А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09.09.2016 м. Ужгород

Суддя Апеляційного суду Закарпатської області Стан І.В.,

за участі особи, яка притягнута до відповідальності - ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює директором ТОВ «Туристичний комплекс «Поляна-Квасова», раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення і на нього накладено стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275,60 гривень у дохід держави.

Згідно постанови, 23 квітня 2016 року о 23-й годині 40 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Мазда", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, по вулиці Д. Донського в місті Ужгород, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння з використанням технічного приладу та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що при розгляді справи та винесенні постанови суддя не дотримався вимог ст. ст. 22, 33, 245, 276, 280 КУпАП. Крім того, вказує на те, що не був присутній при оголошенні постанови, засобами поштового зв'язку таку не отримував, а дізнався про неї 17.08.2016 після ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується його підписом на форзаці справи, у зв'язку із чим строк на апеляційне оскарження пропущений із поважних причин. Також вказує на те, що повністю визнає вину у вчиненому правопорушенні й щиро кається; раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався; працює директором ТОВ «Туристичний комплекс «Поляна-Квасова», у зв'язку із чим, керування транспортним засобом є необхідним для здійснення ним своїх професійних обов'язків, і є єдиним джерелом доходу його сім'ї, оскільки на його утриманні знаходяться дружина та двоє малолітніх дітей. Тому, апелянт вважає, що накладене на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, винести нову, якою накласти на нього адміністративне стягнення, не пов'язане з позбавленням права керування транспортними засобами.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши приєднані до апеляційної скарги документи, вважаю, що постанова судді підлягає до зміни з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а відповідно до ст. 268 цього закону, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ці вимоги закону суддею не додержано.

Так, з постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи і вину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи, а її копія протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

У порушення вимог вказаної норми права, до матеріалів справи не приєднані дані про те, що копія постанови щодо ОСОБА_1 вручена або висилалась йому протягом трьох днів. З наявного у матеріалах справи супровідного листа (а. с. 8) убачається, що копія постанови була направлена ОСОБА_1 лише 08 липня 2016 року (під цією датою також зазначена дата - 27.07.2016), тобто з порушенням передбачених КУпАП строків вручення або висилання постанови особі, щодо якої її винесено. У справі відсутні будь-які дані в підтвердження часу отримання ОСОБА_1 копії постанови. Крім того, на форзаці справи міститься відмітка, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи 17.08.2016. Вказане дає підстави вважати, що саме в цей день ОСОБА_1 і дізнався про наявність винесеної щодо нього постанови.

Зазначені обставини перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову з обґрунтування підстав та мотивів для скасування чи зміни, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови підлягають задоволенню, причини пропуску строку визнаються поважними, у зв'язку з чим, строк на апеляційне оскарження постанови судді поновлюється.

Обставини, за яких ОСОБА_1 допустив порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, апелянтом не оспорюється, тому відповідно до ст. 294 цього Кодексу апеляційним судом не перевіряються, у зв'язку із чим викладені в постанові висновки судді в цій частині вважаються обґрунтованими, а кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП правильною і такою, що відповідає наявним у справі про адміністративне правопорушення та дослідженим суддею місцевого суду доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 пояснив, що до адміністративної відповідальності притягується вперше, у скоєному щиро кається, що посвідчення водія дозволяє йому мати роботу, яка поєднана з керуванням транспортними засобами й одержувати внаслідок цього доходи та утримувати сім'ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що правопорушнику ОСОБА_1 призначено занадто суворе стягнення підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 30 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом. Санкція ч. 1 ст. 130 зазначеного Кодексу (в редакції Закону України від 14.07.2015) передбачає застосування стягнення не тільки у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а й накладення стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що при вирішенні питання про накладення на правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік судом першої інстанції не враховані вказані вище вимоги закону.

Так, у справі відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_1 допустив систематичне порушення порядку користування цим правом (правом керування транспортними засобами), а в постанові не наведені мотиви, що явились підставою для позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

При накладенні на правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддею у постанові хоч формально і зазначено те, що враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, однак, як убачається з указаної постанови, такі обставини (ст. ст. 33-35 КУпАП) суддею фактично не були враховані при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, висновки судді в цій частині не вмотивовані. У тому числі суддею не враховані дані про особу : ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставинами, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1 визнаються щире каяття у вчиненні адміністративного правопорушення.

При вирішенні питання про накладення стягнення також ураховується, що водійське посвідчення є документом, який дозволяє ОСОБА_1 мати роботу, пов'язану з керуванням транспортними засобами (працює директором ТОВ «Туристичний комплекс «Поляна-Квасова»), і одержувати внаслідок цього доходи та утримувати сім'ю.

Враховуючи, що при накладенні на правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя не врахував характер вчиненого правопорушення, вищенаведені дані про особу порушника та пом'якшуючі його відповідальність обставини, а також вимоги ст. 30 КУпАП, вважаю, що накладене на нього стягнення є занадто суворим, суперечить загальним засадам призначення стягнень, у зв'язку з чим постанова судді підлягає до зміни

Доводи апеляційної скарги про скасування постанови та винесення нової відхиляються, оскільки з положень ст. 294 КУпАП убачається, що при зміні накладеного на правопорушника стягнення, постанова судді в частині накладення адміністративного стягнення підлягає до зміни апеляційним судом, у зв'язку із чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1, задовольнити частково.

Поновити правопорушнику ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 змінити: пом'якшити накладене на нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення до штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 3400 (три тисячі чотириста) гривень у дохід держави.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Стан