ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 рокум. Дніпропетровськ

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ватутіна, 32/12, притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1, відповідно до якого останній 04 вересня 2016 року о 02 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом «Шкода», д/н НОМЕР_1, рухався по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпропетровську, з явними ознаками алкогольного спяніння (почервоніння очей, невиразна мова, характерний запах з порожнини рота), після чого, будучи зупиненим співробітником поліції, ухилився від проходження освідчення на стан алкогольного спяніння у відповідності до встановленого порядку, шляхом відмови від його проходження на вимогу останнього у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 з'явився до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що не знаходився за кермом, а просто знаходився біля автомобіля, який був припаркований раніше, коли в цей час до нього підїхали співробітники поліції та звинуватили в тому, що він знаходиться в стані сп'яніння, крім того його повезли на огляд до закладу охорони здоров'я через великий проміжок часу, а тому він відмовився його проходити.

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Статтею 266 КУпАП передбачено певний порядок проведення огляду водія на стан сп'яніння. Відповідно до нього, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп'яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд осіб на стан алкогольного сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. У вчиненні такого адміністративного правопорушення обвинувачується ОСОБА_1

Використовуючи системний підхід під час аналізу положень частин означеної статті 266 КУпАП у взаємозвязку між собою, а також з положеннями відомчих інструкцій, які регулюють питання проходження огляду на стан сп'яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення в даних випадках (Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року; Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року), можна прийти до висновку, що огляд особи на стан сп'яніння повинен проводитися співробітниками поліції у певній послідовності, що встановлена в Законі, а саме починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, після, запропонування проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу і, тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров'я, при цьому в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Сукупність зазначених дій уповноважених посадових осіб, з метою отримання обєктивних результатів огляду на стан сп'яніння та забезпечення прав оглянутого під час нього, повинна бути здійсненна в обмежений строк, зокрема протягом двох годин з моменту виявлення у водія ознак сп'яніння. Отже, всі наступні дії патрульних поліції, що будуть мати місце після спливу двох годин з моменту виявлення у водія ознак сп'яніння, матимуть незаконний та безпідставний характер.

Згідно фабули справи правопорушення було вчинено ОСОБА_1 о 02 годині 00 хвилин 04 вересня 2016 року, тобто ознаки сп'яніння останнього були виявлені саме в цей час і від цього моменту починає спливати двох годинний проміжок, в який співробітнику поліції необхідно провести огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці, після чого, якщо водій не згоден з результатами освідчення, останній повинен бути направлений до закладу охорони здоров'я, де результати його огляду повинні бути встановлені шляхом складання відповідного висновку, і тільки в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, з часу вчинення протиправного діяння о 02 годині 00 хвилин 04 вересня 2016 року та до моменту складання даного протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 071595 о 06 годині 30 хвилин того ж дня, минуло набагато більше двох годин, а отже хід таких дій з боку співробітників поліції не може бути визнано законним, оскільки неможливо достовірно встановити, що відбувалось в проміжок часу від фактичного вчинення адміністративного правопорушення до моменту складання відповідного протоколу.

В світі цього заслуговують на увагу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що в час між його фактичною зупинкою о 02 годині 00 хвилин до моменту складання протоколу о 06 годині 30 хвилин, на нього чинили тиск та не задовольняли клопотання про залучення його захисника, не давали можливості викликати його по телефону або надати безоплатну вторинну правову допомогу. Даний факт випливає з досліджених матеріалів адміністративної справи, зокрема вбачається, що співробітниками поліції до ОСОБА_1 було застосовано спеціальні засоби (кайдани), які на підставі ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» застосовуються у виключних випадках з метою затримання особи та обмеження його рухомості. Таким чином, слід вважати, що було здійснено адміністративне затримання ОСОБА_1, який у такому випадку мав беззаперечне право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки являвся суб'єктом даного права згідно п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», однак особі, яка притягається до адміністративної відповідальності безпідставно було відмовлено у наданні захисника, шляхом проявленої бездіяльності з боку інспектора патрульної поліції, яким було фактично затримано ОСОБА_1 та в подальшому складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

В результаті таких дій особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була позбавлена можливості обирати спосіб своєї поведінки та вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката. Оскільки право на захист є основоположним принципом судочинства, а право на отримання юридичної допомоги визначальним для способу захисту особи у процесі, суд вважає неможливим притягнення до адміністративної відповідальності в разі його порушення. Крім того, стосовно відмови Національних органів державної влади в забезпеченні права заявника на юридичне представництво (забезпечення захисника), Європейський суд з прав людини зазначив у своєму рішенні по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, яке набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року, що такі дії є порушенням пункту 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, отож, якщо заявник вважав, що потребує юридичної допомоги і національне законодавство гарантує йому право на захист, таке клопотання повинно бути обовязково задоволено, оскільки відмова у його задоволенні буде незаконною та свавільною, що є істотним порушення засад будь-якого права, а також загальних принципів законності та забезпечення права на захист.

Враховуючи, що суд повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом, вважаю, що за цим стандартом доказування не було доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя:ОСОБА_2