АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2016 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,

за участю

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року, якою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 25 квітня 2016 року о 23.10 год. керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Шумського, 10, в м. Києві в стані алкогольного сп'яніння. Тест на стан алкогольного сп'яніння проводився за допомогою приладу «Драгер № 0181», чим порушив пп. 2.9 (а) ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду в частині накладеного адміністративного стягнення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову в частині накладеного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на штраф.

В обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає, що суд під час винесення постанови не повного мірою дотримався вимог ст. 33 КУпАП та при накладенні стягнення не врахував особу порушника, всіх обставин, які пом'якшують відповідальність, що не відповідає завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП.

Не погоджується з твердженням суду щодо виявлення неповаги, оскільки ст. 185-3 КУпАП визначено неповагу до суду як злісне, тобто повторне без повалених причин ухилення від явки в суд.

Також, на думку апелянта, судом не було враховано, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнав свою вину, покаявся, позбавлення його права керувати транспортним засобом погіршить його матеріальне становище, оскільки у нього робота пов'язана з постійними відрядженнями і є основним джерелом доходів та можливістю утримувати родину. Також судом не враховано, що з ним проживає мати-пенсіонерка - ОСОБА_3, якій він теж допомагає, та бабуся - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка через похилий вік (89 років) та за станом здоров'я потребує переміщення автомобілем, та у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.

Провівши апеляційний розгляд справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги щодо зміни судового рішення в сторону пом'якшення виду адміністративного стягнення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю її такою, яка підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку у їх сукупності, та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення судом першої інстанції не в повній мірі враховані положення ст. 33 КУпАП.

Відповідно до вимог даної норми закону, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Як вбачається зі змісту постанови, місцевим судом взагалі не зазначено у постанові, які саме дані про особу правопорушника були прийняті ним до уваги при визначенні даного виду адміністративного стягнення, а також не конкретизовано, чому, при наявності альтернативних видів стягнення, зазначених в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, обрано саме такий вид стягнення.

Проте, відповідно до наданих ОСОБА_1 доказів вбачається, що до адміністративної відповідальності притягується вперше, повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, що свідчить про його щиросердечне каяття, яке є пом'якшуючою відповідальність обставиною, працює та за місцем роботи характеризується позитивно, характер роботи пов'язаний з постійними відрядженнями у інші регіони України, має на утриманні двох малолітні дітей - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що вони не містять будь-яких даних про належне повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи, при тому, що відповідно до довідки АО «Тріумф» 24 червня 2016 року ОСОБА_1 знаходився в Дніпропетровській області у службовому відрядженні (ас. 10).

У зв'язку з наведеним та з врахуванням того, що метою адміністративного стягнення, відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за видом є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому, постанова суду в цій частині підлягає зміні на стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Даний вид адміністративного стягнення, на думку суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження скоєння ним нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.293, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, - змінити в частині накладення адміністративного стягнення, застосувати до нього стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двухсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва М.А. Васильєва