АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016,

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік. Строк позбавлення зазначеного спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення у ОСОБА_2 документа, що посвідчує його право керування транспортними засобами.

Від ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга, він якій він просить суд апеляційної інстанції визнати причини пропуску подання апеляційної скарги поважними тапоновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016. Скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження закрити.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_2 стверджує, що не був повідомлений про судовий розгляд справи, яка була призначена на 21.01.2016, а тому і не був присутній при розгляді та не знав й не міг знати про прийняте рішення суду. Зокрема, апелянт вказує, що 14.03.2016 він отримав постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016. 23.03.2016 ним було направлено апеляційну скаргу через засоби поштового звязку, що підтверджується витягом з Інтернет про направлення рекомендованого листа, який був отриманий судом 25.03.2016. Однак, 13.04.2016 він отримав від Апеляційного суду міста Києва постанову від 04.04.2016, якою йому було відмовлено у поновлені строку у звязку з ненаданням доказів обєктивності причин такого пропуску та, відповідно, повернуто скаргу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, обґрунтовуючи вимогу про скасування оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції не дослідив рапорт на імя начальника патрульної поліції. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що о 03 год. 45 хв. 05.12.2015 він за кермом автомобіля не перебував, транспортним засобом не керував. При цьому апелянт посилається на те, що доказів того, що він перебував за кермом та в русі, в матеріалах справи відсутні.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №951006 від 05.12.2015, 05.12.2015 о 03 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Глушкова, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані наркотичного спяніння, а саме нестійка хода, запах алкоголя з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження медогляду в встановленому законом порядку у лікаря відмовився в присутності понятих, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу: правопорушника, свідків і їх відповіді на запитання суду, дослідивши матеріали справи і зясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд керується з наступним.

В судове засідання ОСОБА_2 з невідомих суду причин не зявився. Про повідомлення його належним чином про судове засідання свідчить наявна в матеріалах провадження розписка про перенесення розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_2 на 07.10.2016 на 14:00 год., датована 16.09.2016. Клопотань про перенесення судового розгляду апеляційної скарги від ОСОБА_2 до суду не надходило.

Першочергово судом зясовано питання вчасності подання апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016. Так, матеріали даного провадження містять судову повістку про виклик ОСОБА_2 в судове засідання на 21.01.2016 на 09:15 год. Натомість, зворотнє повідомлення про вручення йому цієї повістки в матеріалах справи відсутні. Також згідно наданих особою, яка притягується до відповідальності копії конверту та витягу з сайту УДП поштового звязку «Укрпошта», копію оскаржуваної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016 він отримав 14.03.2016. Враховуючи, що згідно витягу з сайту УДП поштового звязку «Укрпошта» первинну апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав до поштового відділення 23.03.2016, тобто в межах строку, визначеного КУпАП для оскарження постанови суду першої інстанції, при цьому зазначену апеляційну скаргу Апеляційним судом міста Києва 04.04.2016 ОСОБА_2 було повернуто. Проте копію зазначеної постанови Апеляційного суду міста Києва він отримав 13.04.2016, а повторно з апеляційну скаргу подав 18.04.2016, що підтверджується штамповою відміткою поштового відділення, проставленою на конверті, в якому направлено повторно апеляційну скаргу. За таких обставин, суд визнає поважними причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції та поновлює ОСОБА_2 такий строк.

Що стосується доводів самої апеляційної скарги, то суд вважає їх такими, які не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В п.24 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, Пленум ВСУ звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Однак судом першої інстанції в порушення вимог КУпАП розглянуто справу за відсутності особи, яка притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а отже, не дотримано вимог закону в частині надання сторонам по справі можливості надавати пояснення та докази на підтвердження своєї невинуватості при розгляді справи в судовому порядку.

Так, у відповідності до правил ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Зважаючи, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості надавати пояснення та докази в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приймає до уваги його пояснення, які в цілому зводяться до наступного.

В судовому засіданні від 08.06.2016 ОСОБА_2 пояснив, що 04.12.2016 близько 23:00 він приїхав на стоянку і залишив свій транспортний засіб. Після опівночі він повернувся на стоянку. В цей час шлагбаум був закритий. ОСОБА_2 почав розмову з паркувальниками. Між ОСОБА_2 та паркувальниками виник словесний конфлікт, так ОСОБА_2 виразив своє невдоволення тим фактом, що стоянка за ніч коштує 50 грн. і лише після оплати цієї суми він зможе забрати свій автомобіль.При цьому ОСОБА_2 підійшов до шлагбаума та смикнув його, а сторож викликав поліцію. Працівники поліції почали вимагати у ОСОБА_2 водійські права. В його кишені були документи на транспортний засіб і він не бачив в який момент працівники поліції забрали в нього водійське посвідчення. При цьому ОСОБА_2 пояснив, що копія протоколу про адміністративне правопорушення йому не вручалась, він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Також судом апеляційної інстанції для встановлення усіх фактичних обставин справи, всебічного та повного розгляду даного провадження, допитано свідків по справі: паркувальників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і інспектора УПП у м.Києві ОСОБА_5

В судовому засіданні від 24.06.2016 свідок ОСОБА_3 пояснив, що 05.12.2016 близько 03 год. ночі з стоянки виїзджав ОСОБА_2, який втратив талон. Штраф за втрату талону ОСОБА_2 сплачувати відмовився. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викликали поліцію. Перед приїздом поліції ОСОБА_2 перепаркував свій автомобіль на паркувальне місце. По приїзду працівників поліції ОСОБА_3 запропонував перевірити ОСОБА_2 на стан спяніння, так як з його поведінки вбачалось вживання алкоголю: він поводив себе зухвало, погрожував. Однак ОСОБА_2 відмовився проходити експертизу на стан спяніння.

В судовому засіданні від 24.06.2016 свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 в той день був на підпитку, відмовився платити за втрачений талон за стоянку автомобіля, почав самостійно підіймати шлагбаум. Тому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 викликали поліцію. При цьому на запитання суду ОСОБА_4 пояснив, що точно не памятає чи пропонували працівники поліції приходити ОСОБА_2 огляд на стан спяніння, а також вказав, що при складанні протоколу ОСОБА_2 присутній не був.

В судовому засіданні від 07.10.2016 свідок ОСОБА_5 пояснив, що поступив виклик про пошкодження майна (шлагбаума) біля ТЦ «Магелан» по вул. Глушкова водієм транспортного засобу «Seat». Паркувальники вказали, що ОСОБА_2 пошкодив шлагбаум і відмовляється платити за стоянку. Підїзджаючи до стоянки, ОСОБА_5 та його напарник побачили як автомобіль «Seat», на який вказували паркувальники при виклику поліції, припарковується. Коли підійшли до водія «Seat», то виявили у нього ознаки алкогольного спяніння: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння зіниць ока. Запропонували пройти ОСОБА_2 огляд на стан спяніння, на що останній, як пояснив ОСОБА_5, відмовився. При цьому ОСОБА_5 зауважив, що протокол про адміністративне правопорушення складався ними на місці, але закінчили його складати в управлінні поліції, бо ОСОБА_2 одразу не надав свої документи. Також ОСОБА_5 пояснив, що при відмові від проходження огляду на стан спяніння було двоє свідків: чоловік та жінка.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, зазначеними вище поясненнями свідків повністю спростовуються доводи апелянта про те, що 05.12.2015 ОСОБА_2 не керував транспортним засобом. Разом з тим, з наведених пояснень свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

Таким чином, суд апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає їх не обґрунтованими та такими, які не підтверджуються зібраними доказами по справі.

В той же час, посилання апелянта на недослідження судом першої інстанції рапорту інспектора Швидкого О.Г. суд вважає безпідставним, оскільки вказаний доказ не спростовую висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляції в частині того, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі дотримався вимог закону в частині розгляду справи за відсутності правопорушника, то, з урахуванням усунення цих недоліків судом апеляційної інстанції та отриманих при цьому відомостей, якими підтверджуються викладені в постанові судді суду першої інстанції фактичні обставини справи та висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, − такі порушення не тягнуть за собою скасування постанови. При цьому, суд звертає увагу, згідно змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 ознайомився з протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами, які долучені до нього.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016, як того просить апелянт.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016 задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2016, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копія повного рішення по скарзі на постанову протягом трьох днів надсилається особі щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/644/2016

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції ОСОБА_6