Справа № 202/1495/16-п
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2016 року суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 185 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 27 лютого 2016 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_1, знаходячись по вул. Янтарній, 75 М у м. Дніпропетровську, вчинив склад злочину, який передбачає злісну непокору на законну вимогу співробітника ПП, а саме відмовився надати свої документи для встановлення особи, заважав працівникам поліції припиняти правопорушення, на зауваження не реагував, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у суді з протоколом про адміністративне правопорушення не погодився, посилаючись на те, що інкримінованого правопорушення не вчиняв, просив провадження у справі закрити.

Заслухавши особу, яка притягується до відповідальності, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 необхідно закрити з огляду на наступне:

В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Як роз'яснено в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 року № 8 Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів, згідно зі ст. 185 КУпАП злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Адміністративна відповідальність за названою статтею настає за відсутності фізичної сили з боку винної особи.

В пункті 17 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України наголошено, що при розгляді справ про правопорушення, передбачені статтею 185 КУпАП, судді зобов'язані перевіряти правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, наявність пояснень особи, яка притягується до відповідальності, та свідків правопорушення, даних, що характеризують цю особу, а також звернено увагу суддів на необхідність суворого додержання вимог статей 245, 280, 283 КУпАП, які зобов'язують до всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, до встановлення обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, до визначення розміру заподіяної шкоди та перевірки інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також вимагають відображення цих обставин у постанові. Крім того, вказується, що суддя зобов'язаний зазначити в постанові, за які конкретно правопорушення на винного накладено адміністративне стягнення.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення як процесуального документу, в якому фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі, встановлені статтями 254, 256 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені час, місце і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Крім того, протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а у разі відмови такої особи від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; один екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зазначені вимоги закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не були дотримані.

Як встановлено в суді, в протоколі про адміністративне правопорушення дані про особу, яка притягається до відповідальності, зокрема по батькові, зазначено з помилками, а також зазначено місце проживання особи, яке не відповідає дійсному місцю її реєстрації і проживання. Тобто, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дані про його особу належним чином не були перевірені.

Протокол про адміністративне правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підписаний, другий екземпляр такого протоколу їй не вручений. Даних про відмову особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення та його отримання, в протоколі не зазначено. Вказується лише, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення свою вину не визнає, але з невідомих причин пояснення від неї не відібрано, в той час як даних про те, що особа відмовлялася від надання пояснень ані протокол, ані додані до нього матеріали не містять.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається про розяснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП, ОСОБА_2 та про проведення особистого огляду ОСОБА_2, а не ОСОБА_1, саме щодо якого складено протокол.

Суть правопорушення, викладена в протоколі, є неконкретною, не розкриває його повного змісту, оскільки з неї не зрозуміло, що саме відбулося та який зв'язок між діями особи та зазначеними в протоколі наслідками у вигляді заподіяння матеріальної шкоди, яка виявилася в пошкодженні курки, до речі за відсутності потерпілого (як зазначено в протоколі). Допущено скорочення в частині зазначення особи, законній вимозі якої вчинено злісну непокору (співробітника ПП мовою протоколу).

Фактично в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній виклад саме злісної непокори законному розпорядженню працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків. Протокол не містить у собі даних про те, яку вимогу було висунуто ОСОБА_1, що позбавляє можливості оцінити таку вимогу з точки зору її законності. ОСОБА_3 по собі агресивна поведінка особи та вчинення таких дій як заважання припиняти правопорушення та не реагування на зауваження, про які вказується в протоколі про адміністративне правопорушення, за відсутності даних про наявність законної вимоги чи розпорядження працівника поліції та даних про те, в чому полягала злісна непокора такій вимозі чи розпорядженню, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Більш того, зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним злочину, пов'язаного зі злісною непокорою законній вимозі імовірно поліцейського, відповідно до статті 9 КУпАП взагалі виключає можливість його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення додаються письмові пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 Між тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому було чітко зазначено, що свідки правопорушення відсутні.

У зв'язку із невідповідністю протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону, постановою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 березня 2016 року даний матеріал був повернутий до Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську для належного оформлення.

Але матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через три місяці знову без належного оформлення (дописано лише фабулу правопорушення) надійшов до суду для розгляду по суті.

Між тим, порушення, допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та не усунуті органом, до повноважень якого віднесено ініціювання питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є істотними та такими, що порушують його право на захист, оскільки призводять до ігнорування його прав як особи, яка притягається до відповідальності, позбавляють права бути поінформованим про характер і причини притягнення до відповідальності, не дають змоги підготуватися до свого захисту.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, підпунктами «а», «b» пункту 3 статті 6 Конвенції передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено провадження. Деталі вчинення правопорушення можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду провадження, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Даллос проти Угорщини»).

При цьому Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції, оскільки також є публічними, пов'язані із застосуванням державного примусу, ініціюються органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі (адміністративний арешт), як в даному випадку передбачено ст. 185 КУпАП.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до п. 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП необхідно закрити за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову до апеляційного суду Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя: Н.Ю. Марченко