Справа № 161/7848/16-п Провадження № 33/773/309/16 Суддя в 1 інстанції: Сівчук А.Є.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2016 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, з участю захисника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, директор ТзОВ «Атейн-Бріч», на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним за те, що 07 червня 2016 року о 01 год. 50 хв. на пр.-ті Молоді, 1, у м. Луцьку, він керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що у справі немає жодних обєктивних доказів, що саме він 07 червня 2016 року керував автомобілем марки «Джилі» в стані алкогольного спяніння. Зазначає, що на місці пригоди свідками також були ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що він не керував автомобілем «Джилі», а за кермом був ОСОБА_4, який на момент приїзду працівників поліції був відсутній, оскільки поїхав за інструментами. Посилається на те, що працівники поліції не вручили йому копію протоколу, а він його не підписував, оскільки не погоджувався із зазначеними у ньому фактами. Стверджує, що відеозапис, наданий працівниками поліції, не є достатнім доказом його винуватості, оскільки там не зафіксовано моменту його виходу з автомобіля. З огляду на вищенаведене просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав апеляцію в повному обсязі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розгляд справи провів відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, а саме: допитав у судовому засіданні особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перевірив наявні у справі письмові докази, тобто всебічно, повно та обєктивно дослідив всі докази у справі у їх сукупності і прийшов до висновку, що ОСОБА_2 07 червня 2016 року о 01 год. 50 хв. керував автомобілем «Джилі» у стані автомобільного спяніння, тобто в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Такі висновки суду підтверджуються іншими зібраними у справі доказами.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_2 в суді першої інстанції своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав. Пояснив, що хоча 07 червня 2016 року він і перебував у стані алкогольного спяніння, проте автомобілем «Джилі» не керував, водієм був його знайомий ОСОБА_4, а він був лише пасажиром. Вважає, що протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння відносно нього було складено незаконно.

Однак такі показання ОСОБА_2 не узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема з відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, якою було зафіксовано всі деталі події. Так відеозаписом встановлено, що водієм автомобіля «Джилі», який заїхав на бордюру, через що працівники поліції і підїхали до нього, був саме ОСОБА_2, який два рази ствердив, що саме він керував цим автомобілем.

Довідкою № 7553 від 08.08.2016 року (а.с.15) підтверджується допустимість такого доказу, як запис з нагрудного відеореєстратора працівника поліції ОСОБА_6 Тому будь-які зауваження апелянта щодо змісту відеозапису від 07 червня 2016 року до уваги судом не приймаються.

Висновки суду, що водій автомобіля «Джилі» ОСОБА_2 07 червня року перебував у стані алкогольного спяніння підтверджуються висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що 07 червня 2016 року о 02 год. 35 хв. ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння (а.с.3). Більше того, він і сам цього факту не заперечує.

Про те, що 07 червня 2016 року за кермом автомобіля «Джилі» перебував саме ОСОБА_2 в своїх поясненнях від 07 червня 2016 року (а.с.5) вказав свідок ОСОБА_7, який також ствердив, що в його присутності водій ОСОБА_2 відмовився від будь-яких пояснень та від підпису в протоколі.

Тому судом не приймаються до уваги посилання апелянта на порушення його прав, оскільки працівники поліції не вручили йому копію протоколу.

Винуватість ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП також обєктивно підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №456869 від 07.06.2016 року (а.с.1) та висновком щодо медичного огляду на стан алкогольного спяніння (а.с.3).

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_5, та ОСОБА_4, які стверджували, що ОСОБА_2 не керував даним транспортним засобом, оскільки вони не узгоджуються з показаннями інших свідків та письмовими доказами у справі.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він погодився із порушенням, вказавши це у протоколі про адміністративне правопорушення та під час спілкування з працівниками поліції на обмін видачі тимчасового талону на керування транспортним засобом та повернення автомобіля, суд не приймає до уваги та вважає стратегією захисту першого уникнення відповідальності.

За таких обставин вважаю, що висновки суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_2 пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, зроблені правильно.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 нових доказів суду апеляційної інстанції не надав.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2016 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_1