АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/3976/16-п
Провадження № 33/791/251/16
Головуючий в І інстанції Смирнов Г.С.
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

16 вересня 2016 року суддя судової палати по розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, з її участю і участю ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 25 липня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Херсон, не працюючу,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень,

В С Т А Н О В И В:

Визнаючи ОСОБА_5 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення АП2 №393566 від 19 травня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 19.05.2016 року о 15 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Peugeot 406» державний номер НОМЕР_1, при повороті ліворуч в двір будинку АДРЕСА_1, не впевнилася в безпечності свого маневру та не надала перевагу в русі транспортному засобу ВАЗ 2115 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався назустріч, що спричинило зіткнення, в результаті якого автомобіль «Peugeot 406» за інерцією відкинуло на транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6, який не рухався. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

В діях ОСОБА_2 працівники поліції вбачали порушення п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП, у скоєнні цього адміністративного правопорушення суд першої інстанції і визнав її винною.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема в апеляції вказується на те, що внаслідок ДТП автомобілю ОСОБА_3 завдані пошкодження, але ОСОБА_3 на своєму автомобілі залишив місце пригодив і його автомобіль і самого було знайдено по номерному знаку, який залишився на місці пригоди після зіткнення автомобілів. На місті пригоди автомобіль ОСОБА_3 не оглядався. Крім того, вважає, що суд першої інстанції, наводячи свідчення учасників, «вирвав» слова з контексту допитів та не прийняв до уваги більшу частину їх показів. Виходячи з обставин справи, вважає, що виконала усі вимоги Правил дорожнього руху України, здійснюючи маневр на своєму автомобілі, а суд залишив поза увагою, що ОСОБА_3, посилаючись на свій стан сп'яніння, не міг назвати швидкість руху автомобіля, яким керував. Поряд з цим вважає, що суд першої інстанції безпідставно не тільки не призначив автотехнічну експертизу, а взагалі залишив це клопотання без розгляду, долучивши його до матеріалів справи. Таким чином, на її думку, суд першої інстанції безпідставно відкинув всі доводи на її користь і визнав її винною на підставі неповного дослідження усіх доказів у справі та безпідставного не призначення автотехнічної експертизи, а тому вважає, що постанова підлягає скасуванню, як вбачається із змісту апеляції, за недоведеністю її вини.

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_2, яка просила задовольнити її апеляцію, потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які просили залишити апеляцію без задоволення, а постанову суду - без зміни, дослідивши матеріали справи, зокрема, висновки автотехнічної експертизи, проведеної під час розгляду справи в апеляційній інстанції, у сукупності з доводами апеляційної скарги, приходжу до наступного.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції безпідставно не провів автотехнічну експертизу про проведення якої заявляла клопотання ОСОБА_2, проти чого, як з'ясувалось у судовому засіданні апеляційної інстанції, не заперечував і ОСОБА_3 та його представник. При цьому суд першої інстанції навіть не розглянув це клопотання, а відповідно не навів причини його незадоволення. Суд апеляційної інстанції усунув зазначений недолік суду першої інстанції та провів автотехнічну експертизу за спільним клопотання сторін.

За її висновками встановлено наступне: пунктом 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконуватимуть ці Правила, тобто в дорожньо-транспортній пригоді за участю автомобілів НОМЕР_4 та ВАЗ 2115 державний номер НОМЕР_2, водій ОСОБА_2 мала право розраховувати, що водій автомобіля НОМЕР_5 буде дотримуватись встановлених обмежень швидкості в населеному пункті, що означає, що в даній ситуації водій автомобілів НОМЕР_4 ОСОБА_2 своїм маневром лівого повороту небезпеки для руху водію автомобіля НОМЕР_5 ніяк не створювала.

Поряд з цим, в експертизі зазначається, що ОСОБА_2 дійсно при виконанні лівого повороту повинна була формально керуватися вимогами п.16.13 Правил дорожнього руху України, згідно якого: «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч».

Проте, за висновками експерта при розгляді дій водія ОСОБА_2 слід враховувати, що в момент маневру - повороту автомобіля НОМЕР_6, НОМЕР_7 був на віддалені на відстані близько 200 метрів, що в умовах інтенсивного руху не сприймалося водієм ОСОБА_2, як положення, яке б змушувало водія ОСОБА_3 приймати екстрені заходи по уникненню зіткнення.

Іншими словами експерт зазначає, що виконувати строго формально вимоги даного пункту в умовах сучасної інтенсивності руху практично неможливо, оскільки в такому випадку весь рух був би неможливий. Тому в випадках коли дії водія не потребують у інших учасників дорожнього руху вживання заходів екстреного керування, водій автомобіля, який виконує лівий поворот може розраховувати на вчинки інших учасників дорожнього руху відповідно до вимог п.1.3 Правил дорожнього руху України, що являється звичайною практикою в дорожньому русі, але дії такого роду не повинні визивати екстрені заходи реагування.

Таким чином експерт прийшов до висновку, що маневр повороту автомобіля НОМЕР_6 не вимагав від водія автомобіля НОМЕР_5 будь-яких екстрених заходів по зниженню швидкості і тим більше зміни напрямку руху, тому з експертної точки зору не може розглядатися в якості причини фактичної поведінки водія ОСОБА_2, що призвели до скоєння пригоди.

Це означає, що з позиції експертного аналізу вимог п.16.13 Правил дорожнього руху України для водія «Peugeot 406» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 слід розглядати сугубо формально і її фактичні дії зв'язувати із фактом ДТП безпідставно, тому будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху в діях водія автомобіля НОМЕР_6 ОСОБА_2, що могли знаходитися в причинному зв'язку із скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору не вбачається.

Виходячи з цього, апеляційна інстанція вважає, що висновки суду першої інстанції в постанові про визнання винною ОСОБА_2 не відповідають встановленим обставинам у висновках судової автотехнічної експертизи, а тому тягнуть за собою скасування зазначеної постанови.

Разом із тим, слід зазначити, що проведення судом першої інстанції цієї судової автотехнічної експертизи під час розгляду справи надавало б можливість дослідити її висновки належним чином у сукупності з іншими доказами у справі, із витребуванням, у разі необхідності додаткових доказів в межах строків накладання адміністративного стягнення та прийняти законне рішення на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Проте на сьогоднішній день апеляційна інстанція має тільки підстави, виходячи з вищезазначених висновків, скасувати постанову суду, оскільки вона суперечить висновкам автотехнічної експертизи. Разом з тим, оскільки закінчився строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, що відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП унеможливлює подальше провадження у справі, а саме, витребування та дослідження додаткових доказів, разом з тими, що містяться у справі, у сукупності з висновками експертизи, апеляційна інстанція зобов'язана, скасувавши постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі, оскільки 19 серпня 2016 року закінчився трьох місячний термін накладання адміністративного стягнення, що тягне за собою на підставі п.7 ст.247 КУпАП закриття провадження у справі, та виключає прийняття будь якого іншого рішення.

Керуючись ст.ст.38, п.7 ст.247, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 25 липня 2016 року, якою її визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП - задовольнити.

Зазначену постанову - скасувати, закривши провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко