Справа №: 653/2654/16-п
Провадження № 3/653/1654/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 вересня 2016 року Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Венглєвська Н.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДФС в Херсонській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ід. номер НОМЕР_2, громадянки України, фізичної-особи підприємця, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 164 ч.1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Генічеського районного суду Херсонської області 11 серпня 2016 року надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за правопорушення передбачене ст.164 ч.1 КУпАП.

При розгляді адміністративного матеріалу судом встановлено, що 20 липня 2016 року старшим о/у з ОВС ОУГУ ДФС у Херсонській області складено протокол, серії АА №093780 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 20 липня 2016 року 16 год. 10 хв. на території міського пляжу м. Генічеськ ОСОБА_1 здійснювала реалізацію пива, не маючи відповідної ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, чим порушила вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та скоїла правопорушення передбачене ст.164 ч.1 КпАП України провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вказаному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що дійсно 20 липня 2016 року здійснювала роздрібну торгівлю пивом, не маючи відповідної ліцензії. Просить суд при розгляді справи врахувати, що отримує мінімальний заробіток, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, та на неї органами ГУ ДФС в Херсонській області накладено стягнення відповідно до податкового кодексу в розмірі 17 тис. грн..

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення правопорушника, приходить до наступного.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність, повязану з реалізацією алкогольних напоїв - пива без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності. Ці дії одночасно містять ознаки правопорушень, передбачених ст. 156 і ст. 164 КУпАП України.

Так, згідно ч.1 ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Згідно ч.1 ст. 156 КУпАП, роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Проте ст. 61 Конституції України забороняє двічі притягувати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що виключає можливість кваліфікації одного діяння одночасно за двома нормами КУпАП за наявності між ними конкуренції, а так само виключає можливість довільної кваліфікації такого діяння на вибір правоохоронного органу.

Так, відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст. 164 КУпАП України передбачає досить тяжке покарання у вигляді штрафу від 17000 грн. до 34000 грн. з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, суд вважає за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювально на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

У контексті цієї справи про адміністративне правопорушення вимога належної «якості» та «передбачуваності» закону з урахуванням відзначеної ЄСПЛ ролі суду в тлумаченні та застосуванні закону виключає можливість довільного обрання правової норми, яка підлягає застосуванню, в залежності від того, який орган влади першим склав протокол про адміністративне правопорушення. Суд враховує, що орган державної фіскальної служби уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення лише за ст. 164 КУпАП, тоді як за ст. 156 КУпАП такий протокол можуть складати органи внутрішніх справ. З огляду на це, визначальним аргументом при виборі норми, яка підлягає застосуванню, мають бути загальноприйняті в судовій практиці способи кваліфікації при конкуренції правових норм.

Оскільки «роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії», є окремим випадком «провадження господарської діяльності… без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону», ці норми співвідносяться як спеціальна (ч.1 ст. 156 КУпАП) та загальна (ч.1 ст. 164 КУпАП), а тому при кваліфікації відповідного протиправного діяння слід застосовувати загальновизнаний у правовій науці та судовій практиці спосіб кваліфікації, згідно якої при конкуренції загальної та спеціальної норми застосуванню підлягає остання. При цьому в контексті проголошених ст.ст. 3, 8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Таким чином, накладення на ОСОБА_1 більш тяжкого адміністративного стягнення на підставі загальної норми (ч.1ст. 164 КУпАП) за наявності спеціальної норми, що передбачає менше покарання за те саме діяння, означало б не просто недотримання сформульованого ЄСПЛ принципу «передбачуваності» закону, але й призвело б до порушення правила, що міститься в другому реченні ч.1ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення».

Беручи до уваги те, що указані в протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1А, факт скоєння яких доводиться зібраними у справі доказами і не заперечувався останньою, мають бути кваліфіковані за ч.1 ст. 156 КУпАП, що виключає застосування в даному випадку ч.1 ст. 164 цього Кодексу, враховуючи те, що у протоколі про адміністративне правопорушення АА №093780 від 20.07.2016 року відсутні вказівки на вчинення ОСОБА_1 інших дій, які б охоплювалися іншими формами обєктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП (оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення цих дій була зареєстрована як фізична особа-підприємець ), суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у цій справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 61 Конституції України, ст. 247 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Н.Б. Венглєвська