Справа № 185/7195/16-п
П О С Т А Н О В А

14 вересня 2016 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мельник Ю.А., розглядаючи матеріали інспектора взводу БДПС Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого в ТОВ «Авенір», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, -

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №280287 серії АП2, 22.08.2016 року о 07:10 годині в с.Богуслав по вул. Степова водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного спяніння (зіниці очей не реагують на світло, невиразна мова), на вимогу співробітника поліції в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Гр. ОСОБА_1 в судове засідання з'явився, проти факту, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення не заперечував, дійсно відмовився проїхати з поліцейськими до медичного закладу для встановлення факту спяніння, в скоєному розкаюється. В той день вжив медичний препарат, оскільки йому стало зле. Просив при накладені адміністративного стягнення не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм і це його єдине джерело доходу, є єдиним годувальником в родині, його дружина не працює, на його утриманні, окрім дружини, знаходиться малолітня дочка, про що судові надав відповідні підтверджуючі документи.

Вислухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідальність на підставі ч. 1 ст. 130 КпАП України настає при керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що затверджена наказом МВС №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Винність водія ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні підтверджується наступними письмовими доказами:

- згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, вони були присутніми, коли водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти запропонований поліцейським медичний огляд для встановлення стану наркотичного спяніння;

- згідно рапорту інспектора взводу БДПС ОСОБА_4, 22.08.2016 року в с. Богуслав був зупинений автомобіль ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який управляв автомобілем з явними ознаками наркотичного спяніння та відмовився пройти медичний огляд для встановлення стану спяніння в присутності двох свідків;

- згідно письмових пояснень водія ОСОБА_1, 22.08.2016 року він керував автомобілем марки «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, в с.Богуслав. На пропозицію поліцейського пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків;

- згідно протоколу про адміністративне правопорушення у водія ОСОБА_1 було тимчасово вилучено водійське посвідчення, останній отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії ТД №301550.

Гр. ОСОБА_1 суду були надані письмові докази:

- згідно копії трудової книжки, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Авенір» водієм з 06.05.2013 року;

- згідно характеристики з місця роботи, ОСОБА_1 працює водієм в ТОВ «Авенір» з травня 2013 року, проявив себе старанним працівником, відповідальним та надійним, одружений, має дочку 6-ти років, дружина не працює. ОСОБА_1 є єдиним годувальником в родині. Зарплата водія єдиний дохід сімї;

- згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 перебуває з 04.10.2008 року у шлюбі з ОСОБА_5;

- згідно копії трудової книжки, ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_1М.) не працює;

- згідно свідоцтва про народження, у ОСОБА_1 є малолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях гр. ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Гр. ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП визнав.

Згідно положення ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, який працює водієм, є єдиним годувальником в родині, на його утриманні малолітня дочка та дружина, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності вимог ст. 34 КУпАП, обставинами, що помякшують провину гр. ОСОБА_1, є щире розкаяння винного, наявність на його утриманні малолітньої дитини та дружини.

У відповідності вимог ст. 35 КУпАП, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення ОСОБА_1, суд не встановив.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер(Schmautzer)проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності»(рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У Кодексі України про адміністративне правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м'якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 130 ч.1 КпАП України.

Враховуючи вищевикладені обставини, повне визнання своєї провини, особу ОСОБА_1, який за місцем роботи характеризується позитивно, працює водієм і це його єдине джерело доходу, є єдиним годувальником в родині, на його триманні є малолітня дочка та дружина, вчинив правопорушення вперше, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті 130 ч.1 КУпАП без позбавлення права керування, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

У відповідності вимог ст. 40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 130 ч.1, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

На підставі ст. 130 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10200 (десять тисяч двісті) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275.60 гривень на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги.

Суддя Ю.А. Мельник