Справа № 362/4748/16-п
Провадження № 3/362/1379/16
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27.09.2016 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, приватного підприємця, зареєстрованого і проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 413816 від 26.09.2016 року, ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення належного виховання доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що призвело до вчинення нею крадіжки туалетної води в магазині «Єва» 25.09.2016 р., тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В суді, даючи пояснення, ОСОБА_1 пояснив, що він ніколи не ухилявся від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення належного виховання своєї доньки.

Неповнолітня ОСОБА_2 підтвердила доводи свого батька та пояснила, що батько належним чином її утримує і забезпечує усім необхідним для життя, навчання і виховання, у тому числі: оплачує її навчання в коледжі, надає грошові кошти на її власні потреби. Також, пояснила, що у випадку, якби вона звернулася до батька із проханням купити таку туалетну воду, то він би їй не відмовив. Зазначила, що у неї вже є туалетна вода, однак не змогла пояснити причини свого вчинку.

Пояснила, що батько особисто повчав її тому що красти не можна.

Разом з цим, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його дочки, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в повному обсязі, прихожу до таких висновків.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім іншого, ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за якою на ОСОБА_1 складено протокол, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, з матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, вчинила діяння, що містить ознаки злочину, відповідальність за який передбачена Кримінальним кодексом України, а саме: статтею 185 КК України крадіжка.

Відповідно до частини другої статті 22 КК України, особи, що вчинили злочини у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності також лише за крадіжку (стаття 185, частина перша статей 262, 308).

Отже, неповнолітня дочка особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, якій виповнилася повних 15 років, згідно із положеннями кримінального закону, у даному випадку підлягає кримінальній відповідальності за статтею 185 КК України крадіжка.

Тобто, дана обставина виключає відповідальність ОСОБА_1 за статтею 184 КУпАП.

Також, під час розгляду справи встановлено наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону.

Крім того, обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені у ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладені вище норми законодавства, а також власні пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_2, прихожу до висновку, що в діях особи відносно якої складено протокол відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки не встановлено, що він будь-яким чином ухилився або ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї дочки.

Судом зясовано, що ОСОБА_2 навчається в коледжі на платній основі, відвідує гуртки додаткових занять, проживає разом із своїми батьками за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Механізаторів, буд. 2, де створено належні умови для проживання неповнолітньої та батько забезпечує її харчуванням і одягом, надає гроші на дрібні кишенькові витрати, оплачує її навчання.

Під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, що ОСОБА_1 будь-яким видом експлуатує свою дитину, застосовує до неї фізичні покарання чи інші види покарань, які принижують людську гідність останньої або здійснює свої права батька всупереч інтересам дитини.

Також, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять письмових даних про те, що ОСОБА_1 порушувалось чи порушується право її дочки на належне батьківське виховання.

Будь-які докази або відомості про те, що неповнолітня ОСОБА_2, зверталася за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, правоохоронних органів, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських організацій або безпосередньо до суду, відсутні.

Отже, між діями або бездіяльністю ОСОБА_1 та активними, умисними діями його дочки по вчиненню крадіжки, відсутній причинно-наслідковий звязок.

Дії ОСОБА_1 в даному випадку не залежать від умислу чи бажання його дочки, що могли би призвести до таких наслідків.

Крім того, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено та, у самому протоколі не зафіксовано, що вчинення ОСОБА_2 крадіжки, здійснено саме у звязку із будь-якими діями або бездіяльністю її батька та/або за його сприяння чи підтримки.

Таким чином, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено того факту, що ОСОБА_1 ухилився або ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дочки та є винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та відсутня подія адміністративного правопорушення, прихожу до висновку, що провадження по справі слід закрити.

Пункт 3 частини 1 статті 284 КУпАП передбачає, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) може винести постанову про закриття справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено особою, яка притягалась до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя