№ 3/755/4470/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Сазонова М.Г., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Сміла, громадянина України, працюючого на посаді коректора в журналі «Дивосвіт», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії КИ 008658 від 11 червня 2016 року, ОСОБА_1 11 червня 2016 року о 09 годині 00 хвилин, вчинив умисне фізичне насильство проти своєї дружини ОСОБА_2 на очах у їх спільного сина ОСОБА_3, що має місце психологічного насилля до сина, внаслідок чого завдав фізичної школи ОСОБА_2 та психічного здоров'я ОСОБА_3

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину свою не визнав та показав, що фізичне насильство вчинялося відносно нього, на підтвердження чого надав довідку Київської міської клінічної лікарні №8, в яких зазначається діагноз - множинні садна обличчя та грудної клітки, забійна рана нижньої губи, крововилив в шкіру лівої надключичної ділянки.

В судовому засідання поліцейський Управління патрульної поліції в м. Києві Коцегуб М.О. суду показав, що відносно ОСОБА_1 ним був складений протокол про адміністративне правопорушення. Вказав, що ОСОБА_1 чинив на свою дружину ОСОБА_2 фізичний тиск, а саме бив її, все це відбувалося в присутності сина ОСОБА_3, чим на нього вчинив психічний тиск. ОСОБА_2 була направлена на судово-медичну експертизу для встановлення тілесних ушкоджень.

Заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, в судовому засіданні поліцейський Управління патрульної поліції в м. Києві Коцегуб М.О. повідомив, що ОСОБА_2 була направлена на судово-медичну експертизу для визначення ступеню тяжкості нанесених ї чоловіком ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Протокол про адміністративне правопорушення складається у разі закриття кримінального провадження, однак за наявності в діях особи ознак адміністративного правопорушення.

В той же час працівниками поліції висновок експерта щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не наданий, відомостей про те, що кримінальне провадження не порушувалося, або якщо порушувалося, то закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, не надано.

Крім того, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 нічого не згадує про те, що чоловік наносив їй тілесні ушкодження.

Більше того, в судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 надав довідки Київської міської клінічної лікарні №8, з яких вбачається, що в саме в нього були виявлені тілесні ушкодження.

В той же час, ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, відомості, що містяться у протоколі про адміністративні правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи для дооформлення, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно з'ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду, адже ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Вищенаведені недоліки, що були допущені при складанні адміністративного протоколу та при оформленні справи про адміністративне правопорушення, перешкоджають повному, об'єктивному та всебічному розгляду справи, прийняттю правильного рішення по справі, а тому суд, керуючись ст.ст. 252, 256, 278, 280 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу № 755/10482/16-п (3/755/4470/16) відносно ОСОБА_1 повернути до Управління патрульної служби МВС України в м.Києві - для дооформлення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає і вступає в силу з моменту її винесення.

Суддя