Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/252/16
Єдиний унікальний № 318/1602/16-п Головуючий в 1-й інстанції Петров В.В.
Категорія - ст. 172-7 ч. 2 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гріпас Ю.О., за участю прокурора Кузіва І.В., особи, щодо якої закрито провадження у справі ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на постанову судді Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року відносно ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

постановою судді Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, сільського голови Нововодянської сільської ради Кам'янко-Дніпровської району Запорізької області, який мешкає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено в постанові, рішенням першої сесії Нововодянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області сьомого скликання № 1 від 05.11.2015 року визнано повноваження сільського голови Нововодянської сільської ради ОСОБА_2

11 грудні 2015 року сільський голова Нововодянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області ОСОБА_2 видав розпорядження сільського голови № 128, пунктом першим, якого передбаченого його преміювання, як сільського голови у грудні 2015 року у розмірі 100 % (ста відсотків) від посадового окладу. На виконання вказаного розпорядження сільського голови ОСОБА_2, головний бухгалтер апарату виконавчого комітету Нововодянської сільської ради ОСОБА_4 провела нарахування щомісячної премії у розмірі 2 327 грн. Після чого, ОСОБА_4 подала на затвердження сільському голові ОСОБА_2 розрахунково-платіжну відомість № 12 за грудень 2015 року, де було відображено нарахування щомісячної премії, ОСОБА_2, як сільський голова затвердив та підписав платіжне доручення до органу казначейства, на підставі якого у грудні 2015 року ОСОБА_2 була перерахована заробітна плата, з урахуванням щомісячної премії у вказаних розмірах. При цьому, встановлено, що Нововодянською сільською радою VII скликання питання щодо преміювання сільського голови ОСОБА_2 було вирішено тільки на четвертій сесії цього (18.01.2016 року рішення № 5), на якій пунктом 1 рішення № 5 від 18.01.2016 року, передбачено преміювання голови Нововодянської сільської ради ОСОБА_2 у розмірі 100 % (ста відсотків) згідно ПКМУ № 268 від 09.03.2006 року. Рішення про преміювання сільського голови у грудні 2015 року Нововодянською сільською радою VII скликання не приймалось, дане питання на голосування не виносилось. Таким чином, рішення про щомісячне преміювання у грудні 2015 року сільським головою ОСОБА_2 прийнято одноособово, у порушення вимог вказаного законодавства, оскільки рішення № 8 від 16.01.2015 року сорок четвертої сесії шостого скликання Нововодянської сільської ради не розповсюджується, у частині преміювання, на сільського голову Нововодянської сільської ради ОСОБА_2, повноваження якого визнані 05.11.2015 року рішенням першої сесії Нововодянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області сьомого скликання № 1. Оскільки ОСОБА_2 здійснював свої повноваження як сільський голова Нововодянської сільської ради, то відповідно при наданні вищевказаного розпорядження виникала суперечність між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, тобто мав місце реальний конфлікт інтересів. Незважаючи на викладене, ОСОБА_2 будучи сільським головою Нововодянської сільської ради - посадовою особою місцевого самоврядування, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

За наслідками розгляду справи, суддя закрив провадження у справі відносно ОСОБА_2 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. та стягнути судовий збір у дохід держави.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку особи, щодо якої закрито провадження у справі, та захисника про залишення судового рішення без змін, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що прокурору слід повернути апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито, заходів примусового характеру, пов'язаного з обмеженням особистої свободи громадянина, до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що посилання прокурора на ст. 250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом як такі, що відповідають закону, оскільки прокурор має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку провадження здійснюється на підставі протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а не скарги.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 року за № 49-у/2015 у справі № 2-43/2015 встановлено неузгодженість положень ч. 5 ст. 7, ст. 250, ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. Усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, дано перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, а саме частиною другою цієї норми передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Зазначений перелік суб'єктів апеляційного оскарження є вичерпний. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб'єктів апеляційного оскарження Законом України від 14.10.2014 року №1697-VІІ шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження та її прийняття до розгляду не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовій позиції викладеній в вищезазначеному рішенні Європейського суду з прав людини, апеляційну скаргу слід повернути прокурору.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

повернути прокурору, який брав участь в суді першої інстанції, подану ним апеляційну скаргу на постанову судді Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито, у звязку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1