Справа № 167/576/16-п Провадження №33/773/290/16 Суддя в 1 інстанції: Сіліч І. І.
Категорія:ст.172-7 ч.ч.1, 2 КУпАП Доповідач: Опейда В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" серпня 2016 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Опейда В.О., перевіривши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області Сасюка Л.О. на постанову Рожищенського районного суду від 25 липня 2016 року, якою провадження по справі щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Львова, що проживає АДРЕСА_1, українця, громадянина України, голови Рожищенської районної ради, депутата Рожищенської районної ради сьомого скликання, закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу №56 від 01.06.2016 року про вчинення адміністративного правопорушення вбачається, що ОСОБА_3, будучи головою Рожищенської районної ради та головуючи на пленарному засіданні ради та користуючись повноваженнями депутата Рожищенської районної ради, особисто вніс на розгляд та голосував за прийняття рішення Рожищенської районної ради №1/11 від 19.11.2015 року «Про встановлення надбавок та преміювання голови районної ради», яким йому встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розпису та доплату до заробітної плати за виконання особливо важкої роботи у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років. Тобто приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, при цьому не повідомив сесію районної ради про наявний конфлікт інтересів.

Постановою судді Рожищенського районного суду від 25 липня 2016 року провадження щодо ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорює правильність прийнятого судом рішення про закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП. Однак, вважає, що постанова суду в частині закриття провадження у справі за ч.1 ст.172-7 КУпАП є незаконним через неправильне застосування норм матеріального права. Просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та застосувати стягнення в межах санкції даної статті.

Згідно зі ст. 19 ч. 2 Конституції України посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Даний порядок встановлений ч. 2 ст.294 КУпАП (в редакції ЗУ №1697-VII від 14.10.2014 року), яка є спеціальною нормою, згідно якої, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена лише особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Встановлений вищезазначеною нормою перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним.

Прокурор, як суб'єкт оскарження, був виключений із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 року (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), який набрав чинності 26.10.2014 року.

Одночасно з цим було виключено і ч. 2 ст.295 КУпАП, яка встановлювала обов'язок повідомляти прокурора про результати розгляду його апеляційної скарги.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст.7 КУпАП.

Згідно ч. 5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст.7, ч. 1 ст.287 КУпАП повністю узгоджуються з положенням ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції цього ж ЗУ 1697-VII від 14.10.2014 року), згідно з якими, однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п. 4 ч. 1 ст.2 цього Закону).

Повноваження ж прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст.26 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції ЗУ «Про прокуратуру» 1697-VII від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Як вбачається із постанови Рожищенського районного суду Волинської області від 25 липня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Оскільки до ОСОБА_3 постановою суду не застосовувались заходи примусового характеру, пов'язаного з обмеженням його особистої свободи, то в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду й відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

Посилання прокурора на ч. 5 ст.7, ст.250 КУпАП, як на правову підставу його звернення з апеляційною скаргою, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Конституційний Суд України своєю ухвалою № 49-у/2015 від 08 грудня 2015 року відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч. 5 ст.7, ч. 1 ст.287, ч. 2 ст.294, зазначивши, при цьому, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Однак усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на це приходжу до висновку, що до врегулювання даного питання на законодавчому рівні, суди при розгляді справ такої категорії повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення «Щокін проти України»).

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга прокурора, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог згідно ч. 5 ст. 7 КУпАП, а тому апеляційна скарга прокурора прокуратури Волинської області не підлягає розгляду і її слід повернути особі, яка її подала.

На підставі наведеного та керуючись ст. 287, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити прокурору прокуратури Волинської області Сасюку Л.О. у прийнятті апеляційної скарги на постанову Рожищенського районного суду Волинської області від 25 липня 2016 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути прокурору.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду В.О. Опейда

Волинської області