Справа № 409/1577/16-п
Провадження № 33/782/94/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» жовтня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В.

за участю секретаря : Горячевої О.А.

прокурора : Маіляна Г.С.

захисника : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця радгоспу «Батьківщина» Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, працює головою СФГ «Вікторія К», депутат 7 скликання Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, мешкає за адресою: ул.Паркова,22, с.Просторе, Білокуракинського району Луганської області, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП,-

В с т а н о в и в :

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає - 1700 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі - 275 грн. 60 коп.

В оскаржуваній постанові суду зазначено, що відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 ст.З Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, ОСОБА_3 не повідомив Просторівську сільську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, що передбачено ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», за наступних обставин.

Згідно з рішенням Просторівської сільської ради №1/1 від 16.11.2010 року ОСОБА_3 призначений уповноваженим депутатом шостого скликання Просторівської сільської ради.

09 червня 2015 року відбулась 49 сесія шостого скликання Просторівської сільської ради, на якій із 16 обраних депутатів були присутні - 12.

Депутат ОСОБА_3 за даними протоколу засідання сесії Просторівської сільської ради від 09.06.2015р. приймав участь у засіданні 49 сесії шостого скликання.

Відповідно до порядку денного третім питанням на вказаній сесії Просторівської сільської ради розглядалась заява ОСОБА_4 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду. За результатами розгляду вищевказаної заяви, на засіданні сесії Просторівської сільської ради прийнято рішення № 49/3 від 09.06.2015 року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду».

Згідно довідки Просторівської сільської ради № 270 від 24.06.2016 року, ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 та проживає разом з ним. Таким чином, у відповідності до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є близькими особами.

Не зважаючи на суперечності між особистими майновими та немайновими інтересами особи, наявність якої може вплинути на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень, депутат ОСОБА_3 особисто приймав участь в голосуванні за вказане рішення, всі 12 депутатів проголосували «за», рішення було прийнято одноголосно.

В порушення вимог пункту 2 частини 1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», депутат ОСОБА_3 при наявності реального конфлікту інтересів не звернувся з письмовою заявою про відмову або утримання від голосування в своїх інтересах під час розгляду заяви про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду.

Таким чином, як зазначається у судовому рішенні місцевого суду, депутат Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області шостого скликання ОСОБА_3 порушив вимоги, передбачені ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції».

На постанову суду першої інстанції ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, в якій він вказує на незаконність судового рішення, яке не відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обгрунтування своїх доводів апелянт, з посиланням на положення ст.62 Конституції України та п.10 Загальної декларації прав людини, зазначає, що під час судового розгляду справи він потрапив до лікарні та перебував на стаціонарному лікуванні. Але працівники прокуратури погрожували йому та здійснювали на медичних працівників психологічний тиск, у зв'язку з чим він вимушений був припинити своє лікування. Вважає, що суд віднісся до розгляду його справи упереджено, з обвинувальним схилом, оскільки дослідив лише ті докази та допитав лише тих свідків, які сам суд вважав за потрібним.

Свою провину у вчиненні правопорушення апелянт ОСОБА_3 не визнає та посилається на покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що він не брав участі під час голосування за питання про надання ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду. При цьому апелянт зазначає, що свідок ОСОБА_8, яка працює секретарем сільради, дала неправдиві свідчення стосовно нього, оскільки знаходиться під слідством та проти неї порушено кримінальну справу за фактом надання нею фіктивної довіреності Приймі. Також апелянт зазначає, що з боку працівників прокуратури здійснювався тиск стосовно свідків, яких змушували дати покази проти нього, але суд не дав цьому належної оцінки.

Крім того, апелянт посилається на відсутність у нього наміру і умислу порушувати чинне законодавства, та вважає, що суд розглянув справу поза межами встановлено законом п'ятнадцятиденного строку, чим порушив вимоги ст.277 КУпАП.

Тому ОСОБА_3 просить апеляційний суд скасувати постанову судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року про притягнення його до адмінвідповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги свого підзахисного ОСОБА_3 у повному обсязі, наполягав на її задоволенні та просив закрити провадження у справі за відсутністю складу і недоведеністю судом вини ОСОБА_3 у вчиненні корупційного правопорушення, а також у зв'язку з порушенням строків розгляду справи, вислухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, вважав постанову суду законною і обґрунтованою та просив залишити судове рішення без змін, перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності в його діях складу адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як зазначено у диспозиції ч.1 ст.172-7 КУпАП в редакції Закону №1700-VII від 14.10.2014р., яка діяла на час вчинення правопорушення, відповідальність за даною нормою закону настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки до вказаної норми закону під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, та про накладення на нього адміністративного стягнення, суд першої інстанції посилався на досліджені у судовому зсіданні і наведені в судовому рішенні письмові докази та на покази допитаних судом свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_8, які у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3, який відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 ст.З Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, не повідомив Просторівську сільську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, що передбачено ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», під час голосування 09 червня 2015 року на 49 сесії шостого скликання Просторівської сільської ради за питання про надання дозволу його сину -ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду.

Так, згідно письмових пояснень самого ОСОБА_3, які він дав 24.06.2016р. (а.с.5-6) під час проведення прокуратурою перевірки дотримання законодавства, пов'язаного з корупцією, 09 червня 2015 року під час проведення 49 сесії Просторівської сільської ради шостого скликання та під час розгляду питання про надання дозволу його сину -ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду, він особисто приймав участь у голосуванні, проголосували усі 12 депутатів «за» одноголосно. Про те, що він не мав права голосувати за розгляд питання щодо його сина, йому не було відомо.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими показами свідка ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_3 (а.с.29-30), та свідка ОСОБА_11 (а.с.39-40), які в своїх поясненнях від 24 червня 2016 року зазначили, що 09.06.2015р. на розгляді сесії було винесено питання про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду. «За» проголосували усі 12 депутатів одноголосно, у тому числі і ОСОБА_3

Згідно протоколу №23 про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 30 червня 2016 року, відносно ОСОБА_3 встановлено факт вчинення ним правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.172-7 КУпАП (а.с.2-4);

Згідно протоколу засідання 49 сесії Просторівської сільської ради шостого скликання від 09 червня 2015 року (а.с.21-22) із 16 обраних депутатів Просторівської сільської ради були присутніми - 12 та відповідно до п.3 затвердженого порядку денного розглядалось питання про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду. За результатами голосування з цього питання усі присутні 12 депутатів проголосували «за», «проти» - немає, «утрималися» - немає та було прийнято відповідне Рішення №49/3 49 сесії Просторівської сільської ради шостого скликання від 09 червня 2015 року (а.с.24).

Згідно наданих сільським головою Просторівської сільської ради довідок від 24.06.2016р. (а.с.25, 26) до складу сім'ї ОСОБА_3 входить син - ОСОБА_4, які проживають разом за однією адресою: вул.Леніна,10, с.Просторне, Білокуракинського рйону Луганської області, та депутат ОСОБА_3 до початку і під час проведення засідання 49 сесії Просторівської сільської ради шостого скликання від 09 червня 2015 року, з письмовим повідомленням про наявність у нього конфлікту інтересів у зв'язку з розглядом на сесії заяви його сина - ОСОБА_4 не звертався та особисто прийняв участь у голосуванні.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано дав критичну оцінку показам свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які свідчили на користь ОСОБА_3, оскільки вони суперечать показанням інших свідків та письмовим доказам. Крім того, ОСОБА_5 є близьким родичем ОСОБА_3 та, як зазначив суд, покази цього свідка мають за мету уникнення останнім адміністративної відповідальності.

Крім того, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дав належну оцінку доводам захисника ОСОБА_2 щодо відсутності в діях ОСОБА_3 умислу і корисного мотиву, зазначивши у своєму рішенні, що відповідно до п.1 ст.28 ЗУ «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1,2 частини першої статті 3 цього Закону зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи :ший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»: реальний конфлікт інтересів суперечність між приватними інтересами особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради здійснюючи депутатські повноваження, повинен «не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях».

За таких обставин апеляційний суд вважає, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо наявності реального конфлікту інтересів в діях ОСОБА_3, а саме суперечність між його особистим інтересом - бажанням сприяти близькій особі в наданні дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду, та його депутатськими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень.

Таким чином, сукупність зібраних по справі та перевірених апеляційним судом доказів свідчить про те, що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки ґрунтується на належних та допустимих доказах. Тому апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 та доводами захисника ОСОБА_2 про відсутність складу та належних доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, та вважає їх безпідставними.

Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги та доводи захисника стосовно порушення судом першої інстанції вимог ст.277 КУпАП щодо строків розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої та четвертої ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Строк розгляду адміністративних справ про адміністративні

корупційні правопорушення зупиняється судом у разі якщо особа,

щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне

правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних

причин не може туди з'явитися (хвороба, перебування у відрядженні

чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Між тим, згідно з ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як свідчать матеріали справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, було складено уповноваженою особою 30 червня 2016 року, тобто ця дата, на думку апеляційного суду, повинна вважатись днем виявлення адмінправопорушення, вчиненого ОСОБА_3 09 червня 2015 року.

За таких умов тримісячний термін накладення адмінстягнення на винну особу в даному конкретному випадку повинен рахуватись саме з 30 червня 2016 року, але в межах дворічного терміну з дня вчинення, тобто з 09 червня 2015 року.

Оскільки суд першої інстанції виніс постанову по справі 07 вересня 2016 року, тобто у межах визначеного ч.3 ст.38 КУпАП тримісячного строку з дня його виявлення, то сам факт розгляду справи судом понад визначеного ст.277 КУпАП п'ятнадцятиденного строку не може ніяким чином впливати на законність та обгрунтованість судового рішення. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає - 1700 грн., у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.ст.23 та 33-35 КУпАП, а також підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Відповідно до положень ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 безпідставними, а постанову судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року вважає законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО