Номер провадження: 33/785/724/16
Номер справи місцевого суду: 494/930/16-п
Головуючий у першій інстанції Дєтков
Доповідач Олініченко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Олініченко В.В., розглянувши апеляцію заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Березівського районного суду Одеської області від 19.08.2016 року з матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Березівського районного суду Одеської області від 19.08.2016 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія і номер КЕ 981542, виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 10.03.1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, працюючої керівником гуртка ЦДЮТ, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

закрито у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме умисного характеру вини.

Відповідно до протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, складеного в.о. начальника Управлінням захисту економіки в Одеській області ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 статті 172-7 КУпАП, а саме 02.11.2015 року, перебуваючи на посаді заступника голови Березівської районної виборчої комісії Одеської області, являючись посадовою особою юридичної особи публічного права та суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, порушуючи вимоги, передбачені ст. 28, ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме при винесеному питанні головою Березівської районної виборчої комісії Одеської області ОСОБА_3 про надання одноразової грошової винагороди членам виборчої комісії на голосування, виступила та підтвердила, що дана процедура не суперечить Закону України «Про проведення виборів», особисто проголосувала за прийняття рішення про призначення та виплату собі одноразової грошової винагороди, на підставі яких їй була виплачена одноразова грошова винагорода.

Далі, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді заступника голови Березівської районної виборчої комісії Одеської області та являючись посадовою особою юридичної особи публічного права та суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, а ні до початку проведення засідання Березівської районної виборчої комісії 02.11.2015 року з питання нарахування одноразової грошової винагороди, а ні під час її проведення, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів і негайно не повідомила про наявність реального конфлікту інтересів Одеську обласну виборчу комісію, а також не вжила всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, який виник у неї під час голосування за вищевказане рішення, яким їй була виплачена одноразова грошова винагорода.

В апеляції прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної вище постанови суду, посилаючись на те, що постанову Комінтернівська місцева прокуратура отримала лише 31.08.2016 року та просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винною за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та призначити штраф за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Свої вимоги прокурора обґрунтовує тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, та крім того в своєму рішенні суд послався на Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції», який втратив чинність із прийняттям нового Закону України «Про запобігання корупції».

В апеляції прокурор послався на ст. 250 КУпАП як на норму, яка дає йому право на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу в порядку ч.2 ст. 294 КПК України на предмет наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та наявності підстав для розгляду апеляції по суті заявлених вимог, вважаю, що апеляція підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Статтею 289 та ст. 294 ч.2 КУпАП встановлено, що апеляційна скарга на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ст. 285 КУпАП суд не зобовязаний вручати прокурору копію постанови. Відповідно до змісту постанови суду, дана справа була розглянута за участю прокурора, а тому у прокурора була можливість отримати копію судового рішення завчасно та у встановлений строк це рішення оскаржити. А тому посилання прокурора на дату отримання копії постанови не може свідчити про наявність поважних причин для пропуску строку оскарження.

Більше того, посилання прокурора на ст. 250 КУпАП як на норму, яка дає йому право на апеляційне оскарження даної постанови, є безпідставним, оскільки у прокурора на даний час такого права не має.

Так, дійсно, відповідно до ст. 250 КУпАП, якою регулювалися питання прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, прокурор має право: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідним органом заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші, передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 172-4 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обовязковою.

Стаття 250 КУпАП, на яку послався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-VII від 18.04.2013 р., проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р.

Відповідно до ч.7 ст.23 вказаного закону, прокурор у разі встановлення адміністративного чи кримінального правопорушення зобовязаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження, а статтею 22 цього Закону прокурору надані повноваження тільки при підтриманні державного обвинувачення в суді щодо кримінальних правопорушень. Також статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» закріплено повноваження прокурора при здійсненні функції прокуратури наглядати за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян - ці повноваження спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово утримується в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

У відповідності до повноважень прокурора, визначених Законом «Про прокуратуру», були внесені змінив в КУпАП, а саме виключено право прокурора подавати подання, а також право на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення: статтю 290 КУпАП, яка передбачала таке право, виключено взагалі; ст. 287 КУпАП, яка передбачає право осіб на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, викладено в наступній редакції: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим»; частина друга ст. 294 КУпАП, якою регулюється апеляційний порядок перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, також не передбачено право прокурора на подачу апеляції.

Виходячи зі змісту ст. 287, ч.5 ст.7 КУпАП прокурор має право подати апеляцію на постанову суду по справі про адміністративне правопорушення тільки у разі, якщо нею застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст. 250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП «Основні положення».

З приводу зазначених протиріч до Конституційного Суду України звертався гр-н ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозвязку з положеннями частини пятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у даній справі, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

Виходячи із загальних положень про дію закону у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, приходжу до висновку, що слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КУпАП в редакції Закону від 14.10.2014 року, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги, що положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

З огляду на викладене, вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, з огляду на прийняте рішення районним судом про закриття справи у звязку з відсутністю складу правопорушення, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Посилання прокурора на лист ВССУ від 30.04.2015 року № 9-749/0/4-15 та лист від 12.05.2016 року, за змістом яких апеляційним судам слід приймати до розгляду апеляційні скарги прокурора у справах про адміністративні правопорушення, не може бути прийняте до уваги, оскільки ці листи не є джерелом права та не містять аналізу законодавства.

Також не є обґрунтованим посилання прокурора на ч.2 ст. 250 КУпАП, де зазначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обовязковою, оскільки така участь у даній справі була забезпечена судом першої інстанції. Ця норма не надає право прокурору на апеляційне оскарження.

З огляду на викладене приходжу до висновку про відсутність у прокурора права на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та про неприйнятність апеляційної скарги прокурора до апеляційного розгляду, про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, наслідком чого є необхідність повернення апеляції її адресату.

Керуючись ст.ст. 287, 7 ч.5, 294 КУпАП, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Березівського районного суду Одеської області від 19.08.2016 року відносно ОСОБА_2 за ст. 172-7 ч. 1, ч. 2 КУпАП повернути її адресату.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5