Справа № 428/5910/16-п
Провадження № 33/782/80/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, першого заступника начальника головного управління ДФС у Луганській області, який мешкає у м. Лисичанську Луганської області, по вул. Тухачевського, 53/10,

подану на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.07.2016 року, якою ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за п.6ч.1 ст. 212-2 КпАП України і на нього накладено відповідне стягнення,

встановила:

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП України, із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 850 грн, та стягнутий судовий збір - 275,6 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що, він, виконуючи функціональні обов'язки начальника ГУ ДФС у Луганській області у січні 2016 року, у порушення вимог ст.5,37 Закону України "Про державну таємницю",п.3 Порядку організації та забезпечення режиму секретності у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях", затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 року за № 939, незважаючи на лист УСБУ у Луганській області від 16.01.2016 року про недопущення реорганізації відділів РСО без згоди органів СБУ , здійснив заходи по скороченню штату РСО ГУ ДФС у Луганській області з 3-х до 2-х одиниць, що призвело до послаблення працівниками цього відділу контролю за забезпеченням режиму секретності та потягло за собою створення умов для розголошення секретної інформації,втрати матеріальних носіїв секретної інформації та просоченню (витоку) такої інформації в установі.

Дані порушення були виявлені під час проведення планової перевірки стану охорони державної таємниці у ГУ ДФС України у Луганській області від 13.04.2016 року працівниками УСБУ у Луганській області ( акт № 63/26/3618).

На постанову суду ОСОБА_2 подав доповнену апеляційну скаргу, де просив відновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та закрити провадження по адміністративній справі , у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначив при цьому, що суд, всупереч вимогам ст. 268 КпАП України, розглянув справу у його відсутність, не впевнившись у тому, що він належним чином був повідомлений.

Отримавши письмові відповіді з відділення "Укрпошти", він дізнався, що виклик його судом у судове засідання на 07.07.2016 року надійшов до відділення зв'язку 16.06.2016 року, в період його знаходження на лікарняному, а вдруге - під час його відпустки, коли він не знаходився у м. Сєвєродонецьку Луганської області ( 01.07.2016 року).

Крім того, на думку заявника, суд, у порушенні вимог ст. 280 КпАП України, під час розгляду справи не з'ясовані та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, заявник наголошує на тому, що фактично реорганізації відділу РСО у ГУ ДФС у Луганській області не відбувалось, він функціонує на даний час і відповідного погодження, передбаченого у п.34 Порядку організації та забезпечення режиму секретності у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях", затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 року за № 939, ця дія не потребувала.

Крім того, у матеріалах справи відсутній відповідний наказ ДФС України про те, що він, ОСОБА_2, у січні 2016 року він виконував обов'язки начальника ГУ ДФС України у Луганській області. Та обставина, що він, у виконання наказу № 95 від 09.09.2015 року, відповідно до графіку взаємозамін, виконував обов'язки ОСОБА_3 під час перебування того на лікарняному, не підтверджує наведеного у протоколі про адміністративне правопорушення факту виконання ним таких функцій.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що погоджена с ДФС України організаційна структура ГУ ДФС у Луганській області із 2-ма одиницями відділу РСО подавався ним на затвердження Голові ДФС України ОСОБА_4 із супровідним листом, який він, ОСОБА_2 підписав у якості першого заступника ГУ ДФС України. Ця організаційна структура і затверджена Головою ДФС. У матеріалах справи такі документи також відсутні і судом не перевірялись.

Заявник також не погоджується із твердженням, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду про те, що скорочення працівників РСО призвело до того, що послабився контроль за державною таємницею, а виявлені під час перевірки порушення ( відсутність підписів працівників РСО про ознайомлення з документами, підсумкових записів у журналах, внутрішніх описів у робочих папках тощо) створюють умови для розголошення секретної інформації,втрати матеріальних носіїв секретної інформації та просоченню (витоку) такої інформації в установі.

Підтверджень такого причинно-наслідкового зв'язку між діями заявника та зазначеними у протоколі наслідками у матеріалах справи не міститься.

Під час апеляційного перегляду матеріалів адміністративного провадження :

Головний спеціаліст УСБУ у Луганській області ОСОБА_5 підтвердив, що він складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 від 18.05.2016 року, підписав його перед ознайомленням ОСОБА_2 із цим протоколом. Зазначає, що ОСОБА_2 дійсно виконував обовязки керівника ГУ ДФС України у Луганській області під час його незаконних дій по скороченню чисельності ( і таким чином реорганізації) відділу РСО, які і призвели до наслідків у вигляді створення умов для витоку державної таємниці.

Разом з тим, ОСОБА_5, що виявлені під час перевірки порушення п.98,114,255, 262, Порядку організації та забезпечення режиму секретності у державних органах від 18.12.2013 року за № 939 зазначених обовязків ОСОБА_2 не стосуються. Зазначив, що порушення це триваюче, оскільки у період з січня по травень 2016 року сектор РСО ГУ ДФС України працював у кількості 2-х працівників.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона наразі виконує обовязки керівника ГУ ДФС України у Луганській області з 26 січня 2016 року, на підставі наказу Голови ДФС України ОСОБА_4 від 26.01.2016 року і надала на це письмову згоду, оскільки, в ГУ не було тривалий час керівника.

Свідок зазначила, що їй відомо про те, що з грудня 2015 року ДФС України низкою наказів довело до відома ГУ ДФС у Луганській області граничну чисельність цього підрозділу. На виконання наказів ГУ ДФС почало погодження чисельності працівників із ДФСУ, яке згодом затвердило подану організаційну структуру.

Згодом, у травні 2016 року, відповідно до приписів, викладених у акті перевірки УСБУ у Луганській області від 13.04.2016 року, та на їх виконання, вона звернулась з листом до ДФСУ з проханням збільшити чисельність працівників сектору РСО до 3 осіб.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що працює начальником відділу організації роботи ГУ ДФС у Луганській області. Відповідно до наказу № 17 від 11.01.2016 року, № 996 від 25.12.2015 року, 3 978 від 11.12.2015 року ДФСУ довело до відома ГУ ДФС у Луганській області граничну чисельність працівників управління. Ці накази, у свою чергу, базувались на вимогах постанов КМУ ( № 840) щодо скорочення чисельності працівників. Строки виконання цих наказів датувались 18.01.2016 року. У звязку із тим, що в.о. керівника ГУ ДФС України у Луганській області ОСОБА_3 був на лікарняному, то відповідну складену організаційну структуру ГУ ДФС у Луганській області та супровідний лист підписав перший заступник керівника ОСОБА_2 і про це окремо зазначено у супровідному листі, із поясненням підстав відсутності підпису ОСОБА_3 та з урахуванням виконання строків, зазначених у наказах.

Вивчивши витребувані із Сєвєродонецького міського суду Луганської області матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_2, зміст його апеляційної скарги, зміст пояснень допитаних осіб та свідків, зміст додатково долучених під час розгляду справи документів, вважаю, що наведені у ній обставини є обґрунтованими та такими, що дають підставу задовольнити заявлені апеляційні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2, перебуваючи на лікарняному та у відпустці поза межами м. Сєвєродонецька Луганської області ( що підтверджено відповідними документами, доданими до апеляційної скарги на а.п. 60-67), не отримав повідомлення суду про час та місце розгляду справи та був позбавлений можливості особисто надавати свої пояснення та здійснювати захист своїх інтересів, його клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду підлягає задоволенню, а підстави пропуску строку оскарження поважними.

Відповідно до змісту протоколу № 26/4869 від 18.05.2016 року, змісту постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.07.2016 року ОСОБА_2 вчинив дії по незаконному скороченню (реорганізації) сектору РСО, перебуваючи на посаді в.о. керівника ГУ ДФС України.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що це твердження та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до п.10 Положення про Головне Управління ДФС України у Луганській області ( а.п.14-20) зазначено, що керівник управління призначається відповідним наказом Голови ДФС України, відповідно до діючого законодавства.

У відповіді, наданій на запит апеляційного суду від 14.09.2016 року вбачається, що обовязки керівника ГУ ДФС у Луганській області у січні 2016 року, на підставі наказа голови ДФСУ від 30.12.2014 року за № 2199-0 виконував ОСОБА_3, а, на підставі наказу № 95 від 09.09.2015 року ( виданого ОСОБА_3С.) під час його лікарняного, відпустки, відрядження тощо) виконував, зокрема, ОСОБА_2

Починаючи з 26.01.2016 року, в.о. керівника ДФС України у Луганській області виконує ОСОБА_6, на підставі наказу Голови ДФСУ ОСОБА_4 № 120-о від 26.01.2016 січня. Підставою для ухвалення такого наказу була письмова згода ОСОБА_6 та лист ГУ ДФС у Луганській області від 19.01.2016 року про відсутність посади керівника.

Крім того, як вбачається із наданого ОСОБА_2 супровідного листа та переліку організаційної структури, він спрямував погоджену організаційну структуру із вищестоящими органами із супровідним листом, підписавши його як перший заступник начальника ГУ ДФС у Луганській області, із поясненням підстав неможливості отримати підпис керівника ОСОБА_3 та, враховуючи терміни виконання наказів ДФСУ про скорочення чисельності працівників.

Цю обставину підтвердила свідок ОСОБА_7

Таким чином, висновки суду першої інстанції про дії ОСОБА_2 по скороченню штату сектору РСО у якості в.о. керівника ГУ ДФС України у Луганській області не знайшли своє підтвердження і не обґрунтовані іншими доказами.

Як вбачається із змісту судової постанови, внаслідок дій ОСОБА_2 настали наслідки у вигляді того, що були створені умови для витоку державної таємниці. Про це йдеться і у тексті складеного протоколу про адміністративне правопорушення ( а.п.1 зворот)., Водночас, у складеному за результатами перевірки акті перевірки працівниками УСБУ стану охорони державної таємниці від 13.04.2016 року ( а.п. 25-27) зазначено, що «охорона державної таємниці здійснюється з окремим порушеннями законодавства про державну таємницю». Це порушення п.98,114,255, 262 Порядку….

Як зазначив у судовому засіданні головний спеціаліст УСБУ у Луганській області ОСОБА_5, ці перелічені порушення діяльності ОСОБА_2 не стосуються, оскільки носять технічний характер ( описи у службових папках, відсутність поіменного списку осіб, які мають доступ до режимного приміщення, реєстрація папок за формою 31 тощо).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП України, порушення законодавства про державну таємницю тягне за собою адміністративну відповідальність, зокрема, у випадку невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці. Тобто, законодавець передбачає настання відповідальності за не вчинення перелічених у диспозиції статті дій, які особа може та повинна здійснювати. Крім того, п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП України не містить у собі обовязку настання будь-яких наслідків у результаті не вчинення цих дій.

При розгляді матеріалів щодо ОСОБА_2 суд першої інстанції не зясував цих обставин, зокрема, межі посадових обовязків ОСОБА_2, його повноважень як субєкта вчинення цього адміністративного правопорушення ( зокрема, у контексті п.3, 32,34 Порядку…, зазначених у протоколі), не вчинення яких створювало б підстави для притягнення його до відповідальності за цією статтею закону, причинно-наслідковий звязок між діями ОСОБА_2 ( а не його бездіяльністю) та тими порушеннями, які виявились під час перевірки і щодо причин виникнення таких порушень керівник сектору РСО ОСОБА_8 взагалі не був допитаний ані під час перевірки, ані під час складання протоколу.

Враховуючи вищезазначені, перевірені під час апеляційного перегляду справи обставини, вважаю, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП України, тому, діючи на підставі п.1 ст. 247 КпАП України, вважаю за необхідне постанову суду першої інстанції від 11.07.2016 року скасувати, а провадження по справі закрити.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.247,280,294 КпАП України, суддя

постановила:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.07.2016 року як пропущений з поважних підстав.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.07.2016 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн у прибуток держави, та судовий збір у розмірі 275,6 грн - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП України, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України - у зв'язку із відсутністю у його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення .

Постанова є остаточною та такою, що оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун