Справа № 540/1222/16-п
Номер провадження 3/540/255/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 суддя Машівського районного суду Полтавської області Кравець С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Державної праці у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькк с. Кустолово Суходілка, вул. Шевченка, 13, Машівського району Полтавської області, фізична особа-підприємець,

за ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

30.08.2016 р. за результатами обстеження робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення Машівської РДА діяльності ФОП ОСОБА_1 було виявлено факт використання ОСОБА_1 найманої праці гр. ОСОБА_2 у магазині «Ласунка», що знаходиться в с. Кустолово Суходілка, вул. Вишнева, 2, Машівського району Полтавської області з якою не оформлено трудові відносини, чим порушила вимоги ч.3 ст. 24 КЗпП України. В послідуючому 23.09.2016 р. в ході проведення позапланової перевірки Управлінням держпраці у Полтавській області ФОП ОСОБА_1 трудовий договір уже був укладений 01.09.2016 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2А про прийняття останньої на роботу на посаду продавця.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначила, що винною себе не визнає та зазначила, що з гр. ОСОБА_2 був укладений договір цивільноправового характеру, а потім і трудовий договір. Інші пояснення будуть надані при розгляді справи.

У судове засідання ОСОБА_1 зявилася, вину не визнала та пояснила, що є приватним підприємцем. Під час проведення перевірки її не було в магазині, але 28.08.2016р. з гр. ОСОБА_2 був укладений договір цивільно-правового характеру терміном на три дні з 29 по 31 серпня 2016 р., для того щоб остання спробувала працювати в магазині. Також зауважила, що даний вид договору ніде не реєструється, лише сплачуються податки, які вона зазначила, що сплатила.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини, суд вважає, що її винність у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 41 підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким встановлено факт вчинення правопорушення; витягом з акту перевірки №16-01-201/831 в ході проведення якої встановлено допущені порушення законодавства про працю, зокрема: факт використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці гр. ОСОБА_2 у магазині «Ласунка», що стверджується довідкою - спостереження від 30.08.2016 р., з якою неоформлені трудові відносини; копією довідки спостереження від 30.08.2016 р. в якій зазначено, що на день спостереження керівник ОСОБА_1 була відсутня, але діяльність магазину «Ласунка» здійснювалась із залученням найманого працівника ОСОБА_2 з якою не було укладено трудового договору, та як пояснила ОСОБА_2 , що вона працює в даному магазині з 29.08.2016 р., а трудові відносини не оформила з власницею оскільки вона захворіла; поясненнями ОСОБА_1 в яких вона зазначила що 28.08.2016 р. була хвора, працювати не могла, а тому 29.08.2016 р. попрохала сусідку ОСОБА_2, щоб та прийняла товар в магазині, торгівлю вона не здійснювала та зазначила, що під час перевірки в магазині були її чоловік ОСОБА_3 та сусідка ОСОБА_2А, які проводили прибирання в магазині, а товар без неї не реалізовувався, також зазначила, що з 01.09.2016 р. ОСОБА_2 була взята на роботу до даного магазину продавцем.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначила, що з нею 28.08.2016р. був укладений цивільно-правовий договір, який не є трудовим договором, а тому вона і повідомила членам комісії, що трудовий договір не укладався, так як запис в трудову книжку не здійснювався.

Аналогічні свідчення дав і свідок ОСОБА_4 - чоловік ОСОБА_1, який також додав, що магазин є спільною сумісною власністю з дружиною, тож він в період коли ОСОБА_2 спробувала продавати товари знаходився в магазині і спостерігав чи правильно все це вона робить.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 було надано ряд доказів, зокрема договір цивільно-правового характеру (далі ЦПХ) на надання послуг №1 від 28.08.2016 р. відповідно до якого фізична особа підприємець в особі ОСОБА_1 «Замовник» і з гр. ОСОБА_2 «Виконавцем» уклали даний договір з 29.08.2016 р. по 31.08.2016 р., а також акт приймання передачі виконаних робіт від 31.08.2016 по договору на надання послуг відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв виконання робіт, передбачених договором №1 від 28.08.2016 р. на надання послуг роздрібної торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в магазині з 29.08.2016 р. по 31.08.2016 р. Зі звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування до органів доходів і зборів форми №Д4 вбачається, що 11.10.2016р. вона подана до Карлівської обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Полтавській області в якій зазначено укладення договору ЦПХ з ОСОБА_2

Даючи оцінку наданому ОСОБА_1 договору ЦПХ, суд визнає його неналежним доказом у справі по-перше, з огляду на те, що в ньому не зазначені цивільно-правові норми якими керувалися сторони при його укладенні. По-друге, як видно з його змісту свідок ОСОБА_2 виконувала обовязки, які повязані з торгівлею у магазині в т.ч. тютюновими виробами, в той час, як за чинним законодавством це може роботи особа, якій надано відповідний дозвіл (в даному випадку ОСОБА_1 якою надана виписка є Єдиного державного реєстру про право здійснення такої діяльності) або особа, яка перебуває в трудових відносинах з такою особою продавець, а відтак сторони повинні були керуватися виключно нормами КЗоТ.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 - працівник пенсійного органу та ОСОБА_6 працівник органу ДФС, які були членами комісії з легалізації заробітної плати, показали, що при наданні пояснень ОСОБА_2 вказала, що працювала без укладення трудового договору і про наявність цивільно-правого договору вони не знали.

В той час, свідок ОСОБА_7, також член комісії з легалізації заробітної плати, зазначила, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказувала, що працювала по цивільно-правовому договору.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

В той час, виключно Кодексом законів про працю врегульована можливість укладення трудового договору, а самеч.3 ст. 24 КЗпП згідно якої, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади, з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 виконувала роботу повязану з торгівлею, що відповідало трудовим функціям продавця, а тому в даному випадку ОСОБА_1, будучи фізичною особою підприємцем використовувала найману роботу працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в д іях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення суд не вбачає.

При накладенні адміністративного стягнення за ч.3 ст. 41 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, її ставлення до вчиненого, майновий стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та приходить до висновку, що до неї необхідно застосувати стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275, 60 грн.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а у разі її оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя :