П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді двох років позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 31 травня 2016 року в 20 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Део», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухався біля буд. № 11 по вул. М.Тимошенка в м. Києві, в стані алкогольного сп'яніння та в порушення п. п. 2.9, 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не дотримався безпечної дистанції, та допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Перевірка на стан алкогольного сп'яніння проводилась у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду, та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки отримав судову повістку після проведення судового засідання, у зв'язку з чим не міг з'явитися до суду.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що про ухвалене судом рішення від 18 липня 2016 року він отримав 10 серпня 2016 року, що підтверджується розпискою (а.с.9). Він також зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення 15 серпня 2016 року звернувся до суду першої інстанції з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення йому строку на оскарження.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно встановлено необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства.

Апелянт звертає увагу на те, що суд, приймаючи рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 130 ч. 1, 124 КУпАП, посилається на протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає дійсності. Апелянт зазначає, що 31 травня 2016 року перебував в стані алкогольного сп'яніння, проте за кермом він не був, а просто спав в автомобілі, про що безпосередньо зазначив у вищевказаному протоколі.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в автомобілі «Део», яким він користується, та в якому спав в день дорожньо-транспортної пригоди ( далі - ДТП), встановлене обладнання для супутникового моніторингу місця знаходження автомобіля. У зв'язку з чим ним зроблений запит до уповноваженої особи на надання послуг щодо моніторингу транспортних засобів про перебування та пересування автомобіля «Део» 31 травня 2016 року. Апелянт зазначає, що відповідно до отриманої ним відповіді автомобіль «Део» не рухався, не заводився та не вмикалось запалення, що, на його думку, свідчить про те, що він не міг здійснити зіткнення з автомобілем потерпілого ОСОБА_3

ОСОБА_2 також звертає увагу на те, що автомобіль використовується ним у робочих цілях, а тому позбавлення права керувати транспортними засобами ставить його в скрутне становище, оскільки він не має можливості іншого способу заробітку для існування.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та підтримав апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_3, який не заперечував проти задоволення клопотання, проте заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду, в той же час його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд зобов'язаний був викликати як особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і потерпілого, оскільки вони, відповідно до ст.ст. 268, 269 КУпАП мають право брати участь у розгляді справи.

Відповідно до матеріалів справи, в ній відсутні дані належного повідомлення вказаних осіб про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалюючи рішення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілого, без належного їх повідомлення, суд порушив їх право на участь в суді, що є підставою для скасування постанови суду.

Як видно з тексту постанови, ОСОБА_2 не був присутнім при ухваленні судового рішення. В такому випадку десятиденний термін обчислюється з дня отримання ним постанови суду.

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 отримав копію постанови суду 10 серпня 2016 року, а з апеляційною скаргою звернувся 15 серпня 2016 року. Отже, ним не пропущений строк оскарження, а тому підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає, апеляційна скарги ОСОБА_2 підлягає розгляду.

Вислухавши ОСОБА_2, ОСОБА_3, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення ( а.с. 1-2), ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, 31 травня 2016 року в 20 год. 00 хв. біля будинку № 11 на вул. М.Тимошенка в м. Києві, керуючи автомобілем «Део», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Наявність пошкоджень у автомобілів підтверджується як показаннями ОСОБА_2 і потерпілого ОСОБА_3, так і переліком видимих пошкоджень транспортних засобів.

В той же час, ОСОБА_2 заперечує, що вказані у переліку пошкодження утворились саме в результаті зіткнення його автомобіля з автомобілем, який належить ОСОБА_3

Він стверджує, що 31 травня 2016 року з 15 год. 00 хв. автомобілем не управляв, його автомобіль «Део» весь час знаходився на стоянці у дворі будинку № 11 по вул. М.Тимошенка в м. Києві.

На обґрунтування цього ним надані відповідні письмові докази, які підтверджують нібито те, що його автомобіль, в якому встановлене обладнання для супутникового моніторингу місця знаходження автомобіля, з 15 год. 00 хв. до 00 год. 00 хв. 31 травня 2016 року не рухався, запалення не вмикалось. Він не заперечує, що в цей день вживав алкогольні напої, проте автомобілем в стані алкогольного сп'яніння не курував.

Про ці обставини він вказує також в своїй апеляційній скарзі.

В той же час, потерпілий ОСОБА_3 стверджує, що його автомобіль «Шкода», який був припаркований поряд з автомобілем «Део», пошкодив саме ОСОБА_2 коли виїжджав з місця стоянки. Про це йому повідомили численні свідки - його сусіди, які в цей час перебували в дворі будинку.

Допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що вони були очевидцями того, як ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «Део», який був припаркований у дворі будинку № 11 по вул. М.Тимошенка в м. Києві, спочатку заднім ходом, переїхавши бордюр, здійснив зіткнення з деревом, а потім ввімкнув передню передачу та, виїжджаючи з місця паркування, допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», після чого виїхав з двору, та через невеликий проміжок часу знову повернувся та став на теж місце.

Крім того, свідки пояснили, що в той час у дворі було багато людей і всі вони були очевидцями ДТП. На дитячому майданчику гралися діти і лише дерево, в яке в'їхав ОСОБА_2 стало перешкодою тому, що ОСОБА_2 не заїхав на дитячий майданчик. Свідки зазначили, що на автомобілі «Део» залишилось нашарування від побілки дерева. Після зіткнення з автомобілем «Шкода» сліди побілки залишились і на цьому автомобілі.

Показання свідків узгоджуються зі схемою місця ДТП, відповідно до якої за автомобілем «Део» від бордюру до дерева є слід від протектора автомобіля. Щодо правильності складання схеми будь-яких зауважень від осіб, які її підписали, не надійшло.

Крім того, відповідно до фотокарток, наданих апеляційному суду, на них зафіксовані пошкодження автомобіля «Шкода» та розташування автомобілів «Шкода» та «Део», що відповідає схемі місця ДТП.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до загальних правил доказування, жоден доказ немає наперед встановленої сили.

Судом оцінюються докази в сукупності та в разі достатності і взаємозв'язку приймається рішення про доведеність вини особи, чи протилежне.

Оцінивши як докази, які були предметом дослідження судом першої інстанції, так і докази, отримані безпосередньо під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що такі докази як показання потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, частково пояснення свідка ОСОБА_6, фотокартки автомобіля «Шкода» узгоджуються між собою і в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП.

В той же час, доводи ОСОБА_2 про те, що він спав в автомобілі, нікуди не виїжджав з місця паркування, а коли прокинувся, то для нього було несподіванкою те, що на його автомобілі є пошкодження спростовується саме наведеними вище доказами.

В апеляційному суді він пояснив, що подряпини на його автомобілі утворились не 31 травня 2016 року, а раніше.

ОСОБА_2 не заперечує факт перебування в стані алкогольного сп'яніння, але він заперечує факт управління автомобілем в такому стані, хоча саме від коліс його автомобіля до дерева, яке розташоване позаду на землі залишився слід від протектора коліс.

Заперечення очевидних обставин свідчить про нещирість показань ОСОБА_2

Допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_6 пояснив, що як мастер кузовного ремонту, він оглянув автомобіль «Део» та «Шкода», та встановив, що пошкодження не співвідносяться за своїм розташуванням.

Суд вважає, що такі показання не можуть бути прийняті судом на підтвердження невинуватості ОСОБА_2, оскільки свідок не є експертом.

Крім того, сідок ОСОБА_6, який був допитаний за клопотанням ОСОБА_2 пояснив, що на автомобілі були сліди від побілки дерева. В цій частині його показання узгоджуються з показаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та спростовують показання ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем.

Надані суду апеляційної інстанції дані про те, що автомобіль «Део», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, 31 травня 2016 року з 14 год. 54 хв. до 00 год. 00 хв. не рухався і запалення не вмикалося не можуть бути беззаперечними доказами невинуватості ОСОБА_2, оскільки протирічать зазначеними вище доказам і переваги перед ними не мають.

Крім того, будь-який пристрій спостереження за рухомим об'єктом має певну похибку при визначенні місця знаходження об'єкта. Ця обставина узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. які пояснили, що ОСОБА_2 виїхав з місця паркування і через невеликий проміжок часу відразу повернувся, що свідчить про те, що він від'їхав на невелику відстань.

З огляду на викладене, апеляційний суд встановив, що 31 травня 2016 року в 20 год. 00 хв., ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля будинку № 11 по вул. М.Тимошенка в м. Києві, керуючи автомобілем «Део», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Таким чином порушив п.п. 2.9 (а), 13.1 ПДР України.

Його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП як порушення ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів та за ст. 130 ч. 1 КУпАП як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше трьох місяців з дня вчинення правопорушення.

Зважаючи на те, що з 31 травня 2016 року до дня ухвалення рішення апеляційним судом цей термін сплинув, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, скасувати.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП.

На підставі ст. ст. 38, 247 п. 7 КУпАП провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун