АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, за участю ОСОБА_1, справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в ТОВ "Міжрегіональний центр ортопедії та травматології", який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, -

в с т а н о в и в :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

При обставинах, встановлених постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову районного суду в частині накладення адміністративного стягнення, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1, не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказує на необґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині накладеного на нього адміністративного стягнення, оскільки при накладенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевим судом не були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП.

Провадження № 33/774/487/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Деркач Н.М.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердив викладені в її обґрунтування доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити, пом'якшивши накладене на нього адміністративне стягнення. При цьому, правопорушник пояснив, що вимушений був сісти за кермо автомобіля в стані алкогольного сп'яніння у зв'язку з терміновою необхідністю з'їздити до аптеки задля покупки ліків сину ОСОБА_4, 2014 року народження.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним переглядом встановлено, що викладений в постанові районного суду висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції при накладенні на правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення дотримані та виконані не були, що призвело до накладення на апелянта адміністративного стягнення, яке не відповідає його особі.

З оскаржуваної постанови вбачається, що районний суд належним чином не мотивував своє рішення щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення на останнього адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, судом не було обговорено і питання про накладення на правопорушника передбаченого законом менш суворого адміністративного стягнення.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено відсутність обставин, які б у відповідності до ст. 35 КУпАП, обтяжували відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, в той час, як визнання правопорушником своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та його щире каяття у вчиненому, суд апеляційної інстанції враховує як обставину, яка відповідно до ст. 34 КУпАП, пом'якшує відповідальність апелянта за адміністративне правопорушення.

Матеріалами справи встановлено відсутність відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість зміни накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, враховує відомості про особу порушника, підтверджені доданими ним до апеляційної скарги документами, зокрема, те, що ОСОБА_1 виключно з позитивної сторони характеризується як за місцем постійної роботи, так і на підприємствах, де він періодично надає послуги за своєю спеціалізацією.

З ксерокопії свідоцтва про народження (а.с. 13) вбачається, що дійсно на утриманні апелянта знаходиться малолітній син, ОСОБА_5, 29 січня 2014 року, у зв'язку з терміновою необхідністю купити ліки якому, за твердженням ОСОБА_1, він і був вимушений сісти за кермо автомобіля в стані алкогольного сп'яніння.

Місцевим судом не було перевірено версію апелянта щодо вищезазначених обставин вчинення ним правопорушення.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість пом'якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накладення його у виді штрафу в розмірі, оскільки, на переконання апеляційного суду, таке адміністративне стягнення в повній мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року, відносно ОСОБА_1, - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.М. Деркач