Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/237/16
Єдиний унікальний № 330/1322/16-п Головуючий в 1-й інстанції - Нестеренко Т.В.
Категорія - ст. 172-7 ч. 1, ч. 2 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Білоконев В.М., за участю прокурора Євсюкова Ф.Б., особи, щодо якої закрито провадження у справі - ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Фоменка О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на постанову судді Якимівського районного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року відносно ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

постановою судді Якимівського районного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року провадження у справі про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, за які передбачена відповідальність за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Шелюги Якимівського району Запорізької області, з вищою освітою, громадянина України, працюючого головним спеціалістом сектору державного земельного кадастру та державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру в Якимівському районі Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_2, будучи головним спеціалістом сектору державного земельного кадастру відділу Держгеокадастру в Якимівському районі Запорізької області, з покладанням функцій державного кадастрового реєстратора, всупереч ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 16.03.2016 року та 19.03.2016 року розглянув проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність собі та громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є його близькими особами, при цьому не повідомив свого безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів та в подальшому прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, вніс відомості про вказані земельні ділянки до НКС земельних ділянок.

За наслідками розгляду справи, суддя закрив провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, за які передбачена відповідальність за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та із урахуванням ст. 36 КУпАП, накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 6 800 грн.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, особу, щодо якої закрито провадження у справі та захисника, які просили судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що прокурору слід повернути апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що посилання прокурора на ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, дано перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, а саме частиною другою цієї норми передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпний. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження Законом України від 14.10.2014 року №1697-VІІ шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття до розгляду не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, апеляційну скаргу слід повернути прокурору.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

повернути прокурору, який брав участь в суді першої інстанції, подану ним апеляційну скаргу на постанову судді Якимівського районного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у зв'язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області В.М. Білоконев