Справа № 738/1238/16-п Головуючий у 1 інстанції Сова Т. Г.
Провадження № 33/795/185/2016
Категорія - ст.188 ч 1 КК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Воронцової С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку міста Івано-Франківськ, громадянку України, не працюючу, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, одружену, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей: сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючу по АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 188 КУпАП з накладенням стягнення у виді попередження.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 275 гривень 60 копійок судового збору.

Як встановив суд, 13.05.2016 року близько 15 год. 15 хв. під час проведення особистого догляду гр. ОСОБА_1, яка приїхала на побачення до свого чоловіка ОСОБА_5, що відбуває покарання в Менській ВК № 91, було виявлено та вилучено мобільний телефон НТС б/у сіро-чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв'язку «Київстар», який вона пронесла на територію установи прихованим способом.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188 ч. 1 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження судового рішення подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, в зв'язку з тим, що він був пропущений з поважних причин.

Крім того, просить постанову суду першої інстанції змінити в частині накладеного стягнення та застосувати до неї вимог статті 22 КУпАП, за малозначністю вчиненого правопорушення звільнити її від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням та закрити адміністративне провадження. При цьому, просить повернути вилучений у неї мобільний телефон марки НТС б/у сіро-чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв'язку «Київстар».

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції розглянув справу у її відсутність, не переконавшись у тому, що є достатні дані про своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи. Вказує на те, що суд, в порядку статті 278 КУпАП не переконався у тому чи належно вона сповіщена про час та місце розгляду справи. Наголошує на тому, що судову повістку на 23 червня 2016 року отримала 22 березня 2016 року, про її отримання вона на повідомленні свого підпису не ставила, хто виконав підпис замість неї, їй невідомо. Вважає, що оскільки судом в порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП розгляд справи відбувся за її відсутності, строк на оскарження був нею пропущений з поважних причин.

Просить звернути увагу на те, що призначаючи стягнення, суд абсолютно формально виклав зміст частини 2 статті 33 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо її матеріального стану, дані про її особу, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. При цьому, в зв'язку з її відсутністю у судовому засіданні з поважних причин, суд не з'ясував обставини, що могли істотно вплинути на призначення стягнення. Так, при складанні протоколу не було зазначено, що мобільний телефон, який вона, на думку уповноваженого ОВ Менської ВК - 91, намагалась пронести прихованим способом. Був ввімкненим, що унеможливлювало прихований спосіб його пронесення. Зауважує, що з приводу вказаного інциденту нею були написані пояснення, які повинні були надаватись суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, де вона вказувала, що телефон в неї залишився через неуважність та необережність, наміру порушувати вимоги Закону в неї не було. Просить врахувати, що телефон належить її синові.

Зазначає, що на даний час на її утриманні знаходиться троє малолітніх дітей, вона є непрацюючою, в зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, чоловік відбуває покарання у Менській виправній колонії, від держави вона отримує соціальну допомогу при народженні дитини та соціальну допомогу, як малозабезпечена родина, оскільки її сім'я дійсно перебуває у досить скрутному матеріальному становищі. Не врахування всіх вказаних нею обставин, вказує на необґрунтованість накладеного на неї стягнення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, хоча про час та місце слухання справи була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила, заяв про відкладення справи на іншу дату не подавала. З урахуванням того що вимогами ч.6 ст. 294 КУпАП України, обов'язкова присутність особи при розгляді її справи апеляційним судом не передбачена, суд вважає можливим розглядати вказану справу у відсутності останньої.

Під час апеляційного перегляду матеріалів справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 підлягає поновленню, а в задоволенні апеляційної скарги їй належить відмовити за наступних підстав.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до переконання про те, що суд першої інстанції, під час підготовки до судового розгляду та під час розгляду справи, у повній мірі дотримався вимог частини 1 статті 268 КУпАП та вжив всіх заходів до виклику ОСОБА_1 у судове засідання.

Так, у матеріалах справи міститься зворотне повідомлення з відміткою про те, що ОСОБА_1 10 червня 2016 року було доставлено судову повістку з викликом до суду на 23 червня 2016 року. Отже, за наявності даних про належне сповіщення особи про час та місце розгляду справи, та при відсутності заяви ОСОБА_1 з клопотанням про її відкладення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду матеріалів справи за відсутності особи, за наявності письмових доказів , оскільки присутність особи при розгляді даної категорії справ відповідно до ст. 268 КУпАП не є обов'язковою.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Окрім того, відповідно до ст. 277 КУпАП, строки розгляду справ про адміністративні правопорушення даної категорії складає п'ятнадцять днів, які суд першої інстанції змушений дотримуватись.

Викладене свідчить що суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог закону , а тому вважає доводи апеляційної скарги в цій частині необгрунтованними.

Проте, на порушення вимог частини 1 статті 285 КУпАП, вказана постанова суду не була направлена ОСОБА_1 в триденний строк після її проголошення. З матеріалів провадження вбачається, що копію постанови особі було направлено лише 30 червня 2016 року. Із даних, що містяться на зворотному повідомленні, вбачається, що апелянт отримала судове рішення 06 липня 2016 року.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за можливе рахувати, що ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження судового рішення з поважних причин, а тому, з метою доступу особи до правосуддя та забезпечення їй права на справедливий судовий розгляд, клопотання апелянта про поновлення строку на оскарження постанови суду підлягає задоволенню.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, суд зазначені вимоги закону виконав у повному обсязі, достатньо ретельно перевірив всі обставини, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постановив законне і обґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує вчинення нею вказаного правопорушення, однак, не погоджується з тим, що умисно намагалась пронести мобільний телефон прихованим способом. Запевняє, що телефон був увімкнений, про те, що він знаходиться у неї в кишені вона забула, в зв'язку із хвилюванням.

Такі твердження особи, що притягнуто до адміністративної відповідальності, не можуть бути прийняті до уваги, в зв'язку з тим, що суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧН № 27 від 13 травня 2016 року вбачається, що 13 травня 2016 року близько 15 год. 15 хв. під час проведення особистого догляду гр. ОСОБА_1, яка приїхала на побачення до свого чоловіка ОСОБА_5, що відбуває покарання в Менській ВК № 91, було виявлено та вилучено мобільний телефон НТС б/в сіро-чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв'язку «Київстар», який вона пронесла на територію установи прихованим способом.

Крім того, з довідки щодо зберігання вилучених під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення речей і документів слідує, що ОСОБА_1 не виконала вимогу персоналу установи добровільно здати заборонені речі, отже, пронесла мобільний телефон НТС б/в сіро-чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв'язку «Київстар» саме прихованим способом. Твердження апелянта про те, що вона, перебуваючи у схвильованому стані, забула про наявний у неї мобільний телефон є неспроможними в даному контексті, оскільки працівниками установи було поставлено чітку вимогу щодо видачі заборонених речей, яку не було виконано.

Вказівка ОСОБА_1 про те, що телефон був у ввімкненому стані і це свідчить про те, що вона його не приховувала, також не може бути прийнято до уваги, в зв'язку з тим, що особа, могла достеменно знати, що на даний номер мобільного оператора їй ніхто дзвонити не буде, особливо якщо взяти до уваги той факт, що телефон перебував у користуванні малолітньої дитини особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, з рапорту інспектора Лиштван О.Л. вбачається, що ОСОБА_1 двічі пропонувалось видати заборонені для використання засудженими речі, на що, першого разу вона видала два мобільні телефони та планшет із зарядним пристроєм та навушниками. Однак, на повторну пропозицію співробітника установи, чи нічого вона не забула видати, особа, що прибула на побачення, повідомила, що все видала і заборонених речей при собі не має.

В подальшому, на пункті пропуску охорони інспектором Горбатюк С.П. було проведено догляд речей ОСОБА_1 та в лівій кишені куртки виявлено і вилучено мобільний телефон НТС б/в сіро-чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв'язку «Київстар» (а.с.7, 4), що підтверджується і поясненнями понятих ОСОБА_6 (а.с.8) та ОСОБА_7 (а.с.9).

В той же час, під час апеляційного перегляду було встановлено і деякі відмінності у поясненнях ОСОБА_1, де під час складання протоколу вона зазначила, що телефон належить її синові (а.с.3 - зворот), а вже у своїх вільних поясненнях зазначила, що то був її мобільний телефон (а.с.10).

Дана обставина не може залишитись поза увагою апеляційного суду, оскільки певним чином характеризує особу ОСОБА_1, як особи схильної змінювати свої показання.

Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали адміністративної справи, дав вірну оцінку зібраним доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 188 КУпАП.

Метою адміністративного стягнення відповідно до ст. 23 КУпАП є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно з вимогами передбаченими ст. 33 КУпАП України враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

При накладенні стягнення, суд в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що пом'якшують чи обтяжують покарання, характер вчиненого правопорушення, особу що притягується до адміністративної відповідальності, її поведінку до та після вчинення адміністративного правопорушення, а також відсутність тяжких наслідків, що і дало підстави для призначення ОСОБА_1 альтернативного виду стягнення у виді попередження з конфіскацією забороненого предмету, що передбачено санкцією частини 1 статті 188 КУпАП і є достатнім для виховання ОСОБА_1, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 в тій частині, що суд формально врахував перелічені у статті 33 КУпАП обставини, не заслуговують на увагу, як необґрунтовані.

Так, суд мав достатньо даних щодо врахування характеру вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, при цьому, у матеріалах справи відсутні дані щодо обставин які пом'якшують або ж обтяжують покарання, не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі. На думку апеляційного суду, суд першої інстанції мав достатньо даних врахувати і поведінку ОСОБА_1 після вчинення нею інкримінованого правопорушення, а саме те, що вона вину свою визнала та не чинила опору працівникам виправного закладу.

В той же час, наявність на утриманні ОСОБА_1 трьох малолітніх дітей, що підтверджується наданими апелянтом матеріалами, не дає обґрунтованих підстав вважати, що вчинене особою адміністративне правопорушення є малозначним, як про це йдеться в апеляційній скарзі.

Більш того, апеляційний суд приймає до уваги кількість мобільних телефонів, а також інших гаджетів, виданих ОСОБА_1 добровільно на вимогу інспектора виправного закладу, та не знаходить підстав вважати матеріальний стан родини апелянта тяжким.

Крім того, апеляційний суд знаходить за необхідне звернути увагу і на ту обставину, що ОСОБА_1 має можливість працювати, оскільки 22 серпня 2016 року її дочці виповнилось три роки, вона отримує соціальну допомогу, як при народженні дитини, так і соціальну допомогу, як малозабезпечена родина, що підтверджує стабільний щомісячний прибуток родини. Разом з тим, апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували її тяжкий матеріальний стан.

Таким чином, з врахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно врахував всі фактичні обставини, дані щодо особи правопорушника та прийшов до висновку про можливість призначення мінімального стягнення, визначеного статтею 188 КУпАП з обов'язковою конфіскацією заборонених предметів.

Окрім того, статтею 29 КУпАП передбачена конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення, що дає підстави суду за наявності підстав конфіскувати такий предмет і за відсутності додаткового стягнення в санкції статті, за якою особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 23, 33, 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 188 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С. В. Воронцова