Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/241/16 Головуючий в 1-й інстанції: Громова І.Б.
Єдиний унікальний № 317/911/16-п
Категорія: ст. 130 ч. 2 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції: Шаповал О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Шаповал О.С., розглянувши 22 серпня 2016 року у м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду у присутності захисника адвоката Козлова О.Ю. апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року,

встановила:

Постановою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб. Постановлено стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою судді, 29.01.2016 року о 23 годині 10 хвилин ОСОБА_3 по вул. Козакова в м. Запоріжжі керував транспортним засобом ВА321063 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (почервоніння очей, тремтіння рук, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медогляду відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 23.02.2016 року, посилаючись на те, що він не був повідомлений судом про місце і час розгляду справи, внаслідок чого був позбавлений права взяти участь у розгляді справи, чим були порушені його права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, а у порушення вимог ст. 285 КУпАП копію постанови судді від 23.02.3016 року він отримав лише 28.07.2016 року.

Після поновлення строку на оскарження апелянт просить постанову судді скасувати та закрити справу, зазначивши, що він не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння і суд не мав права розглядати справу без належного повідомлення його за три доби до дня розгляду.

Апелянт, будучи належним чином повідомлений про дату та місце розгляду апеляційної скарги /а.с. 25/, в судове засідання не з'явився, проте надав повноваження захиснику, з яким уклав угоду за № 08/01/16, яка додана до апеляційної скарги і представлена захисником під час апеляційного розгляду.

В судовому засіданні захисник підтвердив, що неявка його підзахисного не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті без його участі, клопотань та заяв не подав, у зв'язку з чим, справа розглядається в межах апеляційної скарги і по наявним в ній матеріалам та доказам.

Захисник підтримав клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді з підстав, наведених в апеляційній скарзі, яке просить задовольнити.

Як свідчать матеріали справи і не спростовано під час апеляційного розгляду, апелянт в суд першої інстанції 15.02.2016 року відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення, який складався у його присутності і по анкетним даним, які він надав під час його заповнення, не з'явився.

У призначене суддею судове засідання 23.02.2016 року апелянт також не з'явився /а.с. 3/, про що був судом письмово повідомлений 11.02.2016 року через поштовий зв'язок рекомендованою кореспонденцію за адресою, встановленою судом: АДРЕСА_2. Однак це повідомлення суду було повернуто без вручення апелянту у зв'язку з його відсутністю дома.

Копія постанови судді від 23.02.2016 року була направлена судом апелянту 25.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1, яка до суду, у зв'язку з неотриманням кореспонденції, не повернулась.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що постанову суду він не отримав, при цьому, не довів від кого і коли дізнався про зміст цієї постанови, по якій він саме 23.02.2016 року був притягнутий до адміністративної відповідальності і за копією якої з'явився до суду 27.07.2016 року та отримав 28.07.2016 року. В заяві апелянт зазначив місце його проживання за адресою: АДРЕСА_2, тобто ту, за якою він викликався судом.

Що стосується адреси проживання апелянта, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення, та постанові судді, то вони співпадають адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1, то вона також є місцем його проживання.

Відповідно до даних Угоди із захисником, яку представив суду останній, апелянт місцем проживання вказав ці зазначені дві адреси.

Отже, виходячи з встановлених та наведених обставин, доходжу висновку, що суд належним чином повідомляв апелянта про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, своєчасно направив йому копію постанови, але апелянт, намагаючись ухилитись від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, не виявив бажання брати участь в судовому засіданні суду першої інстанції.

Доводи апелянта в обґрунтування клопотання про те, що суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП, розглянувши справу за його відсутності, є безпідставними і неспроможними.

Однак, виходячи з того що апелянт постанову судді по справі офіційно отримав 28.07.2016 року, в судовому засіданні, хоча і з особистої вини, при розгляді справи не був присутній, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді від 23.02.2016 року.

Заслухавши захисника, перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи, наведені в апеляційній скарзі, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова судді - зміні за наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що апелянт по справі, а саме ОСОБА_3 29.01.2016 року о 23 годині 10 хвилин при обставинах, викладених у постанові судді, порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, і правильно визнав, що його дії підпадають під адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, а саме алкогольного сп'яніння, будучи особою, яка протягом року повторно вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя мав достатні підстави для висновку про повторність вчинення апелянтом порушення саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП, що не є предметом апеляційного оскарження в цій частині і підтверджується довідкою Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області /а.с. 2/, згідно з якою апелянт протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свої висновки суддя обґрунтував даними, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 313524 від 29.01.2016 року, згідно з яким, ОСОБА_3 надав пояснення про те, що 29.01.2016 року по дорозі додому вжив спиртний напій у кількості 50 грамів та поїхав, але від проходження медичного огляду відмовився /а.с. 3/.

Факт відмови ОСОБА_3 від медичного обстеження також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також рапортом поліцейського роти ДПС ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 /а.с. 4, 5, 6/.

Зазначені обставини подій та додані до протоколу докази в апеляційній скарзі лише частково поставлені під сумнів, але не спростовані.

Розгляд справи суддею за відсутності апелянта, не дає підстав для скасування постанови судді із закриттям провадження по справі. Право брати участь в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення було надано апелянту апеляційною інстанцією, чим скористався останній за допомогою свого захисника.

Інших підстав, передбачених ст. 247 КУпАП, для скасування постанови судді із закриттям провадження по справі в апеляційній скарзі не наведено і не встановлено.

Позиція захисника про необхідність ухвалення апеляційною інстанцією по справі нового рішення з дотриманням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, є необґрунтованою і виходить за межі апеляційної скарги, в якій не наведені на те правові підстави і не заявлені вимоги про ухвалення нової постанови.

Однак, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині наступних обставин.

Так, санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачене накладення на водіїв адміністративного стягнення, а не притягнення до адміністративної відповідальності, як помилково зазначив суд, у виді: позбавлення права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до положень п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року (із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оплатне вилучення транспортного засобу може бути застосоване тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч. 6 ст. 121, ч. 2 та 3 ст. 130 КУпАП, при цьому, не можна накладати це стягнення на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Як вбачається з довідки Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області, транспортний засіб ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_7, належить ОСОБА_8 та тимчасовий дозвіл на право керування ним у ОСОБА_3 - відсутній /а.с. 2/.

Суддею суду першої інстанції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, на апелянта фактично було накладене адміністративне стягнення у виді арешту, проте, при цьому, крім допущеної судом помилки, не зазначено про незастосування до правопорушника оплатного вилучення транспортного засобу, виходячи з того, що ОСОБА_3 керував автомобілем, який належить іншій особі.

З урахуванням викладеного, вважаю, що доводи, якими обґрунтовані вимоги апеляційної скарги, не дають правових підстав для скасування постанови судді із закриттям провадження у справі, проте, постанова судді від 23.02.2016 року підлягає зміні в частині накладеного на ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 130 КУпАП основного та додаткового стягнень, що їх не посилює згідно з вимогами ч. 9 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановила:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23.02.2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23.02.2016 року в частині накладеного стягнення змінити та вважати, що на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на десять діб без застосування оплатного вилучення транспортного засобу.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області О.С. Шаповал