АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/585/16 Суддя І-й інстанції - Курочкіна О.М.
Справа 188/863/16-п Суддя-доповідач - Кононенко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією якою:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець. смт.Петропавлівка Дніпропетровської області, голова Петропавлівської районної державної адміністрації, проживаючого за адресою АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні правопорушення, пов'язане з корупцією, передбаченого за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_2, визнано винним за ч. 1 ст. 172-7 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

За висновком суду першої інстанції, ОСОБА_2, займаючи посаду начальника відділу освіти Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та являючись, відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ» Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ст. 1, 3 , 28 ЗУ «Про запобігання корупції», п.9 ч.1 ст.8 , ч.5 ст. 32 ЗУ «Про державну службу» , не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, а саме не повідомив безпосереднього керівника, а саме голову Петропавлівської райдержадміністрації, про виникнення у нього реального конфлікту інтересів під час підписання договору купівлі продажу № 1 від 13.05.2015 року та платіжного доручення № 979 від 18.05.2015 року про закупівлю канцтоварів та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав договір купівлі продажу № 1 від 13.05.2015 року та платіжне доручення № 979 від 18.05.2015 року про купівлю канцтоварів у приватного підприємця ОСОБА_2, який є його рідним братом, на підставі чого на рахунок ПП ОСОБА_2 21.05.2015 року перераховано бюджетних коштів на загальну суму 850 грн, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбаченого ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити справу у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, або користуючись правом альтернативи, в разі належної доведеності його вини закрити справу, звільнивши ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_2, зазначає, що рішення суду першої інстанції було винесено з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, обставини справи не досліджувались повно, об'єктивно та всесторонньо а розгляд справи було проведено поверхнево. Судом зовсім не приділено увагу та не проаналізовано ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» в порівнянні з диспозиціями інкримінованого йому ч. 1ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Зазначає, що в його діях відсутній його приватний інтерес в інкримінованому йому діянні, та не можна казати про реальний конфлікт інтересів взагалі.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор Мануйленко І.М., заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, прокурора Мануйленко І.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Як встановлено апеляційним переглядом, доводи ОСОБА_4, викладені в апеляційній скарзі, про те, що рішення суду першої інстанції було винесено з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, обставини справи не досліджувались повно, об'єктивно та всесторонньо а розгляд справи було проведено поверхнево є безпідставними і такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом чинного антикорупційного законодавства України.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу пов'язаних з корупцією адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції": реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Так відповідальність за ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані в тому числі: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; тощо.

Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_2 займаючи посаду начальника відділу освіти Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та являючись, відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ» Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ст. 1, 3 , 28 ЗУ «Про запобігання корупції», п.9 ч.1 ст.8 , ч.5 ст. 32 ЗУ «Про державну службу» , не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, а саме не повідомив безпосереднього керівника, а саме голову Петропавлівської райдержадміністрації, про виникнення у нього реального конфлікту інтересів під час підписання договору купівлі продажу № 1 від 13.05.2015 року та платіжного доручення № 979 від 18.05.2015 року про закупівлю канцтоварів у приватного підприємця ОСОБА_2, який є його рідним братом.

Крім того, ОСОБА_2 вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав договір купівлі продажу № 1 від 13.05.2015 року та платіжне доручення № 979 від 18.05.2015 року про купівлю канцтоварів у приватного підприємця ОСОБА_2, який є його рідним братом, на підставі чого на рахунок ПП ОСОБА_2 21.05.2015 року перераховано бюджетних коштів на загальну суму 850 грн.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_2. вчинив адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП, яке полягає у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та ч.2 ст. 172-7 КУпАП вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Дане підтверджується наявним в матеріалах справи листом Петропавлівської районної держадміністрації від 15.06.2016 року, згідно якої, повідомлень, щодо наявності конфлікту інтересів до Петропавлівської райдержадміністрації не надходило; договором № 1 купівлі-продажу від 13.05.2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином мотивувавши своєї висновки, правильно встановив всі обставини, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, підлягають з'ясуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних підстав для сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що розглянувши справу про пов'язані з корупцією адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відносно ОСОБА_2 і дотримавшись при цьому вимог ст. ст. 245, 279, 280 КУпАП, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 2 ст.172-7 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.М. Кононенко