Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/5347/15-п Головуючий в 1 інст. Ретинська Ю.І.
Провадження №33/778/214/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Категорія ст.197 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі судді Дадашевої С.В., розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за апеляційною скаргою в.о.керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.197 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

згідно з постановою суду, ОСОБА_2 з 10 жовтня 2015 року проживає без паспорту за адресою: АДРЕСА_1, який не отримав по досягненню віку, чим порушив вимоги ст.197 КУпАП, та п.18 Положення про паспорт громадянина України.

Не погодившись з вищевказаною постановою суду першої інстанції, прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції прокурор участі не брав, а про існування вказаної постанови, якою допущено порушення прав неповнолітньої, прокуратурі стало відомо при проведенні перевірки.

Прокурор звертається до суду апеляційної інстанції в інтересах неповнолітньої особи, права якої, на його думку, порушені при розгляді справи судом першої інстанції. Доводи прокурора про причини пропуску строку на оскарження постанови суду підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятою резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, і яка відповідно до вимог ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З врахуванням викладеного, виходячи з принципу верховенства права, що діє в Україні відповідно до положень ст.8 Конституції України, апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а подана прокурором апеляційна скарга - розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_2, просить вищевказану постанову суду щодо останнього змінити, зазначити в ній про застосування до неповнолітнього правопорушника попередження як заходу впливу, та виключити з резолютивної частини постанови вказівку суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що з огляду на положення ст.ст.13, 24-1, 40-1 КУпАП, суд не має повноважень накласти на неповнолітню особу, яка вчинила правопорушення передбачене ст.197 КУпАП, адміністративне стягнення, а також стягнути з неї судовий збір.

Перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову суду в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.197 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, є обґрунтованими та ніким з учасників справи не оспорюються.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Виключення з цього правила передбачені у частині 2 цієї статті.

На осіб, що вчинили правопорушення, передбачене ст.197 КУпАП, зазначені виключення не розповсюджуються.

Відповідно до ст.24-1 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані заходи впливу, в тому числі, у виді попередження.

Всупереч вказаним вимогам Закону, суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскаржуваній постанові про накладення на неповнолітнього ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді попередження, та, відповідно, безпідставно зазначив про стягнення з нього судового збору у розмірі 275,60 грн.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду в цій частині підлягає зміні, із застосуванням до ОСОБА_2 заходу впливу, передбаченого ст.24-1 КУпАП, - у виді попередження (замість накладення на ОСОБА_2 попередження, як адміністративного стягнення).

Оскільки, за змістом ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, змінюючи оскаржувану постанову суду з вищевказаних підстав, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з її резолютивної частини і вказівку суду про стягнення з неповнолітнього ОСОБА_2 судового збору.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити в.о.керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2016 року, та апеляційну скаргу останньої задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.197 КУпАП, змінити.

Застосувати до ОСОБА_2 захід впливу, передбачений ст.24-1 КУпАП, - у виді попередження (замість накладення на ОСОБА_2 попередження, як адміністративного стягнення, як зазначено в постанові суду першої інстанції).

Виключити з резолютивної частини зазначеної постанови вказівку про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору у розмірі 275,60 грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили та підлягає виконанню з моменту її оголошення, й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1