Справа № 219/7198/16-п
Провадження № 3/219/1937/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 cерпня 2016 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч. 1 ст.204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 0553 від 09 липня 2016 року, складеним ст. о/у з ОВС четвертого відділу УОЗ на окремих територіях зони АТО ГУ ДФС у Донецькій області майора податкової служби ОСОБА_2, ОСОБА_1 09.07.12016 року приблизно о 16 год.00 хв. на КПВВ «Зайцеве» Бахмутського району Донецької області на автомобілі НОМЕР_1 здійснив перевезення окулярів та футлярів на загальну суму 19045 грн., переховуючи в салоні автомобіля від співробітників, які проводять огляд на КПВВ, без дозволів на переведення товарів до неконтрольованої території, населених пунктів, розміщених вздовж лінії розмежування Донецької області, в черговий раз з метою збуту товарів та отримання прибутку, чим порушив п.8.18 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів через лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом СБУ від 12.06.2015 року № 415-ОГ.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав заперечення (вх. № ЕП 2603), у яких вказував, що пункту 8.1.18, який згідно протоколу він порушив, взагалі не існує в Порядку, що дійсно віз окуляри на замовлення родичів та знайомих. На прохання військових він вийшов з машини і на землю виклав зміст пакетів. Військові роздивлялися пакети, окуляри, і як вказує ОСОБА_1 їх ніхто не лічив та не оцінював, а він пояснив, що купив окуляри на ринку у незнайомої особи. Зазначив, що пустий бланк протоколу про адміністративне правопорушення та акт прийому - передачі він підписав під психологічним тиском озброєних людей, і з цих же причин і в цих умовах під диктовку працівника міліції написав пояснення, оговорюючи себе. Свідком цієї події була ОСОБА_3, яка може підтвердити даний факт. ОСОБА_1 також зазначив, що окулярів віз на суму 8000 грн., що не потребує отримання дозволу. Просить закрити провадження у справі, оскільки вважає, що нічого не порушував при переміщенні лінії розмежування.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про необхідність закрити провадження в зазначеній справі з наступних підстав.

Відповідно до статей 1, 3, 8, 9 Конституції Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, кожна людина має право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У відповідності із основними засадами та вимогами ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннями Європейського суду з прав людини в Україні діє Кодексу про адміністративні правопорушення, ст. 8 якого передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з вимогами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а, також, виявлення причин і умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень та запобігання їм.

Ст. 280 КпАП України регламентує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення потрібно бути з*ясоване: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом*якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, яку доповнено на підставі Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції».

Цим Законом одночасно було доповнено новою нормою також Закон України «Про боротьбу з тероризмом», а саме статтею 14-1 «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», яка передбачає: «Переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України. Особи, винні у порушенні порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, несуть відповідальність згідно із законом».

Аналіз положень Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII, зміст ст. 204-3 дає підстави вважати однозначно, що ст. 204-3 КУпАП є бланкетною і передбачає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за нею можливе лише у випадку порушення особою порядку переміщення товарів до району або з району проведення АТО, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України і відсилає до вказаного Порядку.

Однак, як убачається із матеріалів адміністративного провадження стосовно ОСОБА_1 був складений протокол за порушення п.8.1.18 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» від 12.06.2015 року № 415 ОГ. Однак, такого пункту у вищевказаному Тимчасовому положенні взагалі не існує як, про що також вказує у запереченнях на протокол ОСОБА_1

Крім того, згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII Кабінет Міністрів України був зобов'язаний протягом 14 днів після опублікування цього Закону: затвердити порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Однак на момент вчинення дій, указаних у протоколі про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді, Кабінет Міністрів України не виконав вимоги п.2 Прикінцевих положень Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII і не затвердив порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.51 КУпАП Українистосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Оскільки санкція ч.1ст.204-3 КУпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні вказаної норми.

ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року встановив порушення ст.7 Конвенції з огляду на те, що заявника було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.185-1 КпАП України, тобто за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій». При цьому ЄСПЛ відзначив, що статті 39 та 92 Конституції України чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, але до цього часу Верховна Рада України не прийняла спеціальний закон, який би визначав порядок організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. За цих умов регулювання такого порядку Указом Президії Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 року «Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій в СРСР» або актами органів місцевого самоврядування є, на думку ЄСПЛ, недостатнім. У зв'язку з цим, ЄСПЛ зазначив: «Тому неможливо дійти висновку про те, що «порядок», зазначений у статті 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, був визначений достатньо точно для того, щоб надати заявникові можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки його дій… Суд повторює…, що, хоча таке правопорушення як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося Кодексом України про адміністративні правопорушення, його підстава, тобто, власне порядок проведення демонстрацій, не була з належною чіткістю встановлена національним законодавством... За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції».

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст.204-3 КпАП України за порушення незареєстрованого належним чином Порядку переміщення товарів до району або з району проведення АТО становитиме порушення ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому для цілей застосування ст.204-3 КпАП України регламентація порядку переміщення товарів до району або з району проведення АТО наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 р. № 415 ог є недостатньою, оскільки, по-перше, Закон України від 17 липня 2015 року № 649-VIII прямо визначив, що такий порядок повинен бути врегульований Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України, а по-друге, указаний наказ не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України та не було оприлюднено в офіційних друкованих виданнях, а тому він не може бути підставою для притягнення осіб до відповідальності.

Окрім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №9-2261/0/4-15 від 18.11.2015 року, суд не повинен посилатися в своїй постанові на «Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», оскільки він не затверджений в законному порядку та не має законної сили.

Отже, порушення Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 р. № 415 ог, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-3 КпАП України.

Також, адміністративний матеріал не містить доказів, що ОСОБА_1 перевозив товари «без дозволу на переміщення товарів на неконтрольовану територію в черговий раз з метою збуту товару та отримання прибутку», про що вказується в п.10 протоколу про адміністративне правопорушення (арк. с.1).

Відповідно до ст. 284 КУпАП Українипо справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбаченихстаттею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п.1ст.247 КУпАП Українипровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,3,8,9,57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, - закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Товари, зазначені в акті опису при вчиненні адміністративного правопорушення (арк. с.3,5) повернути власнику за належністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційний суд Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Л.В.Шевченко