П О С Т А Н О В А
іменем України
Справа №377/553/16-п

Провадження №3/377/121/16

12 серпня 2016 року суддя Славутицького міського суду Київської області Теремецька Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М.,
за участі:
прокурора Ковальчука О.І.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши в залі суду в м. Славутичі справу, що надійшла з військової прокуратури Чернігівського гарнізону Центрального регіону України відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який служить у військовій частині Національної гвардії України № НОМЕР_1 начальником контрольно-перепускного пункту 5-го взводу контролерів (з охорони «Укриття») 2-ї спеціальної комендатури), військове звання старшина, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,-
про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-10 КУпАП, -
УСТАНОВИЛА:
02 серпня 2016 року о 11 годині 30 хвилин начальник контрольно-перепускного пункту 5-го розряду взводу контролерів (з охорони «Укриття») 2-ї спеціальної комендатури старшина ОСОБА_1 на території військової частини № НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , після доведення йому наказу № 186 від 29.07.2016 року, відповідно до якого йому необхідно було прибути до Центральної військово-лікарської комісії МВС України до м.Києва для проходження військово-лікарської комісії, відмовився виконувати зазначений наказ та 03.08.2016 року вибути до Центральної військово-лікарської комісії МВС України у м. Київ, чим порушив вимоги ст. 172-10 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, не визнав. Суду пояснив, що з 01.12.2011 року він прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований до списків особового складу внутрішніх військ МВС України. З серпня 2013 року, коли після проходження навчальних стрільбищ він отримав акустичну травму лівого вуха, щороку проходив лікування в державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області». Кожен раз після проходження лікування він проходив військово-лікарську комісію на предмет придатності до військової служби. В січні 2016 року, коли він відчув, що за станом здоров`я не може виконувати свої обов`язки, то звернувся з рапортом 18.01.2016 року до командира в/ч НОМЕР_1 , в якому зазначив про погіршення стану здоров`я, після чого був направлений для проходження військово-лікарської комісії у державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області». Під час проходження лікування 28.01.2016 року від лікаря-психотерапевта він дізнався, що йому поставлено діагноз «антено-депресивний стан у істероїдної особистості із суїцидальною спробою», і тому йому необхідно пройти додаткове обстеження для підтвердження даного діагнозу. Оскільки він почував себе психічно-здоровим, тому що проходив обов`язкові періодичні психіатричні огляди, на обліку у психіатричному диспансері не перебував, то він відмовився від подальшого проходження обстеження. Після повернення до служби без висновку ВЛК він був відсторонений від бойового чергування. У лютому, квітні та червні 2016 року командиром в/ч НОМЕР_1 видавались накази про направлення його на військово-лікарську комісію в примусовому порядку, від яких він відмовлявся на підставі того, що кожен рік проводиться диспансеризація та проявів психіатричних захворювань у нього не було виявлено. 02 серпня 2016 року його було запрошено до кабінету командира в/ч НОМЕР_1 , де йому було оголошено наказ командира, відповідно до якого йому необхідно було прибути 03.08.2016 року до Центральної військово-лікарської комісії МВС України до м. Києва для проходження військово-лікарської комісії. Він відмовився виконувати наказ командира частини, оскільки відчував загрозу своєму життю і здоров`ю, бо не був згоден з діагнозом, який йому поставила лікар психіатр. В зв`язку з тим, що зазначений наказ несе певні наслідки для його здоров`я, тому він не може назвати його законним. На даний час він не відмовляється від проходження військово-лікарської комісії, але після з`ясування підстав встановлення діагнозу лікарем-психіатром чи його спростування.
Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що у січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про погіршення стану здоров`я. В подальшому був направлений в медичний заклад ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області». Однак, на початку лютого ОСОБА_1 письмово відмовився від проходження стаціонарного лікування у зв`язку з непогодженням з діагнозом лікарів зазначеного медичного закладу. 02.08.2016 року ним був зачитаний наказ командира військової частини № 186 від 29.07.2016 року про направлення ОСОБА_1 для проходження ВЛК до Центральної ВЛК МВС України. Наказ доводився ОСОБА_1 о 11 годині 30 хвилин в кабінеті командира військової частини НОМЕР_1 в присутності полковника ОСОБА_3 сержанта ОСОБА_4 , підполковника ОСОБА_5 , підполковника ОСОБА_6 , майора ОСОБА_7 .. Старшина ОСОБА_1 в присутності зазначених осіб відмовився від виконання даного наказу, отримання копії наказу та вибуття на лікування.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що була присутня 02.08.2016 року при доведенні старшині ОСОБА_1 наказу командира військової частини № 186 щодо направлення його до ЦВЛК МВС України до м.Києва для проходження ВЛК. Наказ був зачитаний капітаном ОСОБА_2 у присутності полковника ОСОБА_3 , підполковника ОСОБА_6 , підполковника ОСОБА_5 , майора ОСОБА_7 .. Старшині ОСОБА_1 було запропоновано отримати копію наказу № 186, але він відмовився отримати його копію. За даним фактом капітан ОСОБА_2 склав акт про відмову виконання старшиною ОСОБА_1 законних вимог командира військової частини, який підписали всі присутні, окрім старшини ОСОБА_1 .. Про причини відмови виконати наказ та отримати його копію старшина ОСОБА_1 не повідомив.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що був присутній 02.08.2016 року при доведенні старшині ОСОБА_1 наказу командира військової частини № 186 щодо направлення його до ЦВЛК МВС України до м.Києва для проходження ВЛК. Наказ був зачитаний капітаном ОСОБА_2 у присутності полковника ОСОБА_3 сержанта ОСОБА_4 , підполковника ОСОБА_6 , майора ОСОБА_7 .. Старшині ОСОБА_1 було запропоновано отримати копію наказу № 186 про направлення його на ВЛК, але він відмовився отримати копію. За даним фактом капітан ОСОБА_2 склав акт про відмову виконання старшиною ОСОБА_1 законних вимог командира військової частини, який підписали всі присутні, окрім старшини ОСОБА_1 .. Про причини відмови виконати наказ та отримати його копію старшина ОСОБА_1 не повідомив.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, підтверджується дослідженими доказами в судовому засіданні:
- протоколом про адміністративне правопорушення, який за змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у якому викладені обставини і суть правопорушення;
- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України № 21 о/с від 01.12.2011 року, згідно якого ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу внутрішніх військ МВС України та призначено стрільцем 5-го взводу контролерів (з охорони «Укриття») 2-ї спеціальної комендатури, уклавши контракт на три роки;
- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України № 125 від 02.07.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено начальником контрольно-перепускного пункту 5-го взводу контролерів (з охорони «Укриття») 2-ї спеціальної комендатури з 02.07.2012 року;
- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.12.2014 року № 49, згідно якого відповідно до п.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» продовжено дію контракту старшині ОСОБА_1 понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації;
- службовою характеристикою від 02.08.2016 року, з висновку якої вбачається, що у зв`язку з не проходженням військово-лікарської комісії в ДУ «ТМО МВС України в Чернігівській області» старшина ОСОБА_1 не допущений до бойової служби та у повному обсязі не може виконувати свої посадові обов`язки;
- копією медичної характеристики, згідно якої ОСОБА_1 диспансерний огляд проходив вчасно на протязі всього строку служби, на обліку у психо-нарколога та на ОСОБА_8 обліку не стоїть, фізично розвинений добре, за висновком диспансеризації від 18.09.2015 року йому встановлено діагноз синдром ОСОБА_9 , лівостороння туговухість І ст.. 18.01.2016 року видано направлення № 1 на проходження ВЛК в ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» ( за зверненням військовослужбовця). У зв`язку з категоричною відмовою від до обстеження комісія не може винести рішення щодо придатності ОСОБА_1 до подальшої служби ;
- копією рапорту ОСОБА_1 від 18.01.2016 року, адресованого командиру 5 взводу контролерів (з охорони «Укриття») 2-ї спеціальної комендатури прапорщику ОСОБА_10 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 звертався з проханням клопотати перед вищестоящим командуванням частини про звільнення його від виконання службових обов`язків з 18.01.2016 року у зв`язку з проходженням ВЛК в СМЗ УМВС України;
- копією довідки фельдшера медичного пункту старшого сержанта ОСОБА_4 від 18.01.2016 року, згідно якої ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з проходженням ВЛК;
- копією довідки фельдшера медичного пункту старшого сержанта ОСОБА_4 від 29.01.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_1 переведено на амбулаторне лікування з 29.01.2016 року;
- копією довідки фельдшера медичного пункту старшого сержанта ОСОБА_4 від 17.02.2016 року, з якої вбачається, що на підставі довідки № 250 від 16.02.2016 року про тимчасову непрацездатність ДУ «ТМО МВС України в Чернігівській області» старшина ОСОБА_1 потребує вияснення фактів відмови від проходження амбулаторного лікування та додаткового обстеження;
- копією довідки № 250 від 16.02.2016 року, згідно якої старшина ОСОБА_1 відмовився від подальшого амбулаторного лікування та дообстеження;
- копією листа начальника державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» Галєєвої А.Є., з якого вбачається, що при проходженні військово-лікарської комісії ОСОБА_1 та огляді його лікарями, виникла потреба в додатковому обстеженні, від якого він категорично відмовився, в зв`язку з чим військово-лікарська комісія не може винести рішення щодо придатності ОСОБА_1 до подальшої служби;
- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 186 від 29.07.2016 року, згідно якого старшині ОСОБА_1 наказано прибути до Центральної військово-лікарської комісії МВС України 03.08.2016 року для проходження військово-лікарської комісії згідно направлення;
- актом про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 02.08.2016 року;
- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 188 від 02.08.2016 року, відповідно до якого юрисконсульту капітану ОСОБА_2 наказано провести в десятиденний термін розслідування, при проведенні розслідування керуватись наказом МВС України від 24.10.2014 року № 1133 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України».
Обставин, які виключають провадження у справі та адміністративну відповідальність, немає.
Відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ст. 172-10 КУпАП за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).
Відповідно до ст. 7 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.
Згідно ст. 30 розділу «Начальники та підлеглі, старші та молодші за військовим званням» Статуту, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Частиною 2 статті 37 розділу «Порядок віддання й виконання наказів» Статуту передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Відповідно до ст. 67 розділу «Обов`язки посадових осіб, рядових і матросів» Статуту, командир зобов`язаний, зокрема, піклуватися про здоров`я підлеглих, вживати для їх фізичного зміцнення всіх необхідних заходів.

Статтею 248 розділу «Санітарно-гігієнічні і протиепідемічні заходи» Статуту передбачено, що медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.

В статті 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно ст. 1.2 Положення, військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом «б» статті 6 розділу 6 Положення, передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Відповідно до п. 6.4 розділу 6 Положення, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Згідно п. 6.19 розділу 6 Положення, у разі коли особа, направлена на медичний огляд, відмовляється (ухиляється) від призначеного лікарем обстеження, що унеможливлює прийняття ВЛК відповідної постанови, за рішенням консиліуму лікарів (за участю головних (провідних) спеціалістів та командування військового лікувального закладу) її дозволяється виписувати із військового лікувального закладу без проведення медичного огляду з офіційним повідомленням командира (начальника) військової частини, яким ця особа була направлена на медичний огляд, та записом у медичній книжці.

Пунктом 6.28 розділу 6 Положення передбачено, що разі коли ВЛК після амбулаторного обстеження не може прийняти остаточної постанови, вона направляє військовослужбовця на стаціонарне обстеження у військовий лікувальний заклад з подальшим оглядом його госпітальною ВЛК.

Аналіз зазначених нормативних актів свідчить про законність вимог командира військової частини НОМЕР_1 , викладених у його наказі № 186 від 29.07.2016 року.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, якими є дані, що отримані з пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, показань свідків, документів, у їх сукупності та взаємозв`язку, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП, повністю доведена і сумніву не викликає, оскільки в судовому засіданні встановлено, що начальник контрольно-перепускного пункту 5-го розряду взводу контролерів (з охорони «Укриття») 2-ї спеціальної комендатури старшина ОСОБА_1 не виконав законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 .
Посилання ОСОБА_1 на те, що йому не було вручено копії протоколу про адмінправопорушення, не свідчить про порушення його права на захист, оскільки він відмовився від реалізації свого права поставити підпис в протоколі та ознайомитися з ними. Крім того, в суді він ознайомився з матеріалами справи, надав письмові пояснення та виклав свої доводи, при цьому не заперечуючи факти, викладені в протоколі про адмінправопорушення, передбачене ст.172-10 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 29.072016 року № 186 ніс загрозу його життю і здоров`я є надуманими і належними доказами не підтвердженими, тому до уваги не приймаються.

При накладенні стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, що відповідно до ст. 34 і 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність за правопорушення, не встановлено.
Враховуючи характер правопорушення, особу порушника, її майновий стан, вважаю, що необхідним і достатнім стягненням за вчинене правопорушення буде арешт з утриманням на гауптвахті в межах санкції ст. 172-10 КУпАП.
Крім того, стягненню з особи на користь держави при накладенні на неї адміністративного стягнення підлягає судовий збір відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 283-284 КУпАП, -
ПОСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, і піддати стягненню у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк одна доба.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 275 гривень 60 копійок.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Суддя

Суддя Н. Ф. Теремецька