АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/915/2016 Категорія: ст. 124 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, працюючого в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат», ідентифікаційний код НОМЕР_4,

та ОСОБА_5,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Як зазначено у постанові, з протоколу про адміністративне правопорушення серія АП 2 № 332383 від 06.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 06.04.2016 року в м. Києві по вул. Набережно-Корчуватській, 56/66 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом не переконався у безпечному русі та створенні перешкод, здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Місrа, державний номерний знак НОМЕР_2, у зв'язку з чим обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив пп. 10.9, 2.36 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити постанову суду першої інстанції щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, шляхом обрання іншого виду стягнення - штрафу, у межах розміру, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважає, що постанова суду першої інстанції в частині накладеного на нього стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом є занадто суворою. Окрім того, при обранні адміністративного стягнення судом не було враховано ряду обставин. У зв'язку з цим, постанова суду у частині обраного адміністративного стягнення необґрунтована та підлягає зміні.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає, що він не вважав та не вважає, що його вини в даній ДТП взагалі немає. В суді першої інстанції він вказав, що одноособово своєї вини не визнає, однак це не означає, що особисто його вини, як водія, в зазначеній транспортній пригоді не було. Крім того, так як водій автомобіля НОМЕР_3, що також був учасником дорожньо- транспортної пригоди, на засідання суду не з'явився, його думку з цього приводу встановити не вдалося.

ОСОБА_4 також зазначає, що судом не було враховано ряд обставин, які мають значення для справи та визначення виду адміністративного стягнення. Зокрема, раніше до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху він не притягувався, в тому числі з позбавленням права керування транспортним засобом. Транспортний засіб це фактично його єдине джерело доходу, за рахунок якого він утримує свою сім'ю: його робота тісно пов'язана з автомобілем, так як кожного дня він працює за кермом, виконуючи функції торгового представника та експедитора, тобто за день йому потрібно відвідати велику кількість місць, що без автомобіля зробити просто неможливо. Маючи малолітнього сина та піклуючись про його духовний розвиток, він має постійно возити його на тренування з футболу. Аби встигати це робити йому потрібен автомобіль, який дозволяє йому працювати, а дитині навчатися, долаючи великі відстані та враховуючи, що проживає він з сім'єю у віддаленому районі Києва (Деснянський район, проспект Маяковського). Він має батька, який є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом другої групи, який потребує постійного піклування: його потрібно відвозити за місто, возити до лікарні і т.д. Так як він єдиний син, то цей обов'язок лежить виключно на ньому, а тому він не має змоги не користуватися транспортним засобом задля допомоги батькові.

Вважає обраний вид адміністративного стягнення занадто суворим, враховуючи вище наведені факти, та таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями правопорушника, свідків та ніким не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_4 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що автомобіль використовується ним у робочих цілях, і позбавлення права керувати ним ставить його та його сім'ю у скрутне матеріальне становище, оскільки транспортний засіб це єдине джерело його доходу, не є переконливими та не підтверджені належними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни постанови суду першої інстанції, враховуючи, що ОСОБА_4 завдана потерпілому ОСОБА_5 шкода не відшкодована.

Позбавлення права керувати транспортними засобами є тимчасовою мірою відповідальності за вчинення правопорушення, призначеною на певний строк, і не перешкоджає ОСОБА_4 користуватись автомобілем в установленому законом порядку.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський