості особи у вчиненні поставленого йому у вину правопорушення суд першої інстанції послався на: дані протоколу про адміністративне правопорушення; письмові пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7, дані позитивного тесту на алкоголь.

Аналіз вказаних доказів апеляційним судом вказує на те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні поставленого йому у вину правопорушення не підтверджується даними цих доказів.

По-перше, зміст протоколу про адміністративне правопорушення сам по собі доказом бути не може, оскільки це документ, у якому відповідна посадова особа викладає обставини вчинення особою певного правопорушення, вказуючи у самому протоколі, а також у доданих до нього документах, на докази, якими факт вчинення цієї особою відповідного правопорушення підтверджується.

По-друге, додані до протоколу письмові пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с. 3, 4), на які як на доказ посилається суд першої інстанції, не стосуються підтвердження факту керування ОСОБА_3 автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. За змістом цих письмових пояснень обидва свідки підтверджують той факт, що ОСОБА_3 у їх присутності відмовився від медичного огляду на стан сп'яніння у медичному закладі, що взагалі йому не ставиться у вину згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, й навіть суперечить його змісту, адже необхідності у пропозиції щодо проведення такого огляду не було в принципі, оскільки такий тест за матеріалами справи був проведений на місці і виявився позитивним.

По-третє, дані тесту на алкоголь за приладом «Драгер» (а.с. 5), де вказується, що ОСОБА_3 був перевірений на стан сп'яніння 28 липня 2016 року щ 01 год. 35 хв., й результат показав наявність 0,48 %. Цей тест дійсно підтверджує стан сп'яніння обвинуваченого, що ним не заперечується, однак не може бути доказом того, що він керував автомобілем у стані сп'яніння.

За клопотанням обвинуваченого та його захисника у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_5, який показав, що вечором 27 липня 2016 року він попросив свого товариша ОСОБА_3 поїхати на автостанцію у м. Звенигородка, щоб зустріти дружину. Той відмовився, вказавши, що він вже випив пива і не може сідати за кермо. Тоді він запропонував йому, що він сам сяде за кермо його автомобіля, оскільки також має посвідчення водія. ОСОБА_3 погодився, й вони разом поїхали до м. Звенигодка, де зупинилися біля автостанції і стали чекати. При цьому він (ОСОБА_5 був за кермом автомобіля, а ОСОБА_3 сидів на передньому пасажирському кріслі.

Несподівано до них під'їхали два автомобілі працівників поліції, які вказали, що у них є інформація про те, що в автомобілі є наркотики. Вони обшукали автомобіль і нічого не знайшли. Потім вони спитали, хто був за кермом. Він (ОСОБА_5 сказав, що він був за кермом, а автомобіль належить ОСОБА_3

Йому дали тест на алкоголь, який він пройшов, й результат виявився негативним. Тоді вони сказали ОСОБА_3 також пройти тест на алкоголь. Той спочатку відмовлявся, вказуючи, що він не керував автомобілем, однак працівники поліції почали наполягати. ОСОБА_3 також пройшов тест на алкоголь, який виявився позитивним з результатом 0,48 %. Далі працівники поліції почали натякати їм на те, що якось треба вирішувати цю ситуацію, оскільки вони створять їм проблеми. Вони відмовилися слідувати таким натякам. Тоді поліцейські склали протокол на ОСОБА_3 про те, що він начебто був за кермом автомобіля в стані сп'яніння.

Допитати ще одного свідка цих подій, який також був із обвинуваченим у машині, ОСОБА_6, про допит якого також просив обвинувачений та його захисник, не виявилося можливим, оскільки він був призваний до лав збройних сил для участі в АТО.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його захисника, вивчивши матеріли справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, для обґрунтованого притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в контексті обставин цієї справи необхідно встановити дві обов'язкові обставини: 1) факт керування особою транспортним засобом; 2) факт перебування особою в стані алкогольного чи іншого сп'яніння під час керування транспортним засобом.

Оскільки факт керування транспортним засобом обвинуваченим категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, суд апеляційної інстанції, виходячи з принципу презумпції невинуватості, не може погодитися з тим, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 є обґрунтованим.

Оскільки керування особою транспортним засобом є обов'язковою складовою об'єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, й складу самого правопорушення, неможливо.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу указаного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко