ПОСТАНОВА

іменем України

14.09.2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Миколаївської області, громадянина України, працюючого директором Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр дитячий Дніпровського району м. Києва», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 4 ст. 188-39 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

З протоколу про адміністративне правопоуршенння слідує, що 06.05.2016 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) надійшло звернення ОСОБА_2 щодо неправомірного поширення персональних даних її малолітніх дітей «КДЦ дитячий».

Так, 08.12.2014 ОСОБА_3 звернулась до «КДЦ дитячий» із адвокатським запитом № 796, у якому просила надати відомості про те, чи звертались ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом червня 2010 року - листопаду 2014року за медичною допомогою до «КДЦ дитячий», якщо звертались, то коли і до яких спеціалістів.

У відповідь на адвокатський запит листом «КДЦ дитячий» від 19.12.2014 № 796 було передано відомості про факти звернення за медичною допомогою малолітніх дітей заявниці ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме : інформацію про відсутність звернень за медичною допомогою протягом червня 2010 року - листопаду 2014 року, а також інформацію про перебування малолітніх дітей заявниці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на обліку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1».

При цьому, сукупність відомостей, вказаних у листі «КДЦ дитячий» від 19.12.2014 № 796, відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 є персональними даними, а відтак конфіденційною інформацією (інформацією з обмеженим доступом).

Адже, ст. 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною 1 статті 39-1 Основ законодавства України про охорону здоров'я передбачено, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про захист персональних даних» обробка (поширення, розповсюдження, передача) персональних даних про стан здоров'я особи заборонена, окрім вказаного у частині 2 зазначеної статті вичерпного переліку випадків.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому' законодавством. Частиною 3 цієї статті визначено, що склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною другої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, медівників підприємств, установ, організацій та громадських об'єднань, яким направлена адвокатський запит покладено обов'язок не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і топій документів. в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Таким чином, надавши інформацію про факти звернення за медичною допомогою малолітніх дітей ОСОБА_2, а також повідомивши про перебування цих дітей на обліку іншої медичної установи, директор «КДЦ дитячий» ОСОБА_1 поширив персональні дані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у розумінні статті 21 Закону України «Про інформацію» є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» працівники суб'єктів відносин, пов'язаних із персональними даними, зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, використання таких даних повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Зазначені вимоги Закону мають виконуватись безпосередньо ОСОБА_1 як працівником «КДЦ дитячий».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних»" на ОСОБА_1 як керівника «КДЦ дитячий» покладено обов'язок забезпечувати захист персональних даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Таким чином, надавши конфіденційну інформацію про факти звернення за медичною допомогою малолітніх дітей ОСОБА_2 на адвокатський запит ОСОБА_1, як посадова особа володільця персональних даних («КДЦ дитячий»), не забезпечив належний рівень захисту персональних даних ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим 19.12.2014 у м. Київ по проси. П.Тичини, 12 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не дотримався встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до порушення права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на захист своїх персональних даних від незаконної: обробки (п. 7 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних») та права на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, (ч.І ст. 39-1 Основ: законодавства України про охорону здоров'я).

За таких умов суд дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням, як усних, так і письмових від 08.09.2016 пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, доводів захисника ОСОБА_7, спеціаліста секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини Куновської У.Я., керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи таке.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Так, у даному випадку, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-39 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустими доказами, зокрема відомостями відображеними у протоколі про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості; посдаовфй інструкції порушника та даними, що містяться у долучених до протоколу матеріалах.

А тому доводи захисту про відсутність у діях порушника складу даного правопорушення є такими, що не ґрунтуються на матеріалах цієї справи.

В свою чергу, аналізуючи клопотання захисту про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, суд виходить з такого.

Пунтком 7 статті 247 КУпАП імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Це адмінстративне правопорушення сталося - 19.12.2014.

За таких обставин, суд враховуючи той факт, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені ст. 38 КУпАП, минули, вважає за необхідне розпочате провадження у справі закрити, а клопотання захисту задовольнити, як обгрунтоване.

В свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає пістав для звернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 38, 124, 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі про адміністратвине правопорушення закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : О.В. Бірса