АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/7058/16-п Головуючий 1 інстанції: Шмадченко С.І.
Провадження № 33/790/757/16
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П. за участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року у відношенні ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт. Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2016 р. робоча комісія Київського району м. Харкова визнала вчинення психологічного насильства стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з боку батька ОСОБА_3, який насильно забрав його з постійного місця мешкання та погрожував віддати до інтернату.

За вказаним фактом, 05.04.2016 р. інспектор Київського ВП ГУ НП в Харківській області Ворона О.П. склав протокол про адміністративне правопорушення серії ХА № 030795 у відношенні ОСОБА_3, який направив на розгляд до суду.

З таким рішенням судді не погодився ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Куп АП. Також апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та обґрунтовує його тим, що про розгляд вище вказаної справи не був належним чином повідомлений, та лише після ознайомлення з матеріалами справи стало відомо про надходження на його адресу судових повісток. Про існування постанови від 10.06.2016 року йому стало відомо лише 05.09.2016 року після того як зателефонував дільничний інспектор з повідомленням про її виконання.

Апелянт зазначає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права в частині кваліфікації діяння, що призвело до хибного висновку суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції не було вирішене питання про наявність повноважень у органу, як робоча комісія Київського району м.Харкова, визнавати факт вчинення сімейного насильства, через що судом було взято до уваги неналежний та недопустимий доказ.

Вважає, що станом на 10.06.2016 року сплинув строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, вважаю, що клопотання про поновлення строків на подачу апеляційної скарги підлягає задоволенню, та апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повідомлені апелянтом відомості про причину пропуску ним строку на подачу апеляційної скарги апеляційний суд вважає доведеними матеріалами справи та такими, що є поважними.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Однак, вказані вимоги суддею не виконані, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення та є підставою для скасування постанови судді від 10.06.2016 року.

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду вказав, що ОСОБА_3 забрав сина від бабусі, однак це місце не є постійним місцем мешкання останнього, а крім того суд першої інстанції навіть не встановив адресу цього місця, так само, як і правові підстави, відповідно до яких суд вирішив, що саме це місце є постійним місцем мешкання дитини. Також, щодо погроз «віддати до інтернату», зазначив, оскільки інтернат - це лише організаційно-правова форма діяльності навчального закладу, один із його видів, тому незрозуміло з яких підстав судом було встановлено, що навчання в інтернаті є психологічним насильством відносно дитини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ХА №030795 від 05.04.2016 року робоча комісія Київського району м. Харкова 22.03.2016 року встановила, що ОСОБА_3 ніби то вчинив психологічне насильство стосовно свого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 саме 29.02.2016 року, а саме забрав його з постійного місця проживання та погрожував віддати до інтернату, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП

Такі ж обставини встановлені судом та викладені в постанові, яка оскаржується. Підставою притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до постанови судді, є та обставина, що ОСОБА_3 погрожував віддати свого сина ОСОБА_5 до інтернату, чим вчинив насильство у сім'ї.

Вказані обставини за своїм змістом не відповідають обов'язковим елементам складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки невід'ємною складовою цього адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанова судді від 10.06.2016 року не містять посилання на існування ознаки завдання такої шкоди, або існування її можливості. Під час складання протоколу, а також судом не було встановлено, якими саме діями ОСОБА_3 могло бути чи було завдано шкоду фізичному або психічному здоров'ю ОСОБА_5, не конкретизовано, чому можливість «віддати» дитину до інтернату може завдати їй такої шкоди, якого самого інтернату, чи існувала необхідність перебування ОСОБА_5 в такому інтернаті та на яких умовах.

Матеріали справи не містять пояснень самого ОСОБА_3, який би міг надати відповідь на ці питання.

Враховуючи наведене, те, що постанова від 10.06.29016 року взагалі не містить посилань суду на докази, їх аналізу та оцінки, вважаю, що суддею необґрунтовано визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв'язку з чим вказана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення,датою вчинення ймовірного правопорушення ОСОБА_3 є 29.02.2016 року, що свідчить про закінчення строків на момент розгляду справи станом на 10.06.2016 рік передбачених ст. 38 КУпАП строків.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року та закрити провадження у справі на підставі вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року у відношенні ОСОБА_3 задовольнити, а вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року у відношенні ОСОБА_3 скасувати, а провадження року скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик