АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/560/16 Головуючий у І-й інстанції - Бистрова Л.О.
Справа № 207/2221/16 -п Суддя-доповідач - Кононенко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро, апеляційну скаргу в.о. керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Катеби Олега Анатолійовича на постанову судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 рокуу справі про адміністративне правопорушення, якою провадження відносно:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Сахновщина, Сахновщинського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, утриманців не маючого, маючого вищу освіту, працюючого в.о. директора ДП «Смоли», раніше не судимого та до адміністративної відповідальності не притягувався, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

закрито за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_3 закрито за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, закриваючи провадження відносно ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вказав, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, а лише суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб і лише та, яка фактично вплинула чи може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до пункту 6.3. Статуту ДП «Смоли» саме директор підприємства ДП «Смоли» видає довіреності на вчинення дій від імені підприємства.

Отже дії ОСОБА_3 щодо видачі довіреності раднику з фінансово-економічної роботи ДП «Смоли» ОСОБА_4 не суперечить діючому законодавству та Статуту підприємства.

ОСОБА_5 знаходилась у плановій відпустці 3 04.04.2016 року по 08.04.2016 року. ОСОБА_4 представляв інтереси ДП «Смоли» в одному судовому засіданні, а саме 06.04.2016 року під час судових дебатів та заперечував проти позову і підтримав всі раніше викладені представником підприємства заперечення.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Смоли» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволені частково. Рішення набрало законної сили 05.05.2016 року. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що в представлених суду матеріалах, докази, що свідчать про наявність реального конфлікту інтересів який би фактично вплинув чи взмозі вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень при здійсненні ОСОБА_3 своїх посадових повноважень - відсутні.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, в.о. керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Катеба О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року; винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 3400 гривень.

В обґрунтування зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвело до неправильного прийняття рішення у справі. Вважає, що в діях ОСОБА_3 виникав реальний конфлікт між його службовими повноваженнями та його особистими інтересами. Також вказує, що суддя не вказав мотиви прийняття такого рішення. Крім того, зазначає, що ОСОБА_3, розуміючи, що є одночасно позивачем та відповідачем у цивільній справі, яка перебувала на розгляді в Баглійському суді м. Дніпродзержинська, своєю довіреністю уповноважив радника з фінансово-економічної роботи ОСОБА_4, представляти інтереси підприємства у зазначеній цивільній справі. Таким чином в його діях виникав реальний конфлікт між його службовими повноваженнями та його особистими інтересами.

В судовому засіданні прокурор Масалітін Є.А. підтримав апеляційну скаргу, підтвердив доводи викладені в ній і просив апеляційний суд задовольнити подану апеляцію.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а оскільки осатаній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без його участі.

Вислухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про незаконність та допущення порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного прийняття рішення у справі, а також стосовно наявного в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому правопорушення за ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної постанови судді, а тому є безпідставними, необґрунтованими і такими які є більш припущенням та носять характер переоцінки обставин справи та доказів.

Так, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що, всупереч тверджень прокурора, суд першої інстанції згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ, обов'язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об'єктивної сторони дане корупційне правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме, прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб'єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Зі змісту статті 245 КУпАП слідує, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Диспозиція статті ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У відповідності до примітки статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Таким чином, з положень закону випливає, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному. Отже, конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до пункту 6.3. Статуту ДП «Смоли» саме директор підприємства ДП «Смоли» видає довіреності на вчинення дій від імені підприємства.

Оскільки ОСОБА_5 знаходилась у плановій відпустці 3 04.04.2016 року по 08.04.2016 року, довіреність на вчинення дій від імені підприємства була видана ОСОБА_4, який представляв інтереси ДП «Смоли» в одному судовому засіданні, а саме 06.04.2016 року під час судових дебатів та заперечував проти позову і підтримав всі раніше викладені представником підприємства заперечення.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Смоли» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволені частково. Рішення набрало законної сили 05.05.2016 року.

Таким чином, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_4, що він як представник відповідача представляв інтереси ДП «Смоли» у судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 Справа знаходилась на стадії судових дебатів, зміна позиції відповідача заборонена згідно вимог судового процесу. Він як представник підприємства підтримав усі раніше подані заперечення підприємства.

Згідно наказу ДП «Смоли» № 83/ос від 17.08.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника директора фінансів та комерції у зв'язку з скороченням штату.

16.09.2015 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська був поданий позов ОСОБА_3 до ДП «Смоли» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та у справі було відкрито провадження.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 46-к/к від 14.03.2016 року ОСОБА_3 був призначений з 15.03.2016 року виконуючим обов'язки директора ДП «Смоли» та ним же 16.03.2016 року був виданий наказ № 52 про скасування з 16 березня 2016 року всіх виданих ДП «Смоли» в особі ОСОБА_6 довіреностей на представництво інтересів підприємства з метою здійснення контрою у сфері представництва інтересів підприємства і недопущення будь-яких дій які можуть перешкоджати діяльності підприємства

Отже дії ОСОБА_3 щодо видачі довіреності раднику з фінансово-економічної роботи ДП «Смоли» ОСОБА_4 не суперечить діючому законодавству та Статуту підприємства.

Враховуючи наведене, та аналізуючи мотивувальну частину постанови, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду стосовно того, що наявні в матеріалах справи докази, що свідчать про наявність реального конфлікту інтересів який би фактично вплинув чи в змозі вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень при здійсненні ОСОБА_3 своїх посадових повноважень відсутні, та не можуть слугувати підставою для встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.172-7 КУпАП, а будь-які інші докази в підтвердження наявності реального конфлікту інтересів у ОСОБА_3 відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи,дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а постанови суду першої інстанції, без змін.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу в.о. керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Катеби Олега Анатолійовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 рокуу справі про адміністративне правопорушення, якою провадження відносно ОСОБА_3 , за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.М. Кононенко