Провадження № 3/638/3625/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Толочко М.В.

з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_1

з участю правопорушника ОСОБА_2

з участю захисника ОСОБА_3

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце роботи: АТ «Спецбуд-3», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал із Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Українивідносно ОСОБА_2про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №27 від 23.09.2016 року ОСОБА_2, будучи відповідно до постанови Харківської міської виборчої комісії Харківської області №209 від 03.11.2015 року, обраним депутатом Харківської міської ради 7 скликання на чергових місцевих виборах 25 жовтня 2015 року, скоїв адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачене частиною 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» та частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів за наступних обставин.

ОСОБА_2 згідно додатку №1 до постанови Харківської міської виборчої комісії Харківської області №209 від 03.11.2015 року обрано депутатом Харківської міської ради в багатомандатному виборчому окрузі до Харківської міської ради на чергових місцевих виборах, які відбулися 25 жовтня 2015 року.

В період час у з 03.11.2015 року по теперішній час ОСОБА_2 відповідно до пп. б п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є депутом Харківської міської ради 7 скликання, а отже субєктом, на якого поширюється дія вказаного закону та передбачених ним обмежень.

Проведеними заходами встановлено, що відповідно до п.п. 1 п. 13 додатку 1 рішення 2 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 23.09.2015 року №44/15 громадянину ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :08:002:0007, площею 0,0480 га по просп. Героїв Сталінграду, 6, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «А-1» та передано зазначену земельну ділянку в оренду строком до 31.12.2020 за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до інформації представленої Московським районним відділом у місті Харкові Державної міграційної служби України в Харківській області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6.

Таким чином встановлено, що особа, якою відповідно до рішення 2 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 23.09.2015 №44/15, отримано земельну ділянку в оренду, є сином депутата Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_2, 19.10.1950 р. н.

В той же час встановлено, що 23.12.2015 року в період часу з 12 год.48 хв. 57 сек. по 12 год. 49 хв. 29 сек. ОСОБА_2, будучи депутатом Харківської міської ради 7 скликання, діючи умисно, в порушення вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суперечність між особистим приватним інтересом, викликаним сімейними стосунками з ОСОБА_4 та майновою зацікавленістю останнього в отриманні в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень, та його представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність та неупередженість прийняття рішення, не вживши відповідних заходів щодо самостійного врегулювання реального конфлікту інтересів, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, відповідно до списку поіменного голосування 2 сесії Харківської міської ради 7 скликання, проголосував позитивно за 32 питання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» та прийняття Харківською міською радою рішення №44/15 від 23.12.2015 року

Отже, ОСОБА_2 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачене частиною 1 статті 3, частиною 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Правопорушник в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення не визнав.

Захисник правопорушника надав до суду клопотання та просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_2 у звязку з тим, що відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_1у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2. Вважає, що у діях особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення учасників справи про адміністративне правопорушення, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів, можуть самостійно вжити заходів щодо його врегулювання шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих це документів безпосередньому керівнику або керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

ОСОБА_4 є власником нежитлової будівлі загальною площею 165, 2 кв. м. по пр-т. ОСОБА_6, 6, у місті Харкові. Нежитлова будівля була придбана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2011 року, укладеного з ПВКП «Агросервіс». Право власності на будівлю було зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування.

Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Таким чином, ОСОБА_4 після укладення договору купівлі-продажу від 23.08.2011 року з ПВКП «АГРОСЕРВІС» відповідно до вимог статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України вже набув права користування земельною ділянкою по пр. Героїв Сталінграду, 6. на якій розташована нежитлова будівля, яка є його власністю.

Згідно ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Статтею 123 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням Харківської міської ради від 19.12.2012 року №959/12 затверджено Порядок надання земельних ділянок у м. Харкові у власність або користування, яким встановлений перелік документів, необхідних для подання власниками нежитлових будівель чи споруд, які розташовані на землях територіальної громади м. Харкова.

З метою оформлення права користування земельною ділянкою, яке перейшло до ОСОБА_7, у зв'язку з придбанням нерухомого майна, останній звернувся із відповідним клопотанням до Харківської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельною ділянкою по пр. Героїв Сталінграду, б.6у. Харкові.

Рішенням Харківської міської ради від 26.09.2012 року № 839/12 «Про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» було надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою.

Після виготовлення проекту землеустрою та його погодження з відповідними службами, даний проект був поданий Департаментом земельних відносин на затвердження та прийняття рішення Харківською міською радою від 23.12.2015 р. № 44/15 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», як це передбачено ч. 6 ст. 123 ЗК України.

В додатку до рішення Харківської міської ради від 23.12.2015 року № 44/15 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» щодо земельної ділянки по пр. Героїв Сталінграду, б.6ум. Харкові була тільки одна заява ОСОБА_4, що відповідає положенням ч. 2 ст. 134 ЗК України, яка передбачає, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права на земельні ділянки у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, оскільки відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до власника об'єкту нерухомого майна вже перейшло право користування земельною ділянкою.

Отже, рішення Харківської міської ради від 23.12.2015 р. № 44/15 приймалося з метою оформлення вже існуючого права користування земельною ділянкою у ОСОБА_4, як власника нерухомого майна.

Інших заяв від юридичних та фізичних осіб на дану земельну ділянку з метою отримання її в користування до Харківської міської ради не надходило.

У ОСОБА_2, який є депутатом міської ради, суперечності між його приватними інтересами та службовими повноваженнями які б впливали на об'єктивність прийнятого рішення (про надання в оренду ОСОБА_4), були відсутні. Порядок оформлення права оренди земельною ділянкою встановлений положеннями Земельного кодексу України, рішенням Харківської міської ради від 19.12.2012 р. № 959/12 «Про затвердження Порядку надання земельних ділянок у м. Харкові у власність або користування», якими встановлений перелік документів для власників нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці, оформити право користування землею.

Таким чином, оскільки не було інших заяв від юридичних чи фізичних осіб, яким ОСОБА_2, як депутат міської ради, мав би можливість надати перевагу, що вплинуло би на об'єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також враховуючи, що користувачем земельної ділянки згідно вимог ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України вже був ОСОБА_7 (ще до прийняття вказаного рішення), то відсутній і конфлікт інтересів.

Частина 2 статті 172-7 КУпАП є бланкетною і основним нормативно-правовим актом у даному випадку є Закон України «Про запобігання корупції».

Стаття 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, а ст.10 КУпАП дає визначення вчинення адміністративного правопорушення умисно.

Суб'єктивна ж сторона правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер свої дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведеність наявності ситуації, за якої особиста заінтересованість публічного службовця може вплинути на об'єктивність виконання ним своїх службових повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між його особистими інтересами і публічними, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення чи вчинення особою інших дій.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов'язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат зобов'язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Статтею 59 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 цього Закону, здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз'яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради зобов'язаний: додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень; виконувати доручення ради, її органів, сільського, селищного, міського голови чи голови ради; інформувати їх про виконання доручень.

Статтею 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 20 вказаного Закону на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради. Депутат місцевої ради зобов'язаний бути присутнім на пленарних засіданнях ради, засіданнях постійної комісії та інших органів ради, до складу яких він входить.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про запобігання корупції» (Пріоритет інтересів) особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті З цього Закону, представляючи державу чи територіальну громаді, діють виключно в їх інтересах.

ОСОБА_2 згідно протоколу поставлено в провину про те, що він будучи депутатом Харківської міської ради, діючи умисно, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суперечність між особистим приватним інтересом, викликаним сімейними стосунками з ОСОБА_4 та майновою зацікавленістю останнього в отриманні в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, та його представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність та неупередженість прийняття рішення, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.28 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та ч. 2. ст. 172-7 КУпАП.

Однак, при складені протоколу не враховано, що ОСОБА_2 особисто не приймав рішення, а приймав участь в голосуванні колегіального органу - Харківської міської ради.

При цьому він діяв в межах повноважень, передбачених ст. ст. 18, 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» і мав право приймати участь в голосуванні колегіального органу - Харківської міської ради.

Рішення про надання в оренду земельних ділянок (32 питання) ОСОБА_2 приймав не самостійно всупереч інтересам служби та закону. В його діях відсутній реальний конфлікт інтересів, так як в даному випадку було реалізовано право депутата міської ради на встановлені законами та Конституцією України права та обов'язки, у тому числі на голосування ним особисто виключно в інтересах територіальної громади м. Харкова, а відтак суперечності в даному випадку у його особистих та службових інтересах також відсутні.

У даному випадку рішення Харківською міською радою від 23.12.2015 року №44/15 було прийнято з метою оформлення набутого права користування земельною ділянкою по пр. Героїв Сталінграду, б.6ум.Харкові. Земельні ділянки, на яких розташоване нерухоме майно власників, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Такі земельні ділянки також не можуть бути надані в користування будь-яким іншим особам, окрім власникам нерухомого майна.

Крім того, рішенням Харківської міської ради (34 сесія 5 скликання) від 24.06.2009 р. № 130/09 (із наступними змінами) затверджено Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства», в ст. 2 якого визначено: збитки - витрати, нанесені власнику земельної ділянки стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які власник земельної ділянки (сторона) одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання умов здійснення господарської діяльності другою стороною; неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, у тому числі орендна плата, яку б міг отримати власник земельної ділянки при належному та своєчасному оформленні договору оренди земельної ділянки особою, яка її використовує.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що справі підлягає закриттю на підставі частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м Харкова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя: В. М. Хайкін