Справа № 359/5631/16-п Головуючий у І інстанції Гончаров О. М.
Провадження № 33/780/510/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк
Категорія 429 09.09.2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2016 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., за участю представника правопорушника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Київської митниці Державної фіскальної служби України Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС України на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2016 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2016 року на

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Донецьк, працюючого водієм таксі, тимчасово проживаючого в АДРЕСА_1,

за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації валюти;

вилучену валюту у розмірі 3 734 доларів США та 1 120 Євро повернуто ОСОБА_2.

ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за те, що він, 13 червня 2016 року, о 09 годині 20 хвилин, відлітаючи з України до Ізраїлю, м. Тель-Авів, літаком авіакомпанії «Ель-Аль», рейс № 2652, обрав проходження митного контролю у формі спрощеного митного контролю, тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягали письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадали під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення. Після перетину «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на запитання працівників митниці щодо кількості наявної у нього валюти у останнього були виявлені не заявлені 15 038 доларів США та 1 120 Євро. Із вказаної суми ОСОБА_2 було пропущено 11 304 доларів США та за протоколом про порушення митних правил вилучено 3 734 долари США та 1 120 Євро.

У апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС порушив питання про скасування постанови судді. В обґрунтування апеляційної скарги указав на те, що суддею були порушенні норми матеріального та процесуального права, а саме не були всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані всі обставини справи, із урахуванням особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Указав на те, що незастосування до ОСОБА_2 стягнення у виді конфіскації предмету правопорушення, порушує справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами основних прав людини, оскільки конфіскація предмета правопорушення, не може істотно вплинути на майновий стан ОСОБА_2 В обґрунтування цього твердження, указав на факт лікування його матері в Ізраїлі в приватній клініці м. Єрусалим, де медичне обслуговування одне із найдорожчих у світі. Дана обставина, на думку апелянта, спростовує висновок судді про те, що затримані кошти є єдиним джерелом для лікування його матері та у разі їх конфіскації покладуть на ОСОБА_2 індивідуальний надмірний тягар. Просив постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та накласти стягнення у виді конфіскації вилученої валюти та штрафу у відповідному розмірі.

В запереченні на апеляційну скаргу, представник правопорушника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову судді без зміни. Вважає накладене на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу без конфіскації вилученої валюти достатнім та співрозмірним вчиненому правопорушенню та таким, що повністю відповідає принципу справедливої рівноваги. Також представник правопорушника зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо поверхневого дослідження майнового стану ОСОБА_2 є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки суддею належним чином встановлено, що ОСОБА_2 є переселенцем з зони АТО, має на утриманні онкохворого батька, працює таксистом, підприємницької чи іншої діяльності, від якої він міг би отримувати прибуток - не веде, кошти які він перевозив, отримані від продажу квартири та призначалися для лікування матері, яка проходить курс лікування в приватній клініці в м. Єрусалим, вартість якого становить близько 15 000 доларів США, а тому конфіскація вказаних коштів поставить ОСОБА_2 та його родину в скрутне матеріальне становище.

Вислухавши пояснення:

представника Київської митниці ДФС, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

представника правопорушника ОСОБА_3, який доводи апеляційної скарги представника Київської митниці ДФС вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника Київської митниці ДФС не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Висновки судді про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та винності ОСОБА_2 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 13.06.2016 року № 0429/125120101/16, протоколом опитування в справі про порушення митних правил, доповідною запискою старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Бориспіль-аеропорт», поясненнями ОСОБА_2, та іншими доказами.

На підставі указаних доказів суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_2 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи та як наслідок хибності висновку про відсутність підстав для конфіскації коштів, не ґрунтуються на зібраних матеріалах із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об'єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Апеляційний суд Київської області звертає увагу на те, що хоча правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи). Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Так, приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої валюти ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що грошові кошти, які ОСОБА_2 переміщував через митний кордон України, призначалися для лікування його матері - ОСОБА_5, яка проходить курс лікування в приватній клініці м. Єрусалим, приблизна вартість якого становить 15 000 доларів США.

Наведені висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вартість предмета правопорушення у співвідношенні із майновим станом ОСОБА_2 є значною та істотно вплине на його майновий стан. Втручання у право власності ОСОБА_2 не може вважатися пропорційним, оскільки спричинить для нього «особистий і надмірний тягар».

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості посилання суду першої інстанції на те, що вилучені кошти ОСОБА_2 є фактично єдиним джерелом для лікування його матері, не ґрунтуються на матеріалах справи, відповідно до яких, ОСОБА_2 є вимушеним переселенцем з окупованої території, має на утриманні онкохворого батька, працює таксистом, а підприємницької чи іншої діяльності, від якої він міг би отримувати прибуток - не веде.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 суд не вбачає, у зв'язку із чим, залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 462, 487 МК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Ігнатюк О.В.