Номер провадження: 33/785/651/16
Номер справи місцевого суду: 520/6708/16-п
Головуючий у першій інстанції Галій
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суд Одеської області Котелевський Р.І.,розглянувши апеляційну скаргу військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України підполковника Лузан В.Л. на постанову судді Київського районного суду м.Одеси від 20.07.2016 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 172-15 КУпАП , -

встановив:

Оскаржуваною постановою судді районного суду закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-15 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

12.08.2016 року, військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України підполковник Лузан В.Л. звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову. В своїй апеляційній скарзі прокурорпосилається на те, що постанова судді районного суду є незаконною та необґрунтованою, просить скасувати постановута прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП. Крім того, прокурор просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись, що копію оскаржуваної постанови судді районного суду від 20.07.2016 року військова прокуратура отримала лише 05.08.2016 року.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали судової справи, прихожу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, з таких підстав.

Положення ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП регламентують, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Такий порядок встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП (підпунктом 2 пункту 5 розділу XII Закону України №1697-УІІ від 14.10.2014 року, який набрав чинності 26.10.2014 року), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена: особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності; її законним представником; захисником; потерпілим та його представником. При цьому, прокурора, як суб'єкта оскарження, було виключено із зазначеної норми закону (Закон України №1697-УП від 14.10.2014 року).

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширюваному тлумаченню не підлягає.

З позбавленням прокурора права на оскарження постанови судді одночасно виключено частину 2 статті 295 КУпАП, яка до внесення змін встановлювала обов'язок повідомляти прокуророві про результати розгляду його апеляційної скарги, а на даний час такого обов'язку не визначає.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-УІІ від 14.10.2014 року) кореспондуються з положенням Закону України «Про прокуратуру» (в редакції цього ж Закону України № 1697-УІІ від 14.10.2014 року), згідно з якими, однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Щодо посилань прокурора на положення ч. 5 ст. 7, ст. 250 КУпАП, як на правову підставу звернення прокурора з апеляційною скаргою на постанову відносно ОСОБА_3, вважаю за необхідне звернути увагу прокурора на наступне.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2016 року адміністративне провадження за ст. 173-15 КУпАП відносно ОСОБА_3 було закрито в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а таким чином, заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадянина, застосовано не було.

При цьому, той факт, що санкція ст.172-15 КУпАП передбачає адміністративне стягнення пов'язане з обмеженням особистої свободи громадян, не є безумовною підставою для наділення прокурора правом на апеляційне оскарження, оскільки тільки у випадку прийняття суддею першої інстанції рішення щодо застосування до особи стягнення, яке обмежує особисту свободу, прокурор, відповідно до діючого на даний час законодавства, має право на апеляційне оскарження такого судового рішення.

Звертаю увагу прокурора, що ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Разом з цим, виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст.129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції - є нормами прямої дії, а також практикою Європейського суду з прав людини відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (див. Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»).

З урахуванням вищевикладеного, доводи прокурора про прийняття до розгляду апеляційної скарги, в якій фактично ставиться питання про погіршення становища особиз вимогою щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності із застосуванням стягнення у вигляді обмеження особистої свободи, що передбачено санкцією ст. 172-15 КУпАП, не відповідають наведеним вище нормам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Статтею 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено право на справедливий суд, яким кожному гарантовано право на захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Положеннями ст.126Конституції України гарантовано незалежність і недоторканність суддів та вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Статтею 129 Конституції України гарантовано, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

З урахуванням наведених норм Конституції України, вимог Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та положень діючого Кодексу України про адміністративні правопорушення, обґрунтування прокурором можливості оскарження ним постанови районного суду з посиланням на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-1814/0/4-16 від 05.07.2016 року, за змістом якого прокурор наділений повноваженнями з оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, є недоречними, оскільки вказаний лист не є джерелом права.

Таким чином, враховуючі діючі норми Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України- не є особою, яка відповідно до положень ст.ст.287, 294 КУпАП, має право подати апеляційну скаргу на оскаржувану постанову судді районного суду, а за таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 7 та ч. 3 ст. 8 КУпАП апеляційний суд позбавлений законних підставприйнятийого апеляційну скаргу до розгляду, а тому скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ч.2 ст.7, ч.3 ст.8,ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Повернути апеляційну скаргу військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України Лузан В.В. на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2016 року прозакриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, який притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 172-15 КУпАП.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області Р.І. Котелевський