АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/966/2016 Постанова винесена суддею Ключник А.С.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Як встановив суд, ОСОБА_2 15 квітня 2016 року о 01 год. 00 хв., в порушення

п. 2.9(а) ПДР України, керував транспортним засобом марки «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Симиренка, 17-А в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою приладу «Драгер» 6810, № 3447 у присутності двох свідків, результат тесту - 1,23 проміле.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, просить змінити постанову судді місцевого суду в частині виду адміністративного стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами на адміністративний арешт на строк 10 діб.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, що при вирішення питання про накладення адміністративного стягнення суддя не дотримав вимог ст. 33 КУпАП, не врахував усіх пом'якшуючих обставин, зокрема, щире каяття і визнання ним вини у вчиненому, та даних про його особу.

Звертає увагу також на те, що транспортний засіб є єдиним джерелом для його заробітку і, позбавивши його права керування транспортними засобами, суд поставив його і його рідних у скрутне матеріальне становище.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційні вимоги, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Так, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, в повній мірі доведена зібраними по справі та дослідженими судом доказами, а саме: даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серія АП2 № 358950 від 15 квітня

2016 року (а.с. 1); результатами проведеного щодо ОСОБА_2 тесту із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер», відповідно до якого показник тесту становив 1,23 % (а.с. 2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, в яких вони підтвердили факт тестування ОСОБА_2 спеціальним технічним засобом «Драгер», результат якого був позитивний; карткою обліку адміністративного правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_2 16 червня 2015 року порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.4); копією постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8).

Судове рішення в зазначеній частині ОСОБА_2 не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість накладеного стягнення, то вони є безпідставними.

Стягнення на ОСОБА_2 накладено в межах строків, встановлених ст. 38 КУпАП, відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, а саме, характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника, який свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, і є найменш суворим як за видом, так і за розміром санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на скрутне матеріальне становище у зв'язку з неможливістю користуватися транспортним засобом не заслуговують на увагу, оскільки доказів на їх підтвердження ОСОБА_2 не надав, а в долученій ним до апеляційної скарги характеристиці з місця роботи відсутні відомості про те, що виконання трудових обов'язків апелянта пов'язане виключно з керуванням транспортними засобами.

Не може бути задоволена апеляційна скарга і з огляду на положення ч. 9 ст. 294 КУпАП, згідно з якою у разі зміни постанови в частині накладення стягнення в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено, а в даному конкретному випадку правопорушник просить змінити постанову судді і накласти на нього більш сурове адміністративне стягнення.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П.