Справа № 487/2409/16-п 26.08.2016 26.08.2016 26.08.2016
Номер провадження: 33/784/138/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/784/138/16 Головуючий у суді 1-й інстанції: Біцюк А.В.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у 2-й інстанції: Пустовар М.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Пустовара М.Л.,

при секретарі Чоботаренко Т.І.,

за участю особи, притягнутої до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

потерпілого ОСОБА_4

26 серпня 2016 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 червня 2016 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого у АДРЕСА_2;

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП - у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною постановою зазначено, що 28.04.2016 р. інспектором відділу розшуку та дізнання УППП складено протокол про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 13 грудня 2015 року, близько 16 год. 10 хв., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi ACX», держ. № НОМЕР_1, у м. Миколаєві по вул. Садовій на перехресті проспекту Леніна, починаючи рух, виїхав на вказане перехрестя на забороняючий сигнал світлофора та допустив зіткнення із транспортним засобом «РУТА 20», держ. № НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався по проспекту Леніна, в результаті чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати, провадження у справі закрити за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не з'ясував усіх обставин справи, так як апелянтом було вказано на той факт, що автомобіль під його керуванням пересік перші три смуги проспекту Леніна та значну відстань до місця зіткнення, і якби до нього горів забороняючий сигнал світлофору, то він би зіткнувся з іншими транспортними засобами, які рухалися по першим трьом смугам проспекту, та не доїхав до місця зіткнення.

Зазначає, що судом не було прийнято до уваги пояснення самого апелянта та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_5 нібито змінив свої пояснення в суді і вони різняться від тих пояснень, що надані на місці події, а пояснення ОСОБА_6 різняться від пояснень інших очевидців пригоди.

Стверджує, що пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та самого ОСОБА_4 (водія транспортного засобу «РУТА 20») різняться від тих, що вони давали на місці пригоди.

Так, свідок ОСОБА_7 на місці пригоди пояснень взагалі не давала, водій ОСОБА_4 вказував, що йому миготів зелений сигнал світлофору, коли він виїжджав на перехрестя, а свідок ОСОБА_8 вказував, що взагалі не бачив, на який сигнал світлофору виїжджав ОСОБА_4, крім того, вказував, що знаходячись у передній частині автомобіля «РУТА 20» бачив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 вдарив автомобіль «РУТА 20», хоча відповідно до матеріалів - саме автомобіль «РУТА 20» вдарив автомобіль ОСОБА_2, а отже, не побачити момент зіткнення, знаходячись в передній частині автомобіля «РУТА 20», ОСОБА_8 не міг.

Крім того, посилається на п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р., згідно якої, якщо у суду є сумніви та неможливо встановити, хто в даній ситуації скоїв правопорушення - суду необхідно призначити авто технічну експертизу механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що судом першої інстанції зроблено не було.

У своїх запереченнях ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без зміни за безпідставністю наведених у скарзі доводів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 і його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку ОСОБА_4 про залишення оскаржуваної постанови без зміни, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», є неприпустимим спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті, а зміст самої постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Частиною 2-ю ст.284 КУпАП визначено, що постанова про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених при розгляді справи.

За такого, суд при ухваленні свого рішення, зобов'язаний викласти у постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, які цим судом визнані доведеними.

Доведеність встановлених обставин є правом суду, якщо розгляд даної категорії справ, відповідно до закону, віднесено до його компетенції, і тому за змістом постановленого рішення має безсумнівно вбачатися, які обставини саме суд визнав доведеними у справі.

Разом з тим, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, суд при викладені обставин інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, лише констатував факт про те, що 28.04.2016 р. інспектором відділу розшуку та дізнання УППП складено протокол про адміністративне правопорушення.

Після викладення змісту цього протоколу, у наступному абзаці суд зазначив, що постановою від 31.03.2016 р. закрито кримінальне провадження за фактом ДТП, обставини якого є предметом розгляду у чинній справі про адміністративне правопорушення.

Далі вказано про надходження вказаного протоколу до суду 11.05.2016 р.

Отже, виклад обставин, які саме суд визнав доведеними у цій справі (про порушення, вчинене ОСОБА_2), в оскаржуваному судовому рішенні відсутні. Замість того зазначено про протокол про адміністративне правопорушення, а також відомості, які з нього вбачаються.

Більш того, у посиланні на протокол судом взагалі не зазначено перелік конкретних пунктів Правил дорожнього руху України, які порушив ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, та, в наслідок чого, сталась дорожньо-транспортна пригода.

Проте, диспозиція ст.124 КУпАП передбачає відповідальність за цим законом у випадку саме порушення Правил дорожнього руху, через яке сталося пошкодження транспортних засобів, а отже воно має бути вказане конкретно, тобто із визначенням, яких саме вимог цих Правил було порушено водієм.

Зважаючи на викладене, постановлене щодо ОСОБА_2 судове рішення не можна визнати таким, що відповідає вище зазначеним вимогам ч.2 ст.284 КУпАП, а тому є сумнівним факт доведеності винуватості цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Виправити ці недоліки суд апеляційної інстанції шляхом постановлення свого рішення не в праві, оскільки у такому разі погіршується становище особи, притягнутої до відповідальності, тому як апеляція подана цією ж самою особою, що є не припустимим.

Чинний КУпАП також не передбачає виду рішення апеляційного суду про повернення справи про адміністративне правопорушення до суду 1-ї інстанції на новий розгляд та постановлення рішення у відповідності до вимог закону.

За такого, згідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, обґрунтовані сумніви щодо винуватості особи мають тлумачитись на користь такої особи.

З наведених мотивів, постанова відносно ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Внаслідок чого, апеляцію має бути задоволено частково, оскільки вона містить і вимогу щодо закриття провадження.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на суперечності, наявні у мотивуванні судом своїх висновків, якими він відкинув пояснення у суді свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на спростування відомостей протоколу про проїзд водієм ОСОБА_2 перехрестя на забороняючий сигнал світлофору.

Так, суд вказав, що надані у судовому засіданні свідчення ОСОБА_9 суперечать його ж поясненням, наданим на місці ДТП. Разом з тим, письмові пояснення цього свідка від 13.12.2015 р. не містять суперечностей щодо сигналу світлофора для автомобіля під керуванням ОСОБА_2

До того ж, саме у суді свідок був попереджений про відповідальність за ст.384 КК України, після був допитаний судом безпосередньо щодо обставин ДТП, очевидцем яких він був.

Пояснення свідка ОСОБА_6 відкинуті судом, оскільки не підтверджені показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

При тому, суд не навів обґрунтування щодо безсумнівності відповідності пояснень саме цих свідків фактичним обставинам ДТП.

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, як і при допиті у районному суді, надали суперечливі свідчення щодо обставин зіткнення автомобілів «Mitsubishi» і «РУТА»

Що стосується самого протоколу про адміністративне правопорушення № 131360, то його складено лише 28.04.2016 р., тобто більше ніж через чотири місяці після ДТП, а отже і особою, яка самого місця події не бачила.

Крім того, викладені у протоколі обставини порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху за своїм змістом є аналогічними обставинам порушення цих же правил водієм ОСОБА_4, що вбачається із протоколу № 131359, складеного 28.04.2016 р. відносно нього за цією ж ДТП (а.с. 2).

Не вбачається поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_2 і за змістом протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2015 р. і схеми до нього, складених слідчим, оскільки ці документи містять відомості лише про розташування транспортних засобів та наслідки пригоди.

Отже, висновок суду про вагомість та перевагу доказів, прийнятих ним на підтвердження винуватості водія ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода із пошкодженням транспортних засобів, не можна вважати переконливим, а тому сукупність таких доказів - достатньою для визнання винуватості саме ОСОБА_2

Це також є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення у сенсі вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

З урахуванням наведеного, керуючись п.2 ч.8 ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 червня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП - у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя