Справа № 158/1309/16-п Провадження №33/773/266/16 Суддя в 1 інстанції: Пономарьова О. М.
Категорія:ч.1 ст.172-7 КУпАП Доповідач: Польовий М. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року місто ОСОБА_1

Суддя апеляційного суду Волинської області Польовий М.І., з участю прокурора Сасюка Л.О., особи, щодо якою провадження у справі закрито ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції ОСОБА_1 на постанову Ківерцівського районного суду від 07 липня 2016 року, якою провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4/410а Волинської області, працюючого на посаді голови Омельненської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ставиться у провину те, що він, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування - головою Омельненської сільської ради Ківерцівського району та відповідно до підп. «б», «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» - субєктом, відповідальним за корупційні правопорушення, порушив обмеження, передбачені п.1 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» за таких обставин.

Рішенням першої сесії сьомого скликання Омельненської сільської ради №1/1 від 17.11.2015 року «Про підсумки виборів, визнання повноважень та реєстрацію депутатів Омельненської сільської ради та сільського голови Омельненської сільської ради» головою ради обрано ОСОБА_2 та присвоєно останньому 9 ранг державного службовця.

В той же день, тобто 17.11.2015 року, ОСОБА_2, будучи головою сільської ради, головуючи на засіданні ради, у ході голосування депутатами за прийняття рішення Омельненської сільської ради №1/7 від 17.11.2015 року «Про встановлення надбавок та преміювання сільського голови», яким йому встановлено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати, винагород та інших виплат, а також щомісячне преміювання, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги ст.ст.28, 35 Закону України «Про запобігання корупції».

Дії ОСОБА_2 згідно протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 14 червня 2016 року кваліфіковано за ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Постановою суду від 07 липня 2016 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Своє рішення суд мотивував тим, що в даному конкретному випадку присутність сільського голови на сесії сільської ради при розгляді вищезазначеного питання не створює реального конфлікту інтересів, оскільки не містить суперечностей між приватним інтересом особи та його службовими повноваженнями, як і самого приватного інтересу, зумовленого будь-якими позаслужбовими стосунками.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Посилається на те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова має право голосу з усіх питань, що розглядаються відповідною радою, а тому виникає реальний конфлікт інтересів при прийнятті рішення щодо встановлення йому премії та надбавок, враховуючи, що такі виплати встановлюються відповідною радою і є нефіксованою сумою, а мають градаційний характер від 0% до 100%. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Заслухавши прокурора, який вважає, що апеляційна скарга підлягає розгляду в апеляційному суді, ОСОБА_2, який покладався на погляд суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Так, згідно ч.2 ст.287 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Даний порядок встановлений ч.2 ст.294 КУпАП (в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року), яка є спеціальною нормою, згідно якої, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена лише особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Встановлений вищезазначеною нормою перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним.

Прокурор, як субєкт оскарження, був виключений із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП Законом України №1697-VII від 14.10.2014 року (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), який набрав чинності 26.10.2014 року.

Одночасно з цим було виключено і ч.2 ст.295 КУпАП, яка встановлювала обовязок повідомляти прокурора про результати розгляду його апеляційної скарги.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП.

Згідно ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.5 ст.7, ч.1 ст.287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України №1697-VII від 14.10.2014 року) повністю узгоджуються з положенням Закону України "Про прокуратуру" (в редакції цього ж Закону України №1697-VII від 14.10.2014 року), згідно з якими, однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 цього Закону).

Повноваження ж прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Як вбачається із постанови Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 липня 2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Оскільки до ОСОБА_2 постановою суду не застосовувались заходи примусового характеру, повязаного з обмеженням його особистої свободи, то в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду й відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

Посилання прокурора на ч.5 ст.7, ст.250 КУпАП, як на правову підставу його звернення з апеляційною скаргою, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Конституційний Суд України своєю ухвалою №49-у/2015 від 08 грудня 2015 року відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозвязку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, зазначивши при цьому, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Однак усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на це приходжу до висновку, що до врегулювання даного питання на законодавчому рівні, суди при розгляді справ такої категорії повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення «Щокін проти України»).

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга прокурора, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч.5 ст.7 КУпАП, а тому апеляційна скарга прокурора прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції не підлягає розгляду і її слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.287, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу на постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 липня 2016 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, повернути прокурор прокуратури Волинської області з питань організації діяльності у сфері запобігання і протидії корупції ОСОБА_1

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду М.І. Польовий