П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Канів Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

за участю особи, щодо якої закрите

провадження у справі ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

потерпілого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року провадження у справі щодо ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 визнаний винний в тому, що 08 жовтня 2015 року в 20 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Пежо», реєстраційний номерний знак ІНФОРМАЦІЯ_2, рухався на перехресті бульвару І.Лепсе та проспекту Відрадному в м. Києві, в другорядній дорозі, та в порушення п. 16.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не надав дорогу автомобілю «Шевроле», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Суд закрив провадження у справі, оскільки дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) відбулася 08 жовтня 2015 року, а відтак на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження справі щодо нього за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неповно встановлені необхідні для вирішення справи обставини та порушено норми матеріального і процесуального законодавства, зокрема суд не допитав свідка, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, на допиті якого він наполягав.

Апелянт звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення направлялись до управління поліції на дооформлення, проте, недоліки, на які вказав суд, усунені не були, що унеможливлює відтворення об'єктивної картини ДТП.

ОСОБА_2 зазначає, що суд не взяв до уваги те, що інший учасник ДТП ОСОБА_4 виїхав на заборонений сигнал світлофору, чим порушив ПДР України.

Таким чином, на думку апелянта, суд необгрунтовано прийняв до уваги позицію працівника поліції про причини ДТП, котрий сам не був присутнім на місці події.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що судом не досліджувалась можливість уникнення ДТП іншим учасником ДТП.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що в скоєні ДТП винен ОСОБА_4, оскільки саме останній перетинав перехрестя на червоний сигнал світлофору з перевищенням допустимої швидкості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення, уповноважена на це особа вказала на порушення водієм ОСОБА_2 п. 16.1 ПДР України, оскільки він, керуючи автомобілем «Пежо», реєстраційний номерний знак ІНФОРМАЦІЯ_2, при повороті з головної дороги на другорядну не надав перевагу автомобілю «Шевроле» під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

В той же час, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, фактичні обставини ДТП виклав у невідповідності до протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень самих учасників ДТП.

Як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 стверджують, що вони рухались по проспекту Відрадному в м. Києві в зустрічних напрямках. Ця обставина знайшла своє відображення в протоколі про адміністративне правопорушення та в схемі з уточненнями місця ДТП.

Всупереч цим доказам судом було встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем « Пежо» на перехресті бульвару І.Лепсе та проспекту Відрадному в м. Києві, рухався по другорядній дорозі та не надав дорогу автомобілю «Шевроле», який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, чим порушив п. 16.1 ПДР України.

Зазначаючи вказаний пункт ПДР України, суд фактично послався на п. 16.11 ПДР України, яким передбачений порядок проїзду нерегульованих перехресть.

Оскільки ст. 124 КУпАП є бланкетною нормою, суд, виходячи з принципу диспозитивності, не міг самостійно встановлювати порушення іншого пункту ПДР України, окрім того, що зазначено в протоколі.

Враховуючи те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 294 КупАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та прийняти нову.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній інстанції пояснив, що він, рухаючись по проспекту Відрадному в м. Києві, здійснював лівий поворот в напрямку вул. Суздальської на зелений сигнал світлофору. Майже закінчивши маневр, він відчув удар, який прийшовся в праву частину його автомобіля. ОСОБА_2 вважає, що інший учасник ДТП, водій автомобіля «Шевроле» ОСОБА_4, рухався з перевищенням допустимої швидкості на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого відбулося зіткнення їх автомобілів.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_6, ДТП за участю автомобілів «Пежо» та «Шевроле» сталася в момент завершення автомобілем «Пежо» маневру - повороту ліворуч з проспекту Відрадного на вул. Суздальську, який він здійснював на зелений сигнал світлофору.

Інший учасник ДТП - водій автомобіля «Шевроле» ОСОБА_4 пояснив в апеляційному суді, що він рухався по проспекту Відрадному. Перетинаючи перехрестя з бульваром І.Лепсе та вул. Суздальською несподівано перед ним з'явився автомобіль «Пежо», який виконував лівий поворот на вул. Суздальську. Ним було здійснене екстрене гальмування, проте уникнути зіткнення не вдалося.

Виходячи з цих доказів, апеляційним судом встановлено, що автомобілі «Пежо» під управлінням ОСОБА_2 та «Шевроле» під управлінням ОСОБА_7 рухалися по проспекту Відрадному в зустрічному напрямку.

Ця обставина підтверджується схемою місця ДТП, відповідно до якої, місцем ДТП є регульоване перехрестя проспекту Відрадного та бульвару І.Лепсе і вул. Суздальської.

Як зазначено в схемі місця ДТП, що підтверджують також ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в момент ДТП на перехресті світлофорні об'єкти працювали.

Отже, в такому випадку, відповідно до п. 16.1 ПДР України при перетині перехрестя знаки приорітету не діють.

З огляду на викладене, водій, виконуючи поворот ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, який рухається в зустрічному напрямку.

Таке правило передбачене п. 16.6 ПДР України.

Проте ОСОБА_2 стверджує, що в той час, коли він рухався на зелений сигнал світлофору, для ОСОБА_4 горів червоний сигнал. Свій довод він підтверджує показаннями свідка ОСОБА_8 Після ДТП він та свідок стали по різні сторони перехрестя і встановили, що коли на проспекті Відрадному, з тієї сторони, звідки рухався автомобіль під управлінням ОСОБА_2 горить зелений сигнал світлофору, то з протилежної сторони, звідки рухався ОСОБА_4, горить червоне світло.

Проте такі пояснення не можуть бути прийняті судом як доказ, оскільки вони не підтверджують рух автомобіля «Шевроле» безпосередньо перед зіткненням на заборонений сигнал світлофору, а інших доказів на підтвердження цих обставин апеляційному суду не надано. При цьому як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 було заявлено, що у них відсутні докази, які не досліджувались раніше. Крім того, ними не заявлялось клопотання про витребування інших доказів, які вони об'єктивно не можуть надати суду.

Виходячи з загальних принципів про неупередженість і безсторонність суду, визначених ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням принципу диспозитвиності, суд увалює рішення на наявних доказах.

Оскільки апеляційним судом розглядається справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, в даному провадженні встановлювати порушення іншим учасником ДТП ПДР України, а саме як стверджує ОСОБА_2, що водій ОСОБА_4 рухався на заборонений сигнал світлофору, є недопустимим.

Оскільки такий факт не встановлений, з урахуванням положень п. 1.4 ПДР України, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати, що й інші учасники виконують ці правила, апеляційний суд виходить з того, що як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 рухались у зустрічному напрямку на сигнал світлофору, який дозволяє це робити.

ОСОБА_2 стверджує, що зіткнення автомобілів відбулося в той момент, коли він вже закінчував поворот ліворуч. Тим самим він підтверджує те, що маневр ним ще не закінчений. Такі показання узгоджується зі схемою місця ДТП, відповідно до якої місце зіткнення позначено на перехресті, а не на вул. Суздальській, куди повертав ОСОБА_2

ОСОБА_2 також вважає, що водій ОСОБА_4 рухався з перевищенням допустимої швидкості, що також, на його думку, є причиною ДТП.

В той же час, як зазначено вище, апеляційний суд не розглядає справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, а тому давати оцінку його діям не може. Крім того, будь-яких об'єктивних даних, які підтверджували б рух іншого учасника ДТП з перевищенням швидкості та на заборонений сигнал світлофору, суду не надано.

Разом з тим, відповідно до схеми місця ДТП, на смузі руху автомобіля «Шевроле» позначений слід гальмування довжиною 6 метрів, який закінчується біля лівого заднього колеса цього автомобіля.

Дана обставина свідчить про те, що водій ОСОБА_4 здійснював екстренне гальмування, намагаючись уникнути зіткнення.

На підставі викладених доказів, апеляційний суд встановив, що 08 жовтня 2015 року, приблизно в 20 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Пежо», реєстраційний номерний знак ІНФОРМАЦІЯ_2, рухався по проспекту Відрадному в м. Києві, на регульованому перехресті, з бульваром І.Лепсе та вул. Стальського, виконуючи лівий поворот на зелений сигнал світлофору, не дав дорогу автомобілю «Шевроле» під керуванням водія ОСОБА_4, чим допустив зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження.

В його діях є невідповідність п. 16.1 ПДР України, що знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладене не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Враховуючи те, що строк накладення адміністративного стягнення сплинув, відповідно до ст. 247 п. 7 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294, 247 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за закінченням строків накладення адміністративного стягнення скасувати.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі ст. 38 КУпАП провадження у справі закрити у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун