Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4423/16-п Головуючий у 1-й інст. Гулак Н. А.
Категорія : ч. 1 ст. 482 МК України Доповідач Шевченко В. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року м. Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Шевченко В.Ю.,

з участю секретаря Гончарука С.С.,

представника особи, яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_2 - адвоката Сачка А.В.,

представника Житомирської митниці ДФС України Меодушевського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Васильчука В.П., який діє в інтересах

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Орешники Смоличевського району Мінської області Республіки Білорусь, проживає: АДРЕСА_1,

на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товарів, що становить - 137 995 гривень 74 копійки з конфіскацією транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів через митний кордон України, а саме - транспортного засобу марки «Renault Premium 420», р/н НОМЕР_1 з причепом марки «Schmitz SK 024», р/н НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно постанови суду 07.11.2015 року в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирської митниці ДФС при проведенні прикордонно-митного контролю транспортного засобу марки «Renault Premium 420», р/н НОМЕР_1 з причепом марки «Schmitz SK 024», р/н НОМЕР_2 під керуванням громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2, що слідував з Республіки Білорусь до Республіки Молдова транзитом через територію України встановлено, що вказаним громадянином 19.07.2015 року через пункт пропуску Матвеєв-Курган (Російська Федерація) - Успенка (Україна), який з території України не контролюється уповноваженими митними та прикордонними органами України, транспортним засобом «Renault Premium 420», р/н НОМЕР_1 з причепом марки «Schmitz SK 024», р/н НОМЕР_2 ввезено на митну територію України товар «пиво солодове» вагою 20 555 кілограмів. Вантаж в подальшому був доставлений до м. Донецьк, що є територією України і є тимчасово окупованою.

Таким чином, громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 переміщено товар - «пиво солодове» вагою 20 555 кілограм на митну територію України поза митним контролем, тобто поза місцем розташування митного органу і без виконання митних формальностей щодо вказаного вантажу та транспортного засобу з причепом, у зв'язку з чим в діях вказаного громадянина є ознаки порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 482 МК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2- адвокат Васильчук В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2016 року та скасувати дану постанову, а провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України.

Зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_2 з'явитися до суду на розгляд даної справи 08.04.2016 року не мав можливості та завчасно направив клопотання про перенесення розгляду справи. Однак вказане клопотання було долучено до матеріалів справи вже після оголошення рішення. Протягом 3-місяців представник неодноразово звертався до суду із заявами для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Однак з матеріалами справи зміг ознайомитися лише 01 липня 2016р., після чого 08 липня 2016р. ним була подана апеляційна скарга.

Вказує, що дана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Апелянт зазначив, що в ОСОБА_2 відсутній умисел на вчинення інкримінованому йому правопорушення.

Вказує, що митними органами не підтверджено той факт, що ОСОБА_2 попереджалося чи то прикордонним органами Республіки Білорусь чи то прикордонними органами Російської Федерації про те, що пункт пропуску Успенка (Україна) є тимчасово непідконтрольний Україні і рух до м. Донецьк через нього є незаконним.

Зазначив, що протокол про порушення митних правил від 13 листопада 2015 року № 0405/101000015/2015 складався за відсутності ОСОБА_2, що призвело до порушення права на захист, та відповідно без надання останньому можливості спростувати зазначені відомості.

ОСОБА_2 не притягувався до відповідальності за порушення порядку в'їзду на тимчасову окуповану територію, передбаченої ч.1 ст.204-1 КУпАП, що також підтверджує відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Автомобіль марки «Renault Premium 420», р.н. НОМЕР_1 з причепом марки «Scmitz SK 024», р.н. НОМЕР_2, що зберігаються на складі Житомирської митниці ДФС, належить ІП «ОСОБА_7», а тому постановою суду першої інстанції про їх конфіскацію було грубо порушено право власності.

Послався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що даний протокол всупереч приписам ч.1 ст.256 КУпАП та п.4 ч.2 ст.494 МК України не містить належної вказівки про місце вчинення адміністративного правопорушення (конкретне місце розташування пункту пропуску - в'їзду порушником на територію України), що с обов'язковим елементом викладення об'єктивної сторони правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Сачка А.В., який підтримав вимоги апеляційної скарги, заперечення представника Житомирської митниці ДФС України Меодушевського М.А., перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова була винесена судом 08 квітня 2016 року у відсутність ОСОБА_2 та його представника.

Копію постанови представник ОСОБА_2 отримав у суді 07 липня 2016 року, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи (а.с.190), після чого у встановлений законом строк подав апеляційну скаргу. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник Житомирської митниці ДФС хоч і направляв рекомендоване повідомлення із зазначенням дати та часу розгляду справи у суді, однак ОСОБА_2 на адресу суду було надіслано клопотання, в якому він просив відкласти розгляд справи, у зв'язку з тим, що не може прийняти участь у судовому засіданні через заборону на в'їзд до України, проте бажає укласти договір про надання правової допомоги з адвокатом для представництва його інтересів у суді.

Не зважаючи на заявлене ОСОБА_2 клопотання, розгляд даної справи в суді першої інстанції відбувся за його відсутності.

Таким чином, судовий розгляд було проведено з порушенням вимог ст.268 КУпАП, у зв'язку з чим ОСОБА_2 був позбавлений права користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи та подавати докази. Отже, місцевий суд з порушенням норм процесуального права виніс постанову, допустивши порушення права ОСОБА_2 на захист, що є безумовною підставою для скасування постанови.

Згідно ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У зв'язку із цим, зазначених у ст.489 МК України вимог при розгляді справи про порушення митних правил повинен дотримуватися і суд, який додатково має керуватися ст. 280 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП та ст. 458, 489 МК України щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України, ґрунтуються лише на протоколі про адміністративне правопорушення від 13.11.2015 року, поясненнях ОСОБА_2 на ім'я заступника начальника митниці( а.с.16).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що використані в оскаржуваній постанові у якості доказів по адміністративній справі протокол про порушення митних правил №0405.101000015/2015 від 13.11.2015року, письмові пояснення ОСОБА_2 не можуть бути враховані як допустимі, належні та достатні докази для висновку про винність його у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України. Дана митною службою та судом першої інстанції їм оцінка не відповідає вимогам ст.ст.251, 252 КУпАП, ст.495 МК України.

Протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

У п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення.

Крім того, Європейський суд вказав, що положення підпункту «а» п. З ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Так, приймаючи у якості належного та допустимого доказу вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.482 МК України, протокол про порушення митних правил №0405/101000015/2015 від 13.11.2015року, суд першої інстанції не звернув увагу, що цей протокол всупереч приписам ч.1 ст.256 КУпАП та п.4 ч.2 ст.494 МК України не містить належної вказівки про місце вчинення адміністративного правопорушення та час його скоєння (конкретне місце розташування пункту пропуску - в'їзду порушником на територію України та його час), що є обов'язковим елементом викладення об'єктивної сторони правопорушення. В цьому ж протоколі відсутня також і вказівка про характер вчинення правопорушення, що є його суб'єктивною складовою частиною.

Складання протоколу про порушення митних правил відбулося у відсутності ОСОБА_2, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та без належного попереднього виклику чи повідомлення про час та місце складання протоколу щодо нього, що позбавило його права дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, тобто здійснити дії спрямовані на свій захист, що є грубим порушенням вимог ст.494 МК України.

За змістом ст.458 МК України, ст.9 КУпАП протиправне діяння, вчинене певною особою, визнається порушенням митних правил лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності, наявність вини є невід'ємною ознакою суб'єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення.

Виходячи з конструкції адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України, а також роз'яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №8 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах контрабанду та порушення митних правил», суб'єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю в особи вини у формі прямого умислу.

За змістом ст.10 КупАП наявність умислу є необхідною в усіх випадках, коли особа притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що може бути зроблено тільки навмисно, вина у формі умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру вчиненої дії або бездіяльності, тобто їх незаконності, передбаченні їх шкідливих наслідків та бажанні їх або свідомого допускання настання цих наслідків.

Однак, матеріали, зібрані митним органом про порушення ОСОБА_2 митних правил не містять достатніх даних для прийняття рішення про умисне вчинення ним того діяння, яке ставиться йому у вину.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, постійно проживає у с.Орешники Мінської області, в період з 04.05.2015року по 31.08.2015року працював у ТОВ «Фруктополіс Транс» у якості водія. У його обов»язки входило обслуговування автомобіля марки «Renault Premium 420», р.н. НОМЕР_1 з причепом марки «Scmitz SK 024», р.н. НОМЕР_2( які належать на праві власності ОСОБА_8) та доставка вантажу за маршрутом, зазначеним у маршрутному листі, який визначає його роботодавець.

Наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 від 12.11.2015 року, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній постанові, не свідчать про те, що ОСОБА_2, діючи з прямим умислом, перемістив товар -«пиво солодове» вагою 20 555 кг, на митну територію України поза митним контролем, тобто поза місцем розташування митного органу.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 не знав про те, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2015року «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» пункт пропуску «Успенка» закритий, оскільки це не є загальновідомим фактом, про що сторони не заперечували під час розгляду справи в апеляційному суді.

Наявність в паспорті ОСОБА_2 відмітки про перетин ним митного пропуску «Матвеєв Курган» (Російська Федерація), без належних документальних чи будь-яких інших доказів, не може слугувати доказом на підтвердження умисного порушення ним митних правил, передбачених ч.1ст.482 МК України. Крім того, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-яких докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 здійснив перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Отже, наведене дає підстави зробити висновок про відсутність в матеріалах, зібраних митним органом про порушення митних правил ОСОБА_2, належних та допустимих доказів про умисне вчинення ним діяння, передбаченого ч.1ст.482 МК України, яке ставиться йому у вину.

Доводи апеляційної скарги матеріалами справи не спростовуються. Не надано таких доказів представником митниці і під час розгляду справи в апеляційному суді.

Постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.482 МК України.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Васильчука В.П. задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 8 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя :