АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року суддя Апеляційного суду м. Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах потерпілого ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 в інтересах потерпілого ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з уточненнями, в якій просить постанову суду скасувати, як незаконну, та прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги пояснення ОСОБА_3 та невірно зазначив, що вони підтверджуються поясненнями ОСОБА_2, оскільки очевидно, що вони фактично є протилежними.

Вважає, що саме водій ОСОБА_3 при повороті праворуч не зайняв крайнє праве положення на проїзній частині, не стежив за дорожньою обстановкою, не вжив усіх необхідних заходів при виникненні перешкоди для зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «KIA CEED» під керуванням водія ОСОБА_2

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу з уточненнями та просили її задовольнити, ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав рішення судді законним і обґрунтованим, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 лютого 2016 року відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що він 26.02.2016 року о 22:45 год., керуючи автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1, на прибудинковій території в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, при повороті праворуч не рухався ближче правого краю та здійснив зіткнення з автомобілем «КІА CEED», д.н.з. НОМЕР_2, а тому в його діях вбачається порушення п.п. 2.3, 12.3, 10.5 Правил дорожнього руху України.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Прийняте рішення суддя обґрунтував тим, що свідчення водія ОСОБА_3, в яких він заперечував свою вину у порушенні правил дорожнього руху та їх наслідках, відповідають зібраним матеріалам справи про адміністративне правопорушення та узгоджуються зі схемою дорожньо-транспортної пригоди і пошкодженнями автомобілів, а також поясненнями водія ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції вважає, що таке рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Як вбачається з пояснень водія ОСОБА_3, які містяться в матеріалах справи, та які він підтвердив у суді апеляційної інстанції, він рухався по вул. Львівській через двори вздовж будинку № 89-А по пр. Перемоги в місті Києві, у той час, як автомобіль «КІА CEED» не поступився дорогою, не відреагував на його звуковий сигнал та здійснив зіткнення задньою правою частиною свого автомобіля з передньою лівою частиною його автомобіля.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заперечував показання ОСОБА_3 та пояснив, що саме водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_3 при повороті праворуч не рухався ближче правого краю та здійснив зіткнення з його автомобілем.

Зі схеми ДТП, складеної працівниками поліції, вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулося на відстані 3,5 метрів від краю проїзної частини, тобто у смузі руху автомобіля «КІА CEED», яким керував ОСОБА_2

Пояснення водія ОСОБА_3 про те, що він не міг рухатися у правій крайній смузі, оскільки на ній перебували запарковані автомобілі, не відповідають дійсності, з огляду на надані учасниками провадження фотознімки, зроблені безпосередньо після ДТП, якими підтверджується, що права крайня смуга руху була вільна.

Крім цього, допитані в суді апеляційної інстанції в якості свідків працівники поліції ОСОБА_5, який складав протокол про адміністративне правопорушення, та ОСОБА_6, який складав схему місця ДТП, підтвердили, що жодних перешкод водієві ОСОБА_3 рухатися ближче до краю проїзної частини не було. На час їх прибуття водія автомобіля ОСОБА_3 на місці ДТП не було. Свідків дорожньо-транспортної пригоди ними встановлено не було. Свідок, який значиться у протоколі, самовільно вписав свої пояснення у протокол без їх відома в той час, коли протокол на ознайомленні перебував у ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції також неодноразово викликав для допиту в суді свідка ОСОБА_7, який значиться в протоколі про адміністративні правопорушення, однак зазначена особа відмовилась з'являтись до суду, що позбавляє суд можливості вирішити питання про належність та допустимість пояснень цієї особи.

Оцінивши показання учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2, дані схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, надані учасниками фото таблиці з місця ДТП, суд приходить до висновку, що на момент здійснення повороту транспортного засобу на шляху водія ОСОБА_3 не було перешкод, які б не дозволяли йому рухатися ближче до правого краю дороги.

Згідно з п.10.5 ПДР поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини, крім випадку виїзду з перехрестя, де організовано круговий рух, де напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або де рух можливий лише в одному напрямку.

Обов'язок дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, на перехресті рівнозначних доріг виникає у тому випадку, коли автомобіль, що має таки обов'язок, рухається у смузі руху автомобіля, який наближається з правого боку.

Проте, в ситуації, що склалася, водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_3, здійснюючи поворот на перехресті рівнозначних доріг, не рухався ближче до правого краю проїзної частини (у крайній праві смузі) та виїхав на смугу руху автомобіля «КІА CEED» під керуванням ОСОБА_2 Виявивши перешкоду (автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2.), ОСОБА_3 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а продовжив рух та здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_2

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає встановленим те, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1, на прибудинковій території в м. Києві не врахував дорожню обстановку, не був уважним, при повороті ліворуч не рухався ближче правого краю та здійснив зіткнення з автомобілем «КІА CEED», д.н.з.НОМЕР_2. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3, 12.3, 10.5 ПДР України, що і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновок судді про недоведеність вини ОСОБА_3 у порушенні пунктів 2.3, 12.3, 10.5 Правил дорожнього руху, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини дають законні підстави скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Оскільки на момент розгляду справи сплили строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, провадження підлягає закриттю на підставі ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах потерпілого ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі закрити, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз