АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 08.08.2016, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва 08.06.2016, постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 08.06.2016 в частині накладення адміністративного стягнення змінити та накласти за ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_4 вказує, що факт вчинення адміністративного правопорушення та вину у його вчиненні він не оскаржує. При цьому, апелянт наголошує, що адміністративне стягнення накладене на нього судом є надто суворим та таким, що не відповідає особі правопорушника, оскільки він визнає свою вину у скоєному та усвідомлює необхідність понести за це справедливе покарання. Раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався, обставини, які обтяжують мою відповідальність відсутні.Крім цього, як стверджує ОСОБА_4 на його утриманні знаходиться дитина − син ОСОБА_5, 2001 року народження, який є інвалідом дитинства та дружина, яка здійснює догляд за дитиною. При цьому, його робота безпосередньо пов'язана з керуванням автотранспорту. Тому позбавлення водійських прав, як зауважує апелянт, позбавить його роботи, а отже можливості заробляти на прожиття, та поставить його сім'ю у край скрутне матеріальне становище.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_4, 14.04.2016 о 22 год. 15 хв., керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Києві, по бул. Перова, 16, водій підозріло маневрував по дорозі. У водія були виявлені явні ознаки алкогольного сп'яніння. Проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, проводився за допомогою алкотестера «Драгер» №6810 результат тесту № 3132 склав 0.52% о.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4 та його захисника, які підтримав апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, заслухавши пояснення учасників і їх відповіді на запитання суду, дослідивши в присутності учасників процесу матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.8 п.4 ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Так, призначаючи ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд першої інстанції, враховуючи, що правова конструкція санкції ч.1 ст.130 КУпАП є альтернативною, не обґрунтував в мотивувальній частині постанови, з яких підстав він дійшов до висновку про призначення такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, яке є суворішим видом стягнення в порівнянні зі штрафом, який також передбачений в санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Як зазначено в ч.2 ст.30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Проте судом першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зазначених вимог закону в повному обсязі дотримано не було. Зокрема, в оскаржуваній постанові суд зазначив, що при накладенні стягнення суд, відповідно до ст.33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, які б пом'якшували чи обтяжували його відповідальність. Втім наклав на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за наявності в санкції ч.1 ст.130 КУпАП альтернативного більш м'якого виду стягнення у виді штрафу, при цьому не перевірив та не врахував належним чином даних про особу ОСОБА_4

Разом з тим, в при судовому розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та надав пояснення. Зокрема, він пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється, готовий понести справедливе покарання та зобов'язується в подальшому будь-яких інших правопорушень не вчиняти. До того ж, як вірно вказано в апеляційній скарзі та підтверджено ОСОБА_4 в судовому засіданні, раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався.

Також суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, 2001 року народження, який є інвалідом дитинства, що підтверджується копією посвідчення, долученої до матеріалів справи, та дружину, яка здійснює догляд за дитиною. Крім того , суд виходить з доданих письмових доказів ( довідки про місце роботи від 22.09.2016 року в ООО «Дистрибьютор Сервіс» та копії трудового договору від 16.10.2015, між ООО «Дістрібьютор Сервіс та ОСОБА_4) , що він працює на даному підприємстві водієм і це є головним джерелом доходів його родини . При цьому, як пояснив ОСОБА_5 в судовому засіданні, позбавлення його водійських прав позбавить його роботи, а отже можливості заробляти на прожиття та поставить його сім'ю у край скрутне матеріальне становище.

Таким чином, враховуючи обставини правопорушення і критичне відношення до них з боку правопорушника, його щире каяття, те що він є єдиним годувальником у родині, працює офіційно водієм та позбавлення його водійських прав позбавить його роботи і як наслідок джерел до існування , позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП , що відповідно до п.1 ч.1 ст. 34 та ч.2 ст. 34 КУпАП судом апеляційної інстанції визнано обставинами, які пом'якшують відповідальність, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляції щодо зміни адміністративного стягнення на більш м'який - у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 08.08.2016, якою ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік, − змінити в частині накладення адміністративного стягнення, обравши інший, більш м'який вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП на накласти на нього штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , тобто 3 400 грн. ( три тисячі чотириста грн.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копія повного рішення по скарзі на постанову протягом трьох днів надсилається особі щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1280/2016

Категорія: ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Федосєєв С.В.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.