Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/179/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Голосеніна Т. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року. Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., за участю секретаря Піроженко Д.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_8, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за скаргою ОСОБА_3 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживає АДРЕСА_1,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Постановою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року на ОСОБА_3 накладене адміністративне стягнення за ч.2 ст.130 КпАП України у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 12 червня 2016 року о 09 год. 00 хв. по вулиці Кіровоградське Шоссе, 5 в м. Олександрія Кіровоградської області, повторно протягом року, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), керував автомобілем «ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_1, від продуву алкотестера та проходження медичного огляду для визначення стану сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.2 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову районного суду від 12.07.2016 року та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу за його відсутності, при складанні протоколу працівники поліції належним чином його не повідомляли про розгляд справи у суді і копію протоколу про адміністративне правопорушення йому не надали, що при розгляді справи судом не враховано норм ст. 33 КУпАП та п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року, а саме характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, а також обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, при цьому судом не з'ясовано всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП, шляхом допиту свідків, які були відсутні під час складання протоколу, а він написав своє пояснення зі слів працівників ДАІ, оскільки поспішав додому. Вказує і на те, що в протоколі відсутні перелік, чи опис ознак алкогольного сп'яніння, при цьому стверджує, що він відмовився лише пройти освідування в медичній установи, оскільки поспішав додому, однак не відмовлявся від проходження медичного освідування на місці і наполягав на цьому, про що неодноразово говорив працівникам ДАІ. Крім того, вказує і на те, що судом не взято до уваги і те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, від керування транспортним засобом його не відсторонено. Також вважає, що відсутність повідомлення його належним чином у встановлений термін про розгляд справи та щодо прийнятого до нього рішення, є поважною причиною пропуску ним строку на апеляційне оскарження даної постанови, а тому ним заявлено клопотання, про поновлення строку на оскарження постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року, оскільки про розгляд справи він дізнався лише 27.07.2016 року і одразу звернувся до суду із заявою про видачу йому вказаної постанови, тому він з поважних причин пропустив строк на її оскарження.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3, який просив поновити йому строк на оскарження вказаної постанови суду, задовольнити його апеляційну скаргу та не позбавляти його прав на керування транспортними засобами і застосувати до нього стягнення у виді штрафу, або скасувати постанову суду та закрити провадження по справі, пояснення інспектора ДАІ ОСОБА_8, який категорично заперечив доводи апеляції скаржника та повністю підтримав обставини справи викладені у протоколі, вивчивши доводи апеляції вважаю, що заява скаржника про поновлення пропущеного строку підлягає задоволенню, а сама апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Оскільки ОСОБА_3 не був присутнім при розгляді даної адміністративної справи районним судом, а про винесену стосовно нього постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року дізнався лише 27 липня 2016 року, що підтверджується долученими до справи розпискою скаржника про отримання ним копії постанови суду від 12.07.2016 року та відповідним супровідним листом суду від 28.07.2016 року по справі № 398/2234/16-п (а.с.9-10), тому строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин і вважаю за необхідне його поновити.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд об'єктивно з'ясував обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП, оскільки останній повторно протягом року порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України і його вина підтверджується адміністративним протоколом серії АП2 № 266672 від 12.06.2016 року, копією постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2015 року, відповідно до якої скаржника притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення ним 12 серпня 2015 року аналогічного правопорушення, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 03.11.2015 року (а.с.5), а також поясненнями в суді інспектора ДАІ ОСОБА_8, який допитаний за клопотанням скаржника та повністю підтвердив фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи суддя під час розгляду даної справи належним чином врахував вимоги ст.ст. 33, 247, 280 КУпАП та призначив ОСОБА_3 мінімальний вид та розмір адміністративного стягнення, який передбачено санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП, врахувавши при цьому дані про його особу, який на місці події визнав свою вину у вчиненні правопорушення, його майновий стан, а також відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, однак вчинив повторно протягом року правопорушення пов'язане з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, при цьому у ранковий час доби, а саме о 09.00 год., коли інтенсивність руху автомобілів є підвищеною, скаржник керував автомобілем на одній із вулиць м. Олександрії, чим створював небезпеку для життя та здоров'я іншим учасникам дорожнього руху.

А тому, з урахуванням вищезазначених обставин та особи правопорушника районний суд правильно обрав вид та розмір адміністративного стягнення, а саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу, що є мінімально можливим, як видом, так і розміром адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП, та даних обставин справи, з урахуванням особи правопорушника, послужить його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Доводи скаржника про те, що при розгляді справи судом не враховано норм ст. 33 КУпАП та п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року, а саме характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, а також обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність є безпідставними, оскільки як видно з оскаржуваної постанови суду районним судом враховано, як характер вчиненого правопорушення, так і особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (а.с.8). Тому, з урахуванням вищезазначеного не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги, щодо зміни оскарженої постанови суду та застосування до скаржника стягнення у виді штрафу. До того ж вказаний вид стягнення взагалі не передбачений санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП.

Твердження правопорушника про те, що він не відмовлявся пройти медичний огляд на місці зупинки, а лише відмовився пройти освідування в медичному закладі, так як поспішав додому, також вважаю безпідставними, оскільки факт його відмови від освідування на місці та продуву алкотестеру Драгер, підтверджено власноручним записом про це скаржника у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, де ним також зазначено, що з протоколом він згоден та претензій до працівників поліції немає, а також вказані обставини підтвердив в апеляційному суді інспектор роти ДПС при ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8., який склав адміністративний протокол відносно скаржника, та допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_5, а крім цього ще й долученими до протоколу власноручними письмовими поясненнями іншого свідка ОСОБА_6, які оголошені та досліджені в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (а.с.3).

Не відповідають фактичним обставинам справи і доводи скаржника про те, що в протоколі відсутні перелік, чи опис ознак алкогольного сп'яніння, та що він відмовився лише пройти освідування в медичній установі, оскільки поспішав додому, однак не відмовлявся від проходження медичного освідування на місці події і наполягав на цьому, оскільки як видно з вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення від 12.06.2016 року у ньому зазначено опис ознак алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, що не заперечував на місці події і сам правопорушник, як видно з його власноручного пояснення зазначеного у протоколі про те, що він 12.06.2016 року о 09.00 год. в м. Олександрія керував автомобілем ВАЗ 21099 відмовляється на місці від продуву «драгер», а також відмовився від медичного освідування (а.с.1).

Також, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому є безпідставними і його доводи про те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, його не було відсторонено від керування транспортним засобом його, оскільки як видно з долученого до матеріалів справи власноручного пояснення свідка ОСОБА_7 про те, що 12.06.2016 року маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, він зобов'язався доставити автомобіль НОМЕР_1 до місця проживання водія (а.с.4).

Також, вважаю безпідставними і доводи скаржника з приводу того, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу за його відсутності, а при складанні протоколу працівники поліції належним чином його не повідомляли про розгляд справи у суді і копію протоколу про адміністративне правопорушення йому не надали, оскільки як видно з протоколу про адміністративне правопорушення від 12.06.2016 року в ньому зазначено про те, що ОСОБА_3 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться 12 липня 2016 року о 10 год. 00 хв. в Олександрійському міськрайонному суді, що підтверджено підписом скаржника у відповідній графі протоколу, а тому враховуючи таку поведінку скаржника, який сам не побажав скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП вважаю, що районним судом не допущено порушення вимог ст. 268 КУпАП при розгляді даної адміністративної справи.

Крім того, відповідний підпис скаржника є і в графі, де зазначено, що він зі змістом протоколу ознайомлений і отримав копію протоколу (а.с.1).

Вказані обставини визнаю такими, що не дають підстав, як для скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі, так і для зміни постанови суду в частині застосованого до правопорушника стягнення, як того просить ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі, оскільки районний суд з урахуванням всіх обставин справи, правильно дійшов висновку про винуватість скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та обгрунтовано призначив йому мінімальний вид та розмір адміністративного стягнення з тих, що передбачені санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року відносно нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Ремез П.М.