Справа № 175/2676/16-п
Провадження № 3/175/825/16
Постанова

Іменем України

07 вересня 2016 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бровченка В.В.,

за участю: секретаря Шаблі А.В.,

потерпілої ОСОБА_1,

особи, яка притягається до відповідальності

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у с. Привольне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонера, проживаючого за місцем реєстрації по вул. Залізничній, буд. № 286 «А» у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

08.06.2016 року о 18.30 годині погонич тварин ОСОБА_2, в порушення вимог п.п.7.6, 7.7 «ґ», 7.7 «д» Правил дорожнього руху України в районі буд. № 330 по вул. Залізничній у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області переганяв тварин через дорогу з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеним місцем в умовах недостатньої видимості та без залучення осіб, які б забезпечили безпеку іншим учасникам дорожнього руху, де одна з корів вибігла на проїзну частину дороги, по якій рухався автомобіль НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до пошкодження транспортного засобу, тобто допустив скоєння правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_2 у суді свою провину не визнав і пояснив, що постійно у вказаному місці переганяв своїх корів і слідкував за ними. Вважає, що ДТП відбулася через недостатню видимість у місці наїзду на корову та велику швидкість, що завадило водію вчасно виявити тварину і загальмувати.

Допитавши потерпілу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного у адміністративному протоколі правопорушення підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_1, яка у суді пояснила, що на даний час не памятає обставин ДТП через отриманий стрес, але після ДТП підписала пояснення від свого імені, у якому вірно зазначені ці обставини.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 278297 від 08.06.2016 року (а.п.1), схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та фото-таблицею до неї від 08.06.2016 року (а.п.3) і письмовим поясненням потерпілої ОСОБА_1 від 08.06.2016 року (а.п.4).

Доводи ОСОБА_2 про свою невинуватість, викладені ним у письмових поясненнях від 17 серпня 2016 року і під час судового засідання, не спростовують зазначені докази, які у своїй сукупності свідчать про недотримання ним вимог п.п.7.6, 7.7 «ґ», 7.7 «д» Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Доказів того, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності (ст.18 КУпАП), суду не надано і такі обставини при розгляді справи судом не встановлені, а тому підстав для закриття провадження по справі, передбачених п.4 ст.247 КУпАП, суд не вбачає.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З огляду на ці вимоги закону суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1, відносно якої не складався протокол про адміністративне правопорушення, а тому заява ОСОБА_2 з цього приводу судом до уваги не приймаються.

Разом з тим суд вважає, що запобігти ДТП ОСОБА_2 мав змогу незалежно від наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху України.

Для цього ОСОБА_2, з урахуванням дорожньої обстановки (місце ДТП знаходиться на проїзній частині, оглядовість якого частково обмежена деревом) повинен був суворо дотримуватися вимог п.п.7.6, 7.7 «ґ», 7.7 «д» ПДР України.

Враховуючи характер та наслідки вчиненого правопорушення, а також особу ОСОБА_2, який на протязі року не притягався до адміністративної відповідальності за інші правопорушення на транспорті, вважаю за доцільне піддати його мірі адміністративного стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст.124 КУпАП.

Керуючись ст.ст.124,268,276,277,283-285 КУпАП, суд -

постановив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 340 грн.

З урахуванням частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_2 штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, та примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з ОСОБА_2 подвійний розмір штрафу, тобто у розмірі 680 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Копію постанови вручити ОСОБА_2 та для відома направити начальнику Дніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а у разі несплати штрафу чи судового збору - для примусового виконання начальнику Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя В.В.Бровченко