АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю:

особи, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

захисників ОСОБА_3,

ОСОБА_4

учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 124 КпАП України,

в с т а н о в и в:

Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою судді, 20 січня 2015 року о 08 год. 25 хв. ОСОБА_2 в м. Києві по вулиці Центральній, керуючи автомобілем НОМЕР_1,перед початком обгону не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, унаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 14.2(а) «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі-Правил), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Своє рішення суддя місцевого суду вмотивував тим, що ОСОБА_2 винуватий у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, однак оскільки на час розгляду справи про адміністративне правопорушення строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 38 КпАП України, закінчився, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, посилаючись на те, що постанову ухвалено з порушенням вимог чинного законодавства України, при її винесенні не враховано всі фактичні обставини справи, не вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано належну правову оцінку всім доказам.

Апелянт зазначав, що суддя місцевого суду в оскаржуваній постанові надав перевагу показанням ОСОБА_5 та наданому ним висновку експерта № 8ат від 12 лютого 2015 року, при цьому не врахував покази апелянта, не надав належної оцінки долученому апелянтом висновку експерта № 1-01/04 від 01 лютого 2015 року, та не взяв до уваги висновок експерта № 47 від 12 листопада 2015 року, якими підтверджується винуватість ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді. Суддя місцевого суду надав неправильну оцінку повторно складеній схемі дорожньо-транспортної пригоди, якою було уточнено межі перехрестя вулиць Центральної та Колекторної, розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди та місцезнаходження знаку обмеження дозволеної швидкості руху 40 км./год.

Крім того, суддя місцевого суду не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5, з метою доведення його невинуватості, змінив свої показання, вказавши, що він вмикав покажчик лівого повороту при обгоні автомобіля «Хундай», однак в своїх первинних поясненнях від 20 січня 2015 року та додаткових поясненнях від 30 січня 2015 року ОСОБА_5 про це не повідомляв. Крім того, такі пояснення останнього суперечать поясненням апелянта, даним протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_5, та даним експертного висновку № 1-04 від 01 лютого 2015 року.

Апелянт зазначав, що суддя місцевого суду не дотримався вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №11 № 7 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КпАП України» щодо необхідності розгляду справ про адміністративне правопорушення відносно двох або більше осіб, унаслідок спільних дій яких сталося дорожньо-транспортна пригода, в одному провадженні, що на думку апелянта, дає підстави для сумніву в об'єктивності винесеного суддею рішення.

Крім того, зазначав про порушення його права на захист, що полягало в ненаданні суддею місцевого суду 27 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року його захисникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для ознайомлення матеріалів справ відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_2, та копії постанови Дарницького районного суду від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5, заяву про ознайомлення з матеріалами справи від 27 листопада 2015 року до матеріалів справи не долучено.

Зазначав про порушення суддею місцевого суду вимог «Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді» , оскільки на аркушах 151, 152, 153 тому 1 справи про адміністративне правопорушення відносно апелянта наявні схеми дорожньо-транспортної пригоди, які ніким не підписані, з опису матеріалів справи також неможливо отримати інформацію про вміст документів, які в ній знаходяться. Суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення відмовив у фіксуванні судових засідань технічними засобами.

Зазначав, що з урахуванням усіх фактичних обставин справи, його винуватість у вчиненому правопорушенні не доведена, постанова судді місцевого суду не вмотивована, винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про винуватість ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді.

Постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського обласного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу за викладених у ній обставин, пояснення іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді місцевого суду законною та обґрунтованою, вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши доводи скарги, викладені апелянтом, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КпАП України.

Відповідно до пункту 10.1. Правил, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно пункту 14.2 (а) перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону.

Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, за обставин, викладених у постанові судді, є обґрунтованим та підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, дослідженими й належно перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано об'єктивну оцінку.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 від 20 січня 2015 року, схемами дорожньо-транспортної пригоди від 20 січня 2015 року, складеними 20 січня 2015 року та 29 січня 2015 року, на яких зображено напрямок руху транспортних засобів, механічні пошкодження та розташування транспортних засобів після зіткнення, та які підписані ОСОБА_2 без зауважень, поясненнями ОСОБА_5, з яких убачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, який порушив вимоги пунктів 10.1 та 14.2 (А) Правил, висновком автотехнічної експертизи №8 ат від 12 лютого 2015 року, з якого убачається, що в діях водія «Хундай» ОСОБА_2, з технічної точки зору, убачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 14.2 (а) Правил.

При цьому суд погоджується з висновком судді місцевого суду про те, що висновок автотехнічного дослідження №1-01/04 від 01 квітня 2015 року (том 1, а.с.33-48) не може бути належним доказом, оскільки експертом не було в повній мірі враховано механізм пошкоджень обох транспортних засобів, а вихідні дані швидкості автомобілів взято зі слів ОСОБА_2

Суддя місцевого суду також обгрунтовано не взяв до уваги дані висновку експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № 47 від 12 листопада 2015 року (том 1, а.с. 154-156), так як в ньому не зазначено, яким чином експерт дійшов висновку про те, що недотримання саме водієм ОСОБА_5 вимог п. 14.6 Правил знаходиться у причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у експертному дослідженні № 1-01/04 від 01 квітня 2015 року зазначено, що в даній дорожній ситуації у діях водія автомобіля «Лексус» ОСОБА_5 убачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, а згідно висновку експертного дослідження № 47 від 12 листопада 2015 року, ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. 14.6 (а) Правил. З наведеного убачається, що вищевказані висновки фактично суперечать один одному в частині зазначення механізму дій водія ОСОБА_5 в дорожній ситуації.

Як убачається з оскаржуваної постанови, суддею місцевого суду було надано відповідну оцінку експертним дослідженням № 1-01/04 та № 47 та наведено мотиви відхилення цих доказів, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

Як убачається з дослідженого під час апеляційного розглядувисновку судової автотехнічної експертизи № 8-02/1308 від 19 квітня 2016 року, зіткнення автомобілів «Лексус», номерний знак НОМЕР_3 та «Хундай», номерний знак НОМЕР_4, сталося в межах перехрестя вул. Центральної, Садової та Колекторної. При розташуванні місця зіткнення транспортних засобів, яке зафіксоване на схемі дорожньо-транспортної пригоди від 20 січня 2015 року, з технічної точки зору в діях водія автомобіля НОМЕР_5, вбачаються невідповідності вимогам п. 14.6.(а) Правил, і що останній мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Хундай», номерний знак НОМЕР_4, для чого йому необхідно було виконати вимоги п. 14.6.(а) Правил.

Ретельно дослідивши зазначений висновок експертизи, приходжу до переконання, що він не спростовує висновків судді місцевого суду, оскільки посилання експерта на те, що зіткнення автомобілів сталося в межах перехрестя вул. Центральної, Садової та Колекторної, не може бути визнане таким, що відповідає дійсним обставинам справи, так як в пункті 2 висновку прямо зазначено про те, що встановити експертним шляхом розташування місця зіткнення вказаних вище автомобілів не видається можливим. Враховуючи, що експертне дослідження було проведено на основі необ'єктивних вихідних даних, його висновки не можуть бути визнані обгрунтованими.

Отже, суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість водія ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 10.1, 14.2 (а) Правил, який перед початком обгону не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не переконався, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону, унаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус» під керуванням ОСОБА_5, спричинивши пошкодження транспортних засобів, та правильно кваліфікував дії водія ОСОБА_2 за статтею 124 КпАП України.

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1, 14.2 (а) Правил знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди та її наслідками.

При розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КпАП України, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неврахування суддею місцевого суду під час розгляду справи його пояснень та надання невірної оцінки висновку експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № 47 від 12 листопада 2015 року та висновку автотехнічного дослідження №1-01/04 від 01 квітня 2015 року вважаю безпідставними, оскільки суддя місцевого суду в оскаржуваній постанові належним чином мотивував відхилення ним зазначених доказів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суддя місцевого суду не надав належну оцінку поясненням ОСОБА_5, який у своїх поясненнях від 20 січня 2016 року та 30 січня 2016 року не зазначав про увімкнення ним покажчика лівого повороту при обгоні, а під час судового розгляду справи надав протилежні пояснення, є необґрунтованими та не спростовують висновків про наявність у діях ОСОБА_2 порушень вимог п.п.10.1, 14.2 (а) Правил . Як убачається з оскаржуваної постанови, суддя місцевого суду дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення на підставі аналізу усіх зібраних по справі доказів в їх сукупності, а не лише на основі пояснень ОСОБА_5 Крім того, суд розглядає справу лише у межах складеного протоколу саме відносно дій ОСОБА_2, та достовірність пояснень водія ОСОБА_5 у частині увімкнення ним показника повороту у даному випадку не впливає на правильність висновків судді місцевого суду.

Твердження апелянта про наявність підстав для сумніву в об'єктивності оскаржуваного рішення у зв'язку з недотриманням суддею місцевого суду вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №11 № 7 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КпАП України», у частині розгляду протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в одному провадженні, не можуть бути прийняті до уваги. Постанова Пленуму Верховного Суду України за своєю правовою природою не належить до нормативно-правових актів, оскільки не є результатом правотворчої діяльності та не має обов'язкового характеру. Натомість, постанови Пленуму Верховного Суду України носять рекомендаційний характер та містять роз'яснення щодо застосування судами загальної юрисдикції певних норм і приписів законів.

Доводи апеляційної скарги про ненадання суддею місцевого суду захисникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 27 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року для ознайомлення матеріалів справи, відсутність у справі заяви захисників про ознайомлення від 27 листопада 2015 року, та про порушення суддею місцевого суду вимог «Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді» через наявність на аркушах 151, 152, 153 тому 1 не підписаних схем дорожньо-транспортної пригоди, ретельно перевірялися під час апеляційного розгляду та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення убачається, що 02 грудня 2016 року захисник ОСОБА_4 ознайомився із матеріалами адміністративної справи (том, а.с. 171). У матеріалах справи також наявна заява захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 27 листопада 2015 року (а.с.а.с. 172,173), на не долучення якої міститься посилання у апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення суддею місцевого суду норм процесуального права через відмову у фіксуванні судового процесу технічними засобами є такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки чинним Кодексом про адміністративні правопорушення України повна фіксація судового засідання технічними засобами не передбачена.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді місцевого суду і були підставами для її скасування та закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва Мельник В.В.