АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/567/16 Головуючий у І-й інстанції - Прижигалінська Т.В.
Справа № 175/2555/16-п Суддя-доповідач - Кононенко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою провадження, щодо:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Синюха Новоорхангельського району Кіровоградської області, не працюючого, який проживає у АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1,

закрито за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою, відносно ОСОБА_3 провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 06 червня 2016 року приблизно о 09 годині, ОСОБА_3 по вул.Залізничеій в м.Синельникове Дніпропетровської області керуючи автобусом «Neoplan 122/3» номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по другорядній дорозі в напрямку і на перехресті вул.Центральна, яка є головною дорогою, не надав дорогу автомобілю «Fiat Poblo» НОМЕР_3, чим порушив п.16.11 дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по вул.Ценральній в напрямку вул.Каштанова, в результаті чого допустив з ним зіткнення. Внасліок ДТП водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, транспортні засоби було пошкоджено.

Мотивуючи своє рішення про закриття провадження, суддя першої інстанції послався на те, що в діях водія ОСОБА_3 не вбачається порушень вимог п.16.11 дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, пославшись на пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, з яких вбачається, що дорожній знак «Дати дорогу» на час скоєння ДТП був закритий гілками, що підтверджується фотознімками від 06 червня 2016 року. Також суддя вказав, що з фотознімків вбачається, що табличка 7.8 та знак 2.1 «Дати дорогу» затулені від учасників дорожнього руху перешкодою, а саме зеленими насадженнями, а тому й прийшов до висновку, що у ОСОБА_3 не було можливості побачити знаки на відстані не менш як 100 м. за напрямком його руху, а дана обстановка свідчить про те, що для водія ОСОБА_3 знаки пріоритету були відсутні, а тому він керувався вимогами п.16.12 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнути до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дана постанова є незаконною та була винесена в порушення норм чинного законодавства, оскільки судом проігноровано та не прийнято до уваги докази, які підтверджують вину ОСОБА_3 Так, суд прийшов до хибного висновку, що для водія ОСОБА_3 знаки пріоритету були відсутні через закриті зелені насадження. Однак, ані привила дорожнього руху, а ні будь-який інший нормативний акт не містять положення чи висновку про те, що знаки, які не відповідають стандартам, не розповсюджуються на водіїв. Також апелянт вказує, що водій ОСОБА_3 міг усвідомити та передбачити можливість настання шкідливих наслідків, аби наближаючись до невідомого йому перехресті зменшив швидкість транспорту. Однак він проігнорував вимоги дорожніх знаків 2.1 та 7.8. Крім вказаного апелянт вважає фотознімки по справі такими, що не можуть слугувати доказами, виходячи з наступного: невидимість того, на якій відстані до перехрестя зроблені фото; не врахування судом особи яка зробила фотознімки, оскільки її (особи) знаходження майже розташоване впритул до правого краю проїзної частини; не врахування судом того, що фотографії були зроблені особою з висоту людського зросту.

В судовому засіданні ОСОБА_2, підтримав в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, постанову судді першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, та його захисник ОСОБА_6, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, постанову судді вважали законною та обґрунтованою, просили її залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції, були виконані в повному обсязі.

Судом першої інстанції належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суд дав об'єктивну оцінку та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законним та обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається з постанови судді першої інстанції, закриваючи провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно водія ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що водій ОСОБА_3, не міг усвідомлювати протиправність своєї дії та й відповідно не міг передбачити можливості настання шкідливих наслідків своєї дії, у зв'язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Такий висновок судді першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Як встановлено апеляційним судом, в основу доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, уповноваженою особою, якою відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, покладено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.06.2016 року, схему до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схема слідчого експерименту від яке мало місце 06.06.2016 року, висновок за результатами реєстрації матеріалів ДТП від 14.06.2016 року.

Разом з тим, пояснення свідків ОСОБА_7, та ОСОБА_5, узгоджуються з поясненнями ОСОБА_3, згідно яких знак «Надати дорогу», не було видно, оскільки даний знак закривали гілки дерев.

Дане підтверджується наявними в матеріалах справи фототаблицею а.с. 40-41, згідно якої вбачається, що знак 2.1 «Надати дорогу» ПДР України, закриває гілками дерева, і його неможливо розглянути з різних ракурсів.

Відповідно до п. 8.2-1 ПДР України, Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Відповідно до п. 10.1.1 Державного стандарту України ДСТУ 4100-2002 Дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху

як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.) Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, оскільки у водія ОСОБА_3, не було можливості побачити знаки на відстані не менше як 100 м. за напрямком його руху, оскільки знаки 7.8. та знак 2.1 «Дати дорогу» на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, були затулені від учасників дорожнього руху перешкодою у вигляді зелених насаджень, що свідчить про те, що знаки пріоритету для водія ОСОБА_8 були відсутні, а тому він керувався вимогами п. 16.12 ПДР України.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що ані ПДР України, ані будь який іншій нормативно правовий акт, ані судова практика не містять положення чи висновку про те, що дія знаків, які не відповідають стандартам, не розповсюджується на водіїв і для таких водіїв такі знаки відсутні, є необґрунтованими, та безпідставними, оскільки в даному випадку, дорожній знак 2.1. «Дати дорогу» був затулений від учасників дорожнього руху перешкодою у вигляді зелених насаджень, та не міг об'єктивно його виявити.

Посилання ОСОБА_2 на те, що водій ОСОБА_3, міг усвідомлювати протиправність своєї дії та й відповідно міг передбачити можливості настання шкідливих наслідків, оскільки останній наближаючись до невідомого йому перехрестя взагалі не зменшив швидкість та не оцінив дорожню обстановку, проігнорувавши вимоги дорожніх знаків 2.1, 7.8 ПДР України, спростовуються поясненнями ОСОБА_3, згідно яких, останній переконавшись, що дане перехрестя є перехрестям рівнозначних доріг та водій повинен керуватися вимогами п.16.12 ПДР України, знизивши швидкість, та побачивши, що праворуч від нього ніхто не наближався, продовжив рух та виїхав на зазначене перехрестя.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху України.

Апеляційним переглядом встановлено, що в поданій апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, який би давали суду підстави ставити під сумнів об'єктивність висновків, встановлених судом першої інстанції.

Інші докази наявності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП в матеріалах справи відсутні, і стороною в апеляційній інстанції не надано.

На переконання суду апеляційної інстанції, при розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно дослідив усі обставини справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не встановлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року відносно ОСОБА_3, якою провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за ст. 124 КУпАП - закрито у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.М. Кононенко