Справа № 442/3926/16-п
Провадження №3/442/671/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2016 року суддя Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області Крамар О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника сектору ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

●ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого поліцейським Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,-

- за ст.. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 24.05.2016 року о 02 год. 40 хв., в м.Стебнику по вул..Дрогобицькій керуючи автомобілем RENAULT DOKKER, д.н.з. 14 0329 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, та забезпечити керувати ним, внаслідок чого допустив перекидання транспортного засобу, транспортний засіб пошкоджено.

ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому не визнав та просить призначити у справі автотехнічну експертизу про, що подав відповідне клопотання. Окрім цього подав клопотання про закриття провадження на підставі ст.. 247 КУпАП, у зв»язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи приходжу до наступного:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 № 133276, ОСОБА_1 24.05.2016 року о 02 год. 40 хв., в м.Стебнику по вул..Дрогобицькій керуючи автомобілем RENAULT DOKKER, д.н.з. 14 0329 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, та забезпечити керувати ним, внаслідок чого допустив перекидання транспортного засобу, транспортний засіб пошкоджено.

В даному протоколі ОСОБА_1 зазначив: «з порушенням згідний», окрім цього в клопотанні про закриття провадження на підставі ст.. 247 КУпАП, у зв»язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності, ОСОБА_1 також визнає свою вину, а тому клопотання про призначення авто технічної експертизи, вважаю недоречним та таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про закриття провадження на підставі ст.. 247 КУпАП, у зв»язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності, хочу зазначити наступне:

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини; 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо.

Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках):

- небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій;

- при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб;

- шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена. Крайня необхідність через її правомірність та відсутність складу правопорушення виключає адміністративну, але не виключає цивільно-правову відповідальність.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо, дикі або домашні тварини, наприклад під час їхнього нападу на людину; джерела підвищеної небезпеки, наприклад несправна автомашина; людина, що заподіює або загрожує завдати шкоди охоронюваним законом інтересам.

Коментована стаття передбачає, що небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається (у цьому, до речі, проявляється одне з істотних відмінностей крайньої необхідності від необхідної оборони). Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об'єктивний, так і суб'єктивний критерії, проте визначальним має бути об'єктивний критерій. У законі немає вказівки на те, щоб заподіювана шкода була найменшою з усіх можливих, ця шкода лише повинна бути менш значною порівняно із відверненою.

Таким чином аналізуючи наведене вище, критично оцінюю доводи ОСОБА_1, що він діяв в стані крайньої необхідності, водночас вбачаю в його діях, ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та вважаю за доцільно застосувати до нього вид адміністративного стягнення передбаченого даною статтею.

При обранні адмінстягнення також враховую особу винного, характер вчиненого правопорушення та наслідки.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з правопорушника, на якого накладено адміністративне стягнення судовий збір.

Керуючись ст.ст. 40-1, 221, 276, 283 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 275,60 грн. судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає предявленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Крамар О.В.