АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 серпня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, її захисника - адвоката Савко В.В.; прокурора Крачко В.Г., апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 - Литвиненко О.С. на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2016 року, якою відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючої начальником фінансового управління Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, НОМЕР_1 Красногвардійський РВ УМВС України у Дніпропетровській області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

провадження у справі про адміністративне правопорушення пов'язане із корупцією, передбачене ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП, закрито через відсутність складу адміністративного правопорушення пов'язаного із корупцією, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,-

встановив:

постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП, закрито через відсутність складу адміністративного правопорушення пов'язане із корупцією, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до протоколу, у вину ОСОБА_1 ставилося те, що вона, на підставі розпорядження голови Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 31 січня 2011 року №28-рк, була переведена на посаду начальника фінансового управління районної у місті ради. Таким чином, будучи суб'єктом корупційних правопорушень, згідно з п. «в» ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», у період з 26 червня 2015 року по 23 грудня 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 у супереч вимогам: ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», ст. 12-1 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та п. 4 Постанови КМУ «Про умови оплати праці працівників органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів» - видала накази про особисте преміювання: у червні 2015 року, наказ №19-ОД від 26.06.2015 року про преміювання у розмірі 390 %; у липні 2015 року, наказ №21-ОД від 29.07.2015 року про преміювання у розмірі 390 %; у серпні 2015 року, наказ №23-ОД від 21.08.2015 року; у вересні 2015 року, наказ №26-ОД від 25.09.2015 року про преміювання у розмірі 385 %; у жовтні 2015 року, наказ №29-ОД від 27.10.2015 року про преміювання у розмірі 397,39 гривень. Таким чином ОСОБА_1, перебуваючи у стані реального конфлікту інтересів, не повідомила належним чином про його наявність, а також вчинила розпорядчі дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Розглянувши матеріали справи про правопорушення пов'язане із корупцією, відносно ОСОБА_1, суд першої інстанції об'єднав провадження у справах в одне, у межах якого прийшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП, у діях ОСОБА_1.

Свої висновки суд мотивував тим, що ОСОБА_1, встановлюючи особисту премію, діяла із дотриманням вимог ЗУ «Про запобігання корупції», щодо уникнення умов реального конфлікту інтересів.

Розмір премій працівників та керівників фінансового управління виконкому був предметом обговорення первинної профспілкової групи фінансового управління, на якому було погоджено розмір премій працівникам управління у межах економії бюджету, про що профспілковою групою було складено протокол зборів. Рішення профспілкової групи щодо преміювання було предметом обговорення на засіданні виконкому та по ньому було прийнято позитивне рішення головою районної у місті ради, що підтверджується розпорядженнями голови, на підставі чого ОСОБА_1 винесла наказ про примірювання. Таким чином, на переконання суду, у момент прийняття рішення про особисте преміювання та його розмір ОСОБА_1 не перебувала в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки розмір та сам факт преміювання був вирішений без її активної участі, а наказ щодо преміювання був винесений суто технічно.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови місцевого суду та прийняття нової, якою ОСОБА_1 визнати винною за ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на неї відповідне стягнення у межах передбаченої санкції.

На переконання прокурора, суд, розглядаючи справу, залишив поза увагою вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, ретельно не перевірив усі обставини справи, допустив протиріччя та суперечності в оцінці наявних по справі доказів по справі, у зв'язку з чим дійшов хибного і необґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, під час розгляду справи, на переконання прокурора, суд не врахував ту обставину, що у відповідності до п. 6 Постанови КМУ №268 від 09 березня 2006 року та п. 9 Положення «Про порядок та умови преміювання працівників виконавчих органів Індустріальної у м. Дніпропетровську ради» - преміювання керівників органів виконавчої влади має здійснюватися органом вищого рівня, тобто за розпорядженням голови районної у місті ради. Судом не було враховано те, що у наявних у матеріалах справи розпорядженнях голови місцевої ради відсутній розмір премії, який має бути нарахований ОСОБА_1, і вона особисто у своєму наказі визначала розмір нарахованої премії, що, на переконання прокурора, свідчать про наявні умови реального конфлікту інтересів та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Крачко В.Г. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувавши постанову місцевого суду та прийняти нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_1 за ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначив, що матеріалами справи повністю підтверджується той факт, що ОСОБА_1, як керівник фінансового управління самостійно визначала розмір особистої премії, що підтверджує відсутність будь-яких даних про розмір премії у розпорядженнях голови виконкому. А тому, вважає, що дані рішення голови виконкому є некоректними, і такими які не підлягали виконанню, а виконання їх з боку ОСОБА_1 свідчить про наявність дії в умовах реального конфлікту інтересів.

У свою чергу ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Савко В.В. виступили категорично проти поданої прокурором апеляційної скарги, зазначивши, що розмір премії встановлювався у межах економії бюджету на зборах первинної профспілкової організації. Зазначенні відомості про розмір премії повідомлялися на засіданні виконавчого комітету, по результатам яких приймалося розпорядження голови виконкому, якими надавався дозвіл на виплату премій. А винесений у подальшому наказ про преміювання працівників фінансового відділу є суто технічним і винесений на підставі прийнятого вищим органом розпорядження, тобто із дотриманням чинного положення про преміювання керівників відділів місцевого самоврядування та обмежень встановлених ЗУ «Про запобігання корупції».

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що подана прокурором апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ст. 22 ЗУ «Про запобігання корупції», передбачено, що особам, на яких поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Отже, саме наявність чи відсутність приватного інтересу до вирішення певного питання і буде свідчити про наявність чи відсутність конфлікту інтересів.

У ст. 29 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено два способи врегулювання конфлікту інтересів: зовнішній та самостійний. При цьому самостійне врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу, при цього позбавлення приватного інтересу має виключати будь-які можливості його приховати. У іншому випадку врегулювання конфлікту інтересу має здійснюватися заходами зовнішнього врегулювання, передбачених ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про запобігання корупції».

Як слідує із матеріалів справи ОСОБА_1, будучи начальником фінансового управління Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, на підставі розпорядження голови Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 31 січня 2011 року №28-рк, видала наказ про особисте преміювання та преміювання інших працівників фінансового управління Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради. У своїй діяльності ОСОБА_1 керувалася посадовою інструкцією та Положенням «Про порядок та умови преміювання працівників виконавчих органів Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради», затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №134 від 19.04.2013 року. У п. 10 зазначеного положення закріплено, що дозвіл на преміювання керівників самостійних управлінь здійснюється на підставі рішення виконкому районної у місті ради, або за розпорядженням голови районної у місті ради.

Під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що розміри премій були встановленні виключно на засіданнях первинної профспілкової групи, які були оформленні протоколами (а.с. 13-16, 37-39), на яких ОСОБА_1, як керівник управління, не мала жодного впливу. Після чого прийняті рішення на зборах профспілкової групи були предметом доповіді ОСОБА_1 на засіданнях виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, які були оформленні протоколами (а.с. 60-64, 66-70, 72-80, 82-88, 90-93). По результатам проведених засідань виконкому, були прийняті рішення головою ради про надання дозволів про преміювання керівника та заступника керівника фінансового управління (а.с. 59, 65, 71, 81, 89, 94, 95), що у подальшому і стало підставою підписання наказів про преміювання.

Протиправність застосування зазначеного порядку нарахування премій керівниками управлінь - прокурором не доведено, а доводи прокурора про не належне формулювання дозволу у рішенні голови виконкому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є предметом розгляду даного провадження.

Таким чином, підсумовуючи викладене, апеляційний суду дійшов висновку, що ОСОБА_1, як начальник фінансового відділу управління Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, видаючи наказ про особисте преміювання, фактично виконувала розпорядження голови виконкому (вищого органу), тобто вона об'єктивно не перебувала і не діяла в умовах реального конфлікту інтересів, що в свою чергу виключає в її діях склад адміністративного правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи, судом апеляційної інстанції під час перегляду постанови місцевого суду порушень ст.ст. 245, 280 КУпАП виявлено не було, а провадження у справі з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано закрито.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції, без змін.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Литвиненко О.С. - відмовити, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2016 року, відносно ОСОБА_1, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення пов'язане із корупцією, передбачене ч. 1-2 ст. 172-7 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К. Живоглядова Дніпропетровської області