1Справа № 335/9130/16-п 3/335/1032/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення

16 вересня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., розглянувши матеріали, що надійшли від головного спеціалісту Управління з питань захисту персональних даних Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у с. Григорівка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, працюючого головним лікарем Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 4 ст. 188-39 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2016 до суду надійшли матеріали та протокол про адміністративне правопорушення від 28.07.2016 з якого вбачається, що ОСОБА_3 здійснив порушення законодавства про захист персональних даних при наданні відповіді на запит про надання інформації, а саме: до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення ОСОБА_4 щодо порушення комунальною установою «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» Закону України «Про захист персональних даних». Зокрема, у відповідь на запит комунальної установи «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня №9» про надання інформації від 12.02.2016 ОСОБА_3 листом від 12.02.2016 № 01-8/179 надав заявнику відомості про факт звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою та результати його медичного обстеження, вказав його діагноз, ступінь тяжкості одержаної травми, групу крові і резус фактор. Сукупність відомостей, вказаних у вищезгаданій відповіді, відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» (далі - Закон) є персональними даними, відтак, на них поширюються загальні вимоги щодо обробки персональних даних, визначені в цьому Законі. Так, зокрема, ст. 6 Закону встановлено, що обробка персональних даних має здійснюватись для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Частиною 3 цієї статті визначено, що склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та не надмірними стосовно визначеної мети їх обробки. Також, відповідно до ст. 14 Закону, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону, використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону володілець персональних даних зобов'язаний забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. У свою чергу на працівників суб'єктів відносин, пов'язаних із персональними даними, покладається обов'язок не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків передбачених законом.

Таким чином, розголосивши всупереч вимогам частини 1 статті 40 Основ законодавства України про охорону здоров'я, частини 3 статті 10, частини 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних» у листі від 12.02.2016 №01-8/179 персональні дані ОСОБА_4, а саме відомості про факт його звернення за медичною допомогою, результати його медичного обстеження, діагноз, ступінь тяжкості одержаної травми, групу крові і резус фактор, головний лікар комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» ОСОБА_3, як посадова особа володільця персональних даних, не забезпечив належний рівень захисту таких даних, чим 12.02.2016 у місті Запоріжжі (вул. Перемоги, буд. 80) вчинив діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 188-39 КУпАП, а саме недотримався встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них сторонніх осіб та порушення прав суб'єкта персональних даних, зокрема права ОСОБА_4 на захист своїх персональних даних від незаконної обробки (п.7 ч.2 ст.8 Закону).

Перевіривши матеріали справи про адміністративне порушення, судом встановлено, що ОСОБА_3 підписав протокол від 28.07.2016 із зауваженнями та письмовими поясненнями. Так, у поясненнях зазначено, що при підготовці відповіді на запит КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» керувалася Законом України «Про основи законодавства України щодо охорони здоров'я», ст. 286 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист персональних даних». При розгляді скарги не враховано те, що сам факт звернення за наданням допомоги до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», наявність чи відсутність ознак алкогольного сп'яніння були відомі запитувачу інформації виходячи із змісту лікарняного, що був наданий самими ОСОБА_4 до місця своєї роботи. Тому, відповідно до п. 8 ч.2 ст.7 Закону України «Про захист персональних даних» заборона на обробку персональних даних в даному конкретному випадку не повинна застосовуватись у зв'язку із її добровільним поширенням в КУ «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня №9» самим ОСОБА_4 Група крові і резус фактор не є інформацією, що дозволяє зробити висновки про стан здоров'я конкретної людини, тому не є ані лікарською таємницею в розумінні ст. 3 Закону України «Про основи законодавства України щодо охорони здоров'я», ані конфіденційною інформацією в розумінні ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних». Виходячи із вищевикладеного, головний лікар КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя» ОСОБА_3 вважає, що відсутні підстави для ствердження, що в його діях з приводу отримання медичної допомоги гр. ОСОБА_4 є порушення його прав як суб'єкта персональних даних.

У судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Разом із тим, ОСОБА_3 подано до суду клопотання про закриття провадження по справі, оскільки з моменту вчинення мною 12.02.2016 правопорушення (на думку Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини) минуло більше трьох місяців.

Статтею 286 Цивільного кодексу України, визначено право на таємницю про стан здоров'я, зокрема фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 13 даного Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 10 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані вживати заходів щодо унеможливлений несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливленім несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Частиною другою статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної формації про особу законом або відповідною особою.

Законом України «Про інформацію» (ч. 2 ст. 21) передбачено, що інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, є конфіденційною. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. При цьому, конфіденційна інформація є інформацією з обмеженим доступом (ч.1 ст.21 цього ж Закону).

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 за № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частини першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону України «Про інформацію»), а також відомості про її майновий стан та інші персональні дані (згідно з абзацом першим пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року № 5-зп).

Крім того, стосовно тверджень ОСОБА_2 про обізнаність КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» про наявний у ОСОБА_4 діагноз із лікарняного листка слід зазначити, що п. 3.2. Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 р. за № 1456/10055), у графі «Діагноз первинний» лікар указує первинний діагноз у перший день видачі ЛН. У графі «Діагноз заключний» лікар указує остаточний діагноз, а в графі «шифр МКХ-10» - шифр діагнозу відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров'я десятого перегляду, прийнятої 43 Всесвітньою асамблеєю охорони здоров'я 1 січня 1993 року (далі - МКХ-10). Діагноз первинний, діагноз заключний та шифр МКХ-10 зазначаються виключно за письмовою згодою хворого. В іншому випадку первинний та заключний діагнози та шифр МКХ-10 не вказуються.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що вину ОСОБА_2 доведено зібраними по справі доказами, зокрема даними з протоколу про адміністративне правопорушення від 28.07.2016, копією запиту про надання інформації від 12.02.2016 за вих. № 01-8/101, копією листа відповіді від 12.02.2016 за вих. № 01-8/179, іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З огляду на те, що справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду 12.08.2016, внаслідок чого розпочате адміністративне провадження неможливо було розглянути до закінчення строку накладення адміністративного стягнення у справі, то строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 на момент розгляду справи закінчились.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Таким чином, прихожу до висновку, що в діях ОСОБА_2 мається склад правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 188-39 КУпАП, однак на момент розгляду справи, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності з дня вчинення правопорушення минув, в зв'язку з чим у відповідності до ст. 247 п. 7 КУпАП накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення не можливе, а провадження по даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 38, 268, 283- 285, 287-289, п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого головним лікарем Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», за ч. 4 ст. 188-39 КУпАП закрити на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя: І.П. Соболєва