Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2016 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, Київський Майдан, 6/30, Волинської області, працюючий водієм у ФОП ОСОБА_3, інваліда ІІІ-ї групи, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 275 гривень 60 копійок судового збору.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.08.2016 року, о 04 год. 30 хв., в м. Луцьку, по вул. Рівненській, Волинської області, керував транспортним засобом, марки «Вольво», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги, передбачені п.2.9 (а) ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не оспорюючи правильності кваліфікації його дій, вважає постанову суду в частині накладеного стягнення необґрунтованою. Посилається на те, що суд при накладенні на нього стягнення не врахував у відповідності до ст. 33 КУпАП усі помякшуючі обставини та характеризуючі дані. Просить врахувати, що він є інвалідом ІІІ-ї групи, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, та неповнолітній брат дружини, який є інвалідом дитинства. Вказує, що позбавлення права керування транспортними засобами погіршить його матеріальне становище, оскільки його робота є основним джерелом доходів. Просить на підставі ст.22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не зявився про причини своєї неявки на повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 1 ст. 130 КУпАП, та правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними у ній доказами та ніким не оспорюються, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Доводи апеляційної скарги про те, що при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень та один рік позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував дані про особу правопорушника, що він є інвалідом ІІІ-ї групи, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, та неповнолітнього брата дружини, який є інвалідом дитинства, та ту обставину, що автомобіль є єдиним джерелом заробітку для існування його родини, вважаю необґрунтованими, оскільки суд обрав правопорушнику таке стягнення, яке є засобом виховання правопорушника і запобігання вчинення ним нових правопорушень.

Постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування за обставин, викладених в апеляційній скарзі, немає.

З вищенаведених підстав апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає

Керуючись ст. 293-294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2016 року щодо нього без змін.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області ОСОБА_1