АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2,

захисника − ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 15.07.2016, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції змінити постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 15.07.2016 в частині накладення адміністративного стягнення та накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення до ОСОБА_2 застосовано помилково, без врахування всіх обставин правопорушення, особи ОСОБА_2 та її ставлення до вчиненого.Так, у судовому засіданні ОСОБА_2 повністю визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому та зобов'язалась в подальшому будь-яких інших правопорушень не вчиняти. Однак, суд при накладенні адміністративного стягнення не врахував складний особистий та сімейний стан ОСОБА_2, те, що вона є єдиною годувальницею у родині та використовує для її забезпечення всім необхідним власний автомобіль, є спільно з рідними внутрішньо переміщеною особою, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується за місцем роботи.

Також, в апеляційній скарзі вказується, що жодної шкоди громадянам, своєму чи іншим транспортним засобам, об'єктам інфраструктури автодороги, тощо, ОСОБА_2 не завдала, створення аварійної обстановки не допускала, самовільно залишити місце зупинки автомобіля працівниками поліції не намагалась.

Зважаючи на невідповідність застосованої місцевим судом до ОСОБА_2 міри адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік перерахованим вище обставинам справи та особі правопорушниці, з урахуванням повного визнання нею своєї вини та щирого каяття, захист вважає, що достатньою мірою відповідальності та виховання ОСОБА_2 і запобігання вчиненню нею нових правопорушень, є застосування до неї адміністративного стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 18.06.2016 о 01 годині 10 хвилин керувала автомобілем «Акура», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Курнатовського, 26, находилась за кермом автомобіля з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом мрядку відмовилась у присутності двох свідків, у зв'язку з чим своїми діями порушила п. 2.5 ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу захисника та просила її задовольнити, заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності та її захисника і їх відповіді на запитання суду, дослідивши в присутності сторін матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.8 п.4 ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Так, призначаючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд першої інстанції, враховуючи, що правова конструкція санкції ч.1 ст.130 КУпАП є альтернативною, не обґрунтував в мотивувальній частині постанови, з яких підстав він дійшов до висновку про призначення такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, яке є суворішим видом стягнення в порівнянні зі штрафом, який також передбачений в санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Як зазначено в ч.2 ст.30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Проте судом першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зазначених вимог закону в повному обсязі дотримано не було. Зокрема, в оскаржуваній постанові суд зазначив, що врахував обставини, визначені ст.33 КУпАП, та не вбачає обставин, які пом'якшують чи обтяжують відповідальність. Втім наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами з виховною метою, за наявності в санкції ч.1 ст.130 КУпАП альтернативного більш м'якого виду стягнення у виді штрафу.

Разом з тим, в при судовому розгляді як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді ОСОБА_2 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення та надала пояснення. Зокрема, вона пояснила, що у вчиненому щиро розкаюється та зобов'язується в подальшому будь-яких інших правопорушень не вчиняти. До того ж, як вірно вказано в апеляційній скарзі, ніякої шкоди громадянам, своєму чи іншим транспортним засобам, об'єктам інфраструктури автодороги, тощо, ОСОБА_2 не завдала.

Також суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_2 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб (а.с. 24). До того ж, документально підтверджується факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2, її доньки ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), її матері ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2) та бабусі ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3) які також мають статус внутрішньо переміщених осіб. При цьому, як пояснила ОСОБА_2 в судовому засіданні, вона є єдиною годувальницею у родині, самостійно виховує і забезпечує неповнолітню доньку і утримує матір та бабусю. Для належного забезпечення членів родини, ОСОБА_2, в тому числі, використовує власний автомобіль, який пов'язаний з виконанням нею функціональних обов'язків на роботі. Раніше ніколи не притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Таким чином, враховуючи обставини правопорушення і критичне відношення до них з боку правопорушника, її щире каяття, складний особистий та сімейний стан ОСОБА_2,та те, що вона є єдиною годувальницею у родині та використовує для її забезпечення власний автомобіль, є спільно з рідними вимушеною внутрішньо переміщеною особою, через що не має постійного місця проживання у місті Києві і вимушена винаймати житло , позитивно характеризується за місцем роботи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 34 та ч.2 ст. 34 КУпАП судом апеляційної інстанції визнано обставинами, які пом'якшують відповідальність, беручи до уваги, що раніше правопорушник не притягувалась до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень за ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляції щодо зміни адміністративного стягнення на більш м'який - у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 38, 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 15.07.2016, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, − змінити в частині накладення адміністративного стягнення, обравши інший, більш м'який вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у виді двохста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копія повного рішення по скарзі на постанову протягом трьох днів надсилається особі щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1151/2016

Категорія: ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Дзюба О.А.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.