АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/738/2016 Постанова винесена суддею Шевчук А.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, щодо якої провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито - ОСОБА_2, другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Ярославка Бобровицького району Чернігівської області, громадянина України, звищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, 2015 р.н., працюючого спеціалістом в Українському процесінговому центрі, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 14 лютого 2016 року об 11 год. 45 хв. по пр. Оболонському, 21 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 33.2.1 ПДР України.

Проте, посилаючись на встановлені при судовому розгляді обставини та матеріали справи, суддя дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, оскільки в матеріалах справи недостатньо доказів для притягнення його до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на допущену судом неповноту при з'ясуванні обставин справи та однобічність у дослідженні доказів по справі, просить постанову суду скасувати, та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови в порушення ст.ст, 245, 251, 252, 269, 273, 283, 284 КУпАП, без повного дослідження матеріалів справи, надав лише суб'єктивну оцінку поясненням ОСОБА_2, і не відхиляючи висновків працівників поліції щодо невідповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам дорожнього знаку 33.2.1. ПДР, лише зазначає про недостатність доказів такому правопорушенню, незважаючи на те, що пригода сталась на нерегульованому перехресті, водій ОСОБА_2 наближався до перехрестя по другорядній дорозі, а також мають місце пошкодження обох автомобілів, що є головною ознакою для кваліфікації дій винного водія в причинах такого пошкодження за ст. 124 КУпАП. Зокрема, судом покладено в основу свого висновку не підтверджені припущення щодо відсутності доказів вини ОСОБА_2, незважаючи на письмові пояснення іншого учасника пригоди, надані на місці події, які судом взагалі без належного обґрунтування не взято до уваги.

Всупереч вимог ст.ст. 268, 269 КУпАП та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в тексті постанови судом не наведено належних доказів, на яких ґрунтується висновок про відсутність в діях особи адміністративного правопорушення, не зазначено обґрунтованих мотивів для висновку щодо відсутності вини ОСОБА_2 та для відхилення доказів, на які посилались працівники поліції в обґрунтування складення протоколу відносно правопорушника.

При цьому, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає відсутність події і складу адміністративного правопорушення, але не послався на докази того, що сама подія - дорожньо-транспортна пригода не мала місце і наслідки, а водій ОСОБА_2 виконав вимоги Правил дорожнього руху.

Крім того, зазначає, що зафіксоване на схемі ДТП місце зіткнення вказує на те, що в момент зіткнення автомобіль «Хюндай», рухаючись по головній дорозі, вже знаходився на траєкторії руху автомобіля «Рено», тобто водій автомобіля «Рено» ОСОБА_2, рухаючись по другорядній дорозі, мав всі необхідні умови і технічну можливість для вчасного для себе виявлення транспортного засобу, що наближається до нього по головній дорозі, і який, в даних дорожніх умовах, враховуючи вимоги встановленого на перехресті дорожнього знаку 33.2.1 «Дати дорогу» він зобов'язаний був пропустити незалежно від подальшого напрямку руху цього автомобіля.

За таких умов, ОСОБА_2 повинен був керуватись вимогами п. 16.11. ПДР і утриматися від подальшого руху, оскільки при критичному наближенні до автомобіля «Хюндай» він створив реальну небезпеку для водія цього транспортного засобу, що рухався по головній дорозі і розраховував на дотримання водієм ОСОБА_2 вимог Правил, як це зазначено в п. 1.4.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у скоєнні правопорушення не визнав, однак не обґрунтував свої заперечення щодо складеного відносно нього працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення та не довів наявності невиконання будь-яких вимог Правил дорожнього руху з боку іншого учасника пригоди - водія автомобіля «Хюндай» ОСОБА_3, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б могли бути підставою для закриття провадження у справі взагалі без визначення ознак невідповідності дій вимогам Правил дій будь-кого з водіїв.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також ОСОБА_2, котрий заперечував проти апеляційної скарги, вказуючи на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він правил дорожнього руху не порушував, а дорожньо-транспортна пригода сталася виключно внаслідок недозволеного маневру ОСОБА_3 - з'їзду її з головної дороги, в той час, як його автомобіль вже знаходився на головній дорозі, та спеціаліста (судового експерта) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного всебічного і об'єктивного дослідження доказів по справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Проте, ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконані.

Як вбачається з матеріалів справи, розглядаючи справу по суті та дійшовши висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху та скоєння ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя послався на матеріали справи та пояснення ОСОБА_2 в суді.

При цьому, надавши перевагу саме цим доказам, суд залишив неспростованими та належним чином не оціненими пояснення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, а також інші матеріали справи.

За таких обставин, прийняте суддею рішення по даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню.

За результатами розгляду апеляційної скарги та перевірки матеріалів справи слід прийняти нову постанову, якою встановити такі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме, 14 лютого 2016 року об 11 год. 45 хв. по пр. Оболонському, 21 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 33.2.1 ПДР України.

Вказані обставини підтверджуються даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, схемі дорожньо-транспортної пригоди, поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди, що містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, наданих ним як в суді першої, так і апеляційної інстанції, 14 лютого 2016 року він рухався автомобілем «Рено» по пр. Оболонському зі сторони метро «Героїв Дніпра» по другорядній дорозі у крайньому правому ряду на невеликій швидкості, зупинився на вимогу знаку «Дати дорогу» та, пересвідчившись в безпечності маневру, почав рух в сторону метро «Мінська» в тому ж крайньому правому ряду і виїхав на головну дорогу. В цей час, водій автомобіля «Хюндай» ОСОБА_3, яка рухалася по головній дорозі у другому ряду, в порушення правил дорожнього руху та вимог наказових дорожніх знаків, розміщених на даному відрізку проїзної частини, не увімкнувши сигналу правого повороту, не переконалась у безпечності маневру та здійснила недозволений поворот направо, в результаті чого в'їхала в ліву передню частину його автомобіля розташувавши свій автомобіль перпендикулярно руху транспортних засобів.

Також зазначив, що він рухався по другорядній дорозі, а автомобіль «Хюндай» по головній, і їх траєкторії не пересікалися, але ОСОБА_3 здійснила недозволений маневр, з'їхавши з головної дороги, поїхала не по напрямку руху головної дороги, що і призвело до ДТП. При цьому, на момент зіткнення його автомобіль вже був на головній дорозі.

Проте, такі пояснення ОСОБА_2 щодо його непричетності до дорожньо-транспортної пригоди спростовуються наявними у справі доказами, в тому числі й поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів на проїзній частині після зіткнення та пошкоджень, які вони отримали в результаті цього, а також даними відеозапису та наданими в суді апеляційної інстанції на підтвердження цих обставин фотознімками, які повністю узгоджуються з поясненням водія ОСОБА_3

Так, з пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, які вона підтвердила і в суді апеляційної інстанції, вбачається, що вона рухалася на автомобілі «Хюндай» по пр. Оболонському зі сторони вул. Тимошенка в сторону вул. Зої Гайдай по головній дорозі і здійснювала поворот направо до ресторану «Mafia», в той час, як автомобіль «Рено», який рухався по другорядній дорозі, проігнорувавши вимогу дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав їй перевагу в русі, що призвело до зіткнення обох транспортних засобів.

Зазначила, що її вини в даній ДТП немає, так як вона рухалася по головній дорозі згідно правил дорожнього руху, а ОСОБА_2, проігнорувавши вимоги дорожнього знаку, хотів проскочити, хоча бачив, що зліва від нього зупинились автомобілі, пропускаючи її.

Саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об'єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами.

Зокрема, ці обставини підтверджуються і схемою дорожньо-транспортної пригоди, з якою погодились обоє учасників ДТП, підписавши її, та в якій зафіксовано місце зіткнення, положення транспортних засобів після зіткнення і пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також даними відеозапису та фотокартками пошкоджень автомобілів «Рено» та «Хюндай» після зіткнення, з яких вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася на пр. Оболонському в м. Києві, на перехресті з круговим рухом, де є прилеглі дороги, і рух регулюється дорожніми знаками. На правому узбіччі дороги по напрямку руху автомобіля «Хюндай» встановлені дорожні знаки пріоритету 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги», які надавали право водію автомобіля «Хюндай», який рухався по головній дорозі, право першочергового безперешкодного проїзду перехрестя.

У напрямку руху автомобіля «Рено» на правому та лівому узбіччі встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги», наказовий знак 4.1 «Рух прямо», а безпосередньо перед виїздом на головну дорогу даний знак продубльований разом з дорожнім знаком пріоритету 2.4 «Кінець головної дороги» і табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги».

Після зіткнення автомобіль «Рено» розташовується під кутом на перехрещенні проїзних частин у момент виїзду на головну дорогу в межах заокруглень проїзної частини, а автомобіль «Хюндай» - на головній дорозі.

Отже, водій автомобіля «Рено» ОСОБА_2 мав повну інформацію про дорожню ситуацію на перехресті і про напрямок головної дороги, та те, що він рухається по другорядній дорозі, а відтак за будь-яких обставин не мав переваги в русі, тому повинен був дати дорогу транспортним засобам, що рухались по головній дорозі, навіть якщо б водій автомобіля «Хюндай» не подав попереджувальний сигнал правого повороту.

Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди об'єктивно підтвердив і допитаний в суді апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_3 спеціаліст (судовий експерт) Київського науково-дослідного інституту судових експертизОСОБА_5

Так, спеціаліст (судовий експерт) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 пояснив, що за обсягами матеріалів ДТП та фотознімків, дорожньо-транспортна пригода трапилась на перехресті з круговим рухом, де є прилеглі дороги і рух регулюється дорожніми знаками. Учасники ДТП взаємно наближались за таким порядком, автомобіль «Хюндай» по головній дорозі, автомобіль «Рено» виїжджав з другорядної дороги, тому мав виконувати вимоги п.п. 10.1, 16.11 ПДР та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а водій автомобіля «Хюндай», в свою чергу, повинен керуватися вимогами п. 12.3 ПДР. З огляду на обставини ДТП, автомобіль «Хюндай» рухався по головній дорозі, на яку з другорядної дороги здійснив виїзд автомобіль «Рено», тому в даній ситуації автомобіль «Рено» міг запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 16.11 ПДР та дорожнього знаку 2.1, а водій автомобіля «Хюндай» своїми односторонніми діями не могла уникнути ДТП. При цьому, маневр, який хотіла зробити водій автомобіля «Хюндай», не заборонений, вона виїжджала на перехрещення нерівнозначних доріг по головній дорозі і мала право рухатись в будь-якому напрямку, не забороненому для руху автомобілів в її напрямку.

Зазначив, що після зіткнення автомобілі знаходяться під гострим кутом, автомобіль «Хюндай» під деяким кутом до елементів проїзної частини Оболонського проспекту. Ліва передня частина автомобіля «Рено» контактувала з правою передньою боковою частиною автомобіля «Хюндай», при цьому саме автомобіль «Рено» занурювався в автомобіль «Хюндай». При цьому, автомобіль «Рено» знаходиться в межах заокруглення проїзної частини на відстані 2,2 м від дорожнього знаку 2.1, а тому він знаходиться на перехрещені проїзних частин, а не на головній дорозі, в той час, як положення на схемі ДТП та відео свідчать, що автомобіль «Хюндай» був на головній дорозі. За таких обставин, в діях водія «Рено», як вірно зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, вбачаються порушення ним саме п. 33.2.1 Правил дорожнього руху. А, отже, пояснення водія ОСОБА_2 в цій частині - є безпідставними.

Твердження ж ОСОБА_2 про недозволений маневр водія автомобіля «Хюндай» та її з'їзд з головної дороги, внаслідок її руху не по напрямку руху головної дороги, в той момент, коли він вже виїхав на головну дорогу, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що за таких обставин є неможливим, як те розташування автомобілів після зіткнення, що відображено в схемі ДТП, так і утворення тих пошкоджень, що зафіксовані в автомобілі «Хюндай» в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Тим більше, що такі його твердження і не узгоджуються з вимогами п. 16.11 ПДР України, яким встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Більш того, як дані схеми, так і відображення на відеозаписі та фотознімках про рух та місце перебування автомобіля ОСОБА_2 після зіткнення, свідчать про об'єктивність свідчень ОСОБА_3 про те, що водій ОСОБА_2 рухався по другорядній дорозіпрямо, при цьому не надав дорогу її транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, та спростовують твердження ОСОБА_2 щодо здійснення ним в момент зіткнення виїзду вже на головну дорогу, оскільки на момент зіткнення він ще не проїхав за межі перехрещення проїзних частин головної та другорядної дороги.

Відповідно ж до п. 33.2.1. Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку «Дати дорогу», водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Таким чином, оцінюючи, досліджені у судовому засіданні, докази, вважаю, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 33.2.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд, у відповідності до положень ст. 294 КУпАП, постановляє нову постанову, якою визнає винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення у справах підвідомчих суду може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки правопорушення мало місце 14.02.2016 року, то на момент розгляду справи в апеляційному суді, передбачені в ч. 2 ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, у зв'язку з чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП слід закрити.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і провадження у справі закрити, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.