Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/125/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2016 року суддя судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області Ткаченко Л.Я.,

з участю

правопорушника ОСОБА_3,

представника потерпілого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_3 24.03.2016 року приблизно о 15 год. 35 хв. в м. Кіровограді по вул. В. Перспективна, керуючи автомобілем ВАЗ 21130, номерний знак НОМЕР_1, виїжджаючи на дорогу із житлової зогни, не надав дороги та допустив зіткнення з автомобілем Део-Матіз, номерний знак НОМЕР_2, який рухався по вул. В. Перспективна ліворуч від нього, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі на дану постанову ОСОБА_3 просить її скасувати та постановити нову. В обґрунтування вказаної скарги зазначив, що 24.03.2016 року виїжджав з двору свого будинку на вул. В. Перспективна з намірами повернути наліво в напрямку пр-ту Студентського і в цей час зупинився автомобіль і моргаючи світлом фар, давав зрозуміти, що пропускає його. Проте, маневр здійснити не вдалося, оскільки з правої сторони дороги рухався автомобіль і він, виїхавши на проїзну частину, зупинився та пропускав транспортні засоби, які рухалися праворуч від нього.

В цей час він побачив, що до нього, обїжджаючи транспортний засіб, який його пропускав, наближався автомобіль Део, зі швидкістю, як йому пояснили спеціалісти, приблизно 80-90 км/год, а тому уникнути зіткнення йому не вдалося. Вважає, що потерпіла ОСОБА_5 під час керування своїм транспортним засобом, відволіклася, так як він досить тривалий час знаходився на проїзній частині на одному місці, а тому в її діях міститься склад адміністративного правопорушення, так як вона не вибрала безпечної швидкості руху, не стежила за дорожньою обстановкою тощо.

Крім того, в порушення вимог п. 21.11 б ПДР України, ОСОБА_5 перевозила дитину без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки.

Перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Із змісту ст. 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Згідно ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» субєктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, можуть бути лише водії транспортних засобів. При цьому пошкодження таких засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п. «д» п. 2.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) водій зобовязаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 зазначених Правил, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам

і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 24.03.2016 року приблизно о 15 год. 35 хв. в м. Кіровограді по вул. В. Перспективна, керуючи автомобілем ВАЗ 21130, номерний знак НОМЕР_1, виїжджаючи на дорогу із житлової зони, не надав дороги та допустив зіткнення з автомобілем Део-Матіз, номерний знак НОМЕР_2, який рухався по вул. В. Перспективна ліворуч від нього, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 2).

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_5 суду першої інстанції пояснила, що 24.03.2016 року приблизно 15.35 год. рухалася по вул. В. Перспективній в м. Кіровограді в сторону вул. Єгорова від пр-ту Комуністичного. На перехресті вказаного проспекту та вулиці В. Перспективної вона зупинилася перед нерегульованим пішохідним переходом, оскільки пропускала пішохода. В подальшому продовжила рух (швидкість була приблизно 40 км/год) і через декілька метрів побачила автомобіль, який виїжджав із житлової зони, на рух її автомобіля не реагував жодним чином, а тому їй довелося здійснити екстрене гальмування, проте минути зіткнення не вдалося.

Так, із схеми ДТП вбачається, що автомобіль Део-Матіз внаслідок зіткнення зупинився на відстані 4.8 м від лівого переднього колеса до лівого краю проїзної частини та на відстані 5.3 м від лівого заднього колеса до лівого краю проїзної частини (по ходу руху автомобіля Део-Матіз), тобто передня частина вказаного автомобіля була відкинута лівіше щодо напрямку руху, що свідчить про те, що автомобіль ВАЗ-21130 під керуванням ОСОБА_3 рухався вперед в момент зіткнення та саме його кінетична енергія розвернула передню частину автомобіля Део-Матіз вліво (а.с. 3). Дана схема підтверджує саме пояснення ОСОБА_5 щодо обставин ДТП, а також підтверджує вину правопорушника у вчиненому.

Крім того, із фотокарток, які містяться в матеріалах справи, встановлено, що у автомобіля Део пошкоджена передня частина та заднє праве крило, а місце зіткнення майже по центру проїзної частини, тобто ОСОБА_3, виїжджаючи з прилеглої території повинен був бачити автомобіль потерпілої проїжджаючи шлях від виїзду із двору до центру проїзної частини (а.с. 19-20).

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_3 допущено порушення п.п. 10.1, 10.2 ПДР України і ДТП сталося з його вини, а потерпіла ОСОБА_5, щоб уникнути ДТП, виконала вимоги п. 12.3 ПДР України та вжила усіх необхідних заходів.

Таким чином, апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, зокрема про те, що ДТП сталося з вини потерпілої вона не вжила всіх необхідних заходів для забезпечення безпеки руху та перевищила швидкість, він виїжджав з прилеглої території не порушуючи ПДР України, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення та дорожньої обстановки випливає, що ДТП знаходиться у безпосередньому причинному звязку із порушенням ОСОБА_3 ПДР України, у діях водія автомобіля Део не вбачається будь-яких порушень ПДР України. Крім того, сам правопорушник не оспорює порушення ним п.п. 10.1, 10.2 ПДР України.

Приписи пунктів 10.1, 10.2 ПДР України для ОСОБА_3 при виїзді із житлової зони носять безумовний, імперативний характер та в даному випадку відсутні будь-які обєктивні причини, які б унеможливлювали зупинку автомобіля ОСОБА_3 перед проїзною частиною для надання переваги в русі автомобіля, які рухались по вул. В. Перспективній. Тобто, очевидно, що ОСОБА_3 не переконався, що початок його руху та виїзд з житлової зони буде безпечним для інших учасників руху та не зупинився перед проїзною частиною для надання дороги транспортним засобам, що рухаються по ній.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог п. 21.11 б ПДР України, ОСОБА_5 перевозила дитину без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки є безпідставними, так як дана обставина не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_3 та обставини вчиненого ним правопорушення.

У звязку з вищевикладеним, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, врахувавши пояснення учасників ДТП, які містяться в матеріалах справи та надавалися суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що районним судом обґрунтовано зроблено висновок про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

Апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_3 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпаП, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2