АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/475/16 Головуючий у І-й інстанції - Янжула С.А.
Справа № 186/799/16 -п Суддя-доповідач - Кононенко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Першотравенська Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого державним виконавцем Ленінського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та накладено стягнення у вигляді виправних робіт за місцем постійної роботи на строк два місяці, з відрахуванням двадцяти процентів заробітку в доход держави.

При обставинах вказаних в оскаржуваній постанові судді, ОСОБА_2 08 червня 2016 року по вул. Героїв Космосу, поблизу колишнього приміщення ШБУ-4 у м. Першотравенську Дніпропетровської області вчинив злісну непокору працівникам поліції, категорично відмовився надати документи, намагався вчинити бійку та втекти, ображав та погрожував.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 у передбачений законом строк подав апеляційну скаргу, де просить скасувати зазначену постанову судді від 11.07.2016 року та закрити відносно нього провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В обґрунтування зазначає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному дослідженні усіх обставин справи, судом не досліджено і не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, постанова не відповідає фактичним обставинам справи є незаконною та необґрунтованою. Судом не надана оцінка показам свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які свідчили на його користь. Працівники ж поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовували до нього насильство, нанесли йому побої про що є судово-медичний акт і у зв'язку з чим він звернувся із заявою до прокуратури про вчинення відносно нього кримінального правопорушення за ст. 125 КК України працівниками поліції, а тому останні даючи покази у суді є заінтересованими особами.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Просив допитати його свідків, оскільки суд взагалі не визначився в оскаржуваній постанові чому він не взяв їх покази до уваги, які повністю спростовували свідчення працівників поліції.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення ОСОБА_2, покази свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови судді в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з'ясовано усі обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не усунуті суперечності між показами свідків, не вмотивовано чому надані переваги показам працівникам поліції і не взяті до уваги свідчення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8, яким взагалі в постанові судді не надана відповідна оцінка, що призвело до хибного висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується в достатньо повній мірі матеріалами цієї справи.

Відповідно до викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та свідчень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - працівників поліції, ОСОБА_2 вчинив злісну непокору працівникам поліції, категорично відмовився надати документи, намагався вчинити бійку та втекти, ображав та погрожував.

За кваліфікацією ст. 185 КУпАП - є злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків….або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок, що зазначено і в Постанові Верховного Суду України №8 від 26.06.1992року(абзац 2 пункт 7).

Із показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, працівників поліції, наданих ними у суді першої інстанції слідує, що ОСОБА_2 не зупинився на їх вимогу із жезлом і свистком, поїхав у бік гаражів та намагався втекти, вони вийшли зі свого службового автомобіля представились, запропонували ОСОБА_2 пред'явити документи, але останній сказав, що він не їхав, автомобіль не його і пішов. Вони попрохали його повторно пред'явити документи, ОСОБА_2 став висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою, намагався покинути місце пригоди, відходив. ОСОБА_6 попередив його про застосування заходів фізичної дії, взяв ОСОБА_2 за руку, той почав відштовхувати ОСОБА_7 Для того щоб ОСОБА_2 не уникнув відповідальності, застосували кайданки, посадили в автомобіль, по дорозі останній спілкувався нецензурною лайкою називав їх «гопниками».

Проте, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8, які працюють на мийці біля СТО, у суді першої інстанції пояснювали зазначені події по іншому.

Так, вказані свідки вказували, що працівники ДАІ 08.06.2016 року з самого ранку стояли біля ШСУ, гальмували усіх підряд. Їх мийка знаходиться в трьох метрах від ШСУ.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_2 вийшов із машини на якій під'їхав до СТО і підійшов до «гаішніків» і вони зразу закрутили йому руки. Із показів свідка слідує, що непокори з боку ОСОБА_2 при цьому не було.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що у власника СТО два гаражі, машина ОСОБА_2 стояла за другим великим гаражем, який знаходиться ближче до їхньої мийки, тому їм добре було видно машину ОСОБА_2, вона знаходилася від неї за три метри. Двоє працівників ДАІ зразу швидко підійшли до ОСОБА_2, нічого не сказали, вона, навіть відвернулася, коли ті закрутили ОСОБА_2 руку, він аж застогнав, зігнутим так і пішов, вони його повели до своєї ДАІ машини, яка стояла на другій стороні дороги. В цей момент вона ще запитала, що він терорист чи п'яний, вони відповіли, що не терорист, а чи п'яний, зараз узнають, посадили в автомобіль та поїхали.

Вказані свідки також зазначили, що приблизно о 18-00 цього дня вони бачили ОСОБА_2, який прийшов за машиною, що око у нього було набите, від наручників сині полоси, телефон розбитий. До цього обличчя його було ціле.

Однак, зазначеним показам свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 при винесенні оскаржуваної постанови, судом першої інстанції, оцінки не надано, не вмотивовано підстав неприйняття цих показів до уваги, наявні суперечності між їх показами і показами працівників поліції не усунуті, і усунути їх в судовому засіданні апеляційної інстанції не надається можливим.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, він не від кого не втікав, заїхав на СТО, що його зупиняли жезлом і свистком він не помітив. Коли вийшов після зупинки зі свого автомобіля йому на зустріч підійшли працівники поліції. Не представившись, нічого не пояснивши спочатку зразу як потім він дізнався це був Петрунько, схопив його за руку, заламав її за спину, оділи наручники наносили йому удари. Точно бив Петрунько і наносив також удари і в автомобілі. Говорили тільки одне питання, «що не бачив, що вони його зупиняли?». В автомобілі поліцейських можливо він і виразився нецензурною лайкою, однак це було викликане його емоційним станом у зв'язку з неправомірними діями поліцейських відносно нього. По даному факту він звернувся із заявою до прокуратури. Також додав, що за порушення правил обгону та на не зупинення на вимогу поліцейського він був притягнутий до адміністративної відповідальності і на нього накладене відповідне стягнення. Однак, при цьому він не вчиняв злісну непокору працівникам поліції, оскільки у дійсності ніхто йому ніяких вимог чи розпоряджень не пред'являв.

Дана позиція ОСОБА_2 узгоджується і з показами вище вказаних свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 із яких також слідує, що поліцейські одразу ж до ОСОБА_2 застосували фізичну силу і оділи наручники. При цьому ОСОБА_2 не супротивився. Із пояснень ОСОБА_4 в апеляційній інстанції, яка зазначала що вона стояла в трьох метрах від учасників події, також слідує, що з боку поліцейських не було ніяких зауважень, вимог до ОСОБА_2, вони одразу без пояснень заламали йому руку, положили його на капот автомобіля, оділи наручники і насильно відвели до свого автомобіля, нічого особливо не говорячи і не пояснюючи, все відбулося дуже швидко декілька хвилин. ОСОБА_2 не чинив ніякого опору, не намагався втекти, не лаявся, нікого не ображав і не погрожував. Потім під вечір вона бачила ОСОБА_2 з ознаками побиття на обличчі на руках, яких до цього на ньому не було.

Згідно висновку №2451 від 23.06.2016 року, у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження, можливо в термін, на який вказує обстежений та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.( а.с.17-18).

З вказаних встановлених обставин, лише рапорти та свідчення поліцейських, які є заінтересованими особами не може слугувати достатніми доказами для впевненого висновку щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним злісної непокори законному розпорядженні або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, передбачених ст. 185 КУпАП. А інші допустимі і належні докази цього в матеріалах справи відсутні і апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, з вказаних обставин, з'ясувати і усунути наявні суперечності в апеляційній інстанції не надається можливим, що на підставі наявних доказів позбавляє апеляційний суд встановити наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували наявність ознак злісної непокори законному розпорядженні або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, як і фактично наявність такого розпорядження або вимоги, що унеможливлює дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, відносно якої складено протокол.

За таких обставин, апеляційний суд, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 тлумачить на користь останнього, а відтак вважає постанову судді першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, вважаю необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову судді першої інстанції - скасувати із закриттям провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді виправних робіт за місцем постійної роботи на строк два місяці, з відрахуванням двадцяти процентів заробітку в доход держави - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області О.М. Кононенко