Єдиний унікальний номер 227/2617/16-п Номер провадження 33/775/113/2016
17 серпня 2016 року м.Бахмут
Суддя апеляційного суду Донецької області Самойленко А.І. розглянув справу за апеляційною скаргою керівника Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 на постанову судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2016 року, якою справа про притягнення
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, яка працює на посаді секретаря Новодонецької селищної ради Добропільського району Донецької області 7-го скликання
до адміністративної відповідальності за ст.172-7 ч.1 та за ст.172-7 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) ) провадженням закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Згідно протоколів про адміністративні правопорушення, що надійшли на розгляд судді, відповідно до рішень першої сесії сьомого скликання Новодонецької селищної ради від 05.11.2015 року визнано повноваження ОСОБА_2 як депутата Новодонецької селищної ради сьомого скликання та обрано на посаду секретаря цієї ради, у звязку з чим згідно п.п. б) п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» вона є субєктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення. У цей же день, тобто 05.11.2015 року приблизно о 14-й годині, в приміщенні цієї ради на вулиці Благовісній, 3 в селищі Новодонецьку при обранні секретаря селищної ради ОСОБА_2, будучи депутатом вказаної селищної ради, порушуючи вимоги ст.28 цього Закону, публічно не повідомила про наявний в неї реальний конфлікт інтересів колегіальний орган, в якому вона працює сесію селищної ради, де вона була кандидатом на цю посаду, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-7 ч.1 КУпАП.
Крім цього, у той же час і в тому ж місці вона вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів прийняла участь у голосуванні, а саме, отримала бюлетень та проголосувала при обранні секретаря цієї ради, де була кандидатом на цю посаду, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-7 ч.2 КУпАП.
Вищевказаною постановою судді прийнято рішення про закриття провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 Це рішення обґрунтовано тим, що приписами ст.38 Конституції України встановлено право громадян вільно обирати і бути обраним до органів місцевого самоврядування, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ч.6 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить і набуває право ухвального голосу з моменту визнання його повноважень відповідної ради, має право обирати та бути обраним до органів відповідної ради. Тобто, голосування депутата за обрання секретаря сільської ради є його правом та обовязком і участь в такому голосуванні є здійсненням депутатом представницьких повноважень, а не реалізацією її приватного інтересу.
Крім цього, суддею було враховано і те, що на голосування не було виставлено альтернативних кандидатур, внаслідок чого був відсутній вплив приватного інтересу на обєктивність прийняття рішення, що вибір варіанту голосування відноситься повністю на розсуд депутата і законодавством не регламентується, що рішення про обрання секретаря ради приймалося одноголосно колегіальним органом з дотриманням передбаченої законом процедури.
Тому, згідно висновку судді, усі вищезазначені обставини свідчать про відсутність реального конфлікту інтересів у ОСОБА_2 при обранні її секретарем селищної ради і відсутність в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати зазначену постанову судді і ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, та накласти відповідне стягнення. В обґрунтування скарги посилається на безпідставність висновків судді про відсутність умов реального конфлікту інтересів у ОСОБА_2 при обранні її секретарем селищної ради, оскільки з моменту висування її кандидатом на вказану посаду у неї виник приватний інтерес у прийнятті сесією такого рішення, яке тягне юридичні наслідки у виді набуття нею посади, можливості отримання заробітної плати, відпустки, рангів та категорій посадової особи органу місцевого самоврядування, можливості виконання обовязків голови ради за відсутності голови. Тому, на думку прокурора, ОСОБА_2 діяла в умовах реального конфлікту інтересів і відповідно до вимог ст.ст.28, 35 Закону України «Про запобігання корупції» зобовязана була вжити заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів, чого не зробила, у звязку з чим вона вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.
Про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, її захисник та прокурор були своєчасно повідомлені і від ОСОБА_2 та її захисника адвоката ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі. Від прокурора клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не надійшло. Тому неявка вказаних осіб не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи вважаю, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.
Згідно ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Під приватним інтересом розуміється будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, а реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
В протоколах про адміністративні правопорушення зазначено, що суть правопорушення з боку ОСОБА_2 полягала в тому, що вона, будучи обраною депутатом селищної ради і кандидатом на обрання секретарем цієї ради, публічно не повідомила сесію селищної ради про ці обставини, які утворювали конфлікт інтересів, і взяла особисту участь у голосуванні з цього питання.
У той же час, згідно ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар селищної ради обирається радою з числа її депутатів за пропозицією голови цієї ради. Таким чином, наведені положення Закону прямо передбачають, що кандидатом на посаду секретаря ради може бути лише депутат цієї ради, у звязку з чим необхідність публічного повідомлення кандидатом сесію про ці обставини позбавлена будь-якого сенсу і правового значення у звязку з їх очевидністю і необхідністю виконання цієї норми закону. Тобто, виходячи з наведених положень закону, висунення певного депутата селищної ради кандидатом на посаду секретаря ради повязане з необхідністю виконання радою своїх повноважень та обовязків як органу місцевого самоврядування і є публічним, а не приватним інтересом.
Крім цього, згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат має право обирати і бути обраним до органів відповідної ради, і в разі обрання депутата до органів ради, зокрема, секретарем ради, він має виконувати відповідні функції, повноваження та обовязки, передбачені ст.50 «Про місцеве самоврядування в Україні» в інтересах ради і громади селища.
Тому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що приватний інтерес ОСОБА_2 полягав в тому, що в разі обрання її секретарем ради вона набувала посаду в органі місцевого самоврядування, можливість отримання заробітної плати, відпустки, рангів та категорій не можуть бути визнані обґрунтованими.
З урахуванням усіх наведених обставин і норм законодавства суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність приватного інтересу у ОСОБА_2 та умов конфлікту інтересів при вирішенні сесією селищної ради питання про обрання її секретарем селищної ради і про відсутність, у звязку з цим, в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.
Тому постанова судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, через що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування цієї постанови відсутні.
Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Постанову судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора на зазначену постанову без задоволення.
Ця постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Апеляційного суду Донецької області Самойленко А.І.