АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
24.06.2016 року м. Київ
№ 33/796/818/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Сабарівка Оратівського районуВінницької області, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1,

- за ст. 173 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 02.03.2016 року, о 17 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Бальзака, 6, перебуваючи у нетверезому стані, висловлювався нецензурними словами, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою судді, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що матеріалами справи, які не були належним чином оцінені суддею, та додатково ним наданими доказами було повністю доведено вчинення ОСОБА_3 дрібного хуліганства, під час якого останній, перебуваючи у громадському місці у нетверезому стані, висловлювався на адресу потерпілого нецензурними словами.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на порушення його, як потерпілого у справі, процесуальних прав як старшим інспектором Деснянського УП ГУ НП України в м. Києві ДяченкомГ.А., який при підготовці матеріалів не перевірив стан сп'яніння у правопорушника та при направленні справи про адміністративне правопорушення до суду не приєднав письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відібрані ним під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що вплинуло на обсяг представлених доказів, так і суддею, який розглянув протокол щодо ОСОБА_3 у відсутність ОСОБА_2, не повідомивши останнього про день та час судового засідання.

Також потерпілим заявлене клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки цей строк був пропущений апелянтом з поважних причин, через неналежне повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання та необізнаність щодо прийнятого судового рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені потерпілим причини пропуску строку, передбаченого ст. 294 КУпАП, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи та не були спростовані ОСОБА_3, слід визнати поважними, а відтак поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року.

Крім того, розглядаючи апеляційну скаргу потерпілого по суті заявлених ним вимог, заслухавши доповідь судді та пояснення ОСОБА_2, який просив, скасувавши рішення суду першої інстанції, визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, пояснення ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а також допитавши свідка ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та дослідивши додатково представлені апелянтом докази, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суддя районного суду своє рішення мотивував тим, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б свідчили, що ОСОБА_3 перебував у нетверезому стані та висловлювався нецензурною лайкою.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, на підтвердження фактичних обставин правопорушення, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме про перебування особи у громадському місці у нетверезому стані та висловлювання нецензурними словами, органи поліції представили суду лише:

- пояснення потерпілого ОСОБА_2, за якими ОСОБА_3, висловлюючись нецензурними словами, погрожував йому через якісь гроші та називав особою, яка скоїла аферу;

- поясненнями свідка ОСОБА_8, яка зазначала, що чоловік звинувачував потерпілого у шахрайстві.

А тому суддя районного суду, з огляду на зміст наявних у справі пояснень, а також на фактично не спростовані твердження ОСОБА_3 під час судового засідання, що він ніяких погроз чи образ на адресу ОСОБА_2 не висловлював та спілкувався з останнім в межах цензурної лексики, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність будь-яких відомостей, що ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп'яніння та висловлювався нецензурними словами.

При цьому, констатуючи факт дійсного порушення процесуальних прав ОСОБА_2, який відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення визнаний потерпілим у даному провадженні, відновивши ці права під час апеляційного розгляду шляхом вислуховування пояснень останнього, допиту свідка щодо обставин подій 02.03.2016 року, приєднання до справи пояснень додаткових свідків та дослідження відеозапису подій, наданих апелянтом, суд апеляційної інстанції також приходить до висновку про відсутність достатніх даних про те, що ОСОБА_3 вчинив дрібне хуліганство.

Так, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, наданих апелянтом до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 під час з'ясування стосунків зі ОСОБА_2 погрожував останньому та ображав його, висловлюючись нецензурними словами (проте лише за свідченнями ОСОБА_5).

Разом з тим під час допиту у судовому засіданні, свідок ОСОБА_6 не зміг надати конкретних відомостей, які саме погрози та образи на адресу потерпілого висловлювала особа, щодо якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, не заперечуючи при цьому, що в присутності свідка ОСОБА_3 нецензурними словами не висловлювався.

Не знайшли свого підтвердження ці обставини і під час дослідження судом відеозапису з місця подій, що також фактично не оспорювалось і ОСОБА_2

Крім того, потерпілий не заперечував того, що ОСОБА_3 дійсно з'ясовував стосунки зі ОСОБА_9 з приводу грошової ситуації, яка мала місце між потерпілим та дружиною ОСОБА_3 під час її роботи у магазині, що беззаперечно вказує на наявність особистих конфліктних та неприязних відносин між вказаними особами, а відтак на відсутність хуліганських мотивів в діях особи, відносно якої був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Що ж стосується перебування ОСОБА_3 у громадському стані у нетверезому стані, то ці обставини не були підтверджені ні матеріалами справи, ні додатковими доказами, представленими ОСОБА_2

З огляду на наведене, дослідивши усі представлені органами поліції та потерпілим докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність будь-яких належних та достатніх відомостей про те, що ОСОБА_3 вчинив дрібне хуліганство, а відтак рішення судді про закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу правопорушення - є законним та обґрунтованим, а тому законні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

За таких обставин, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Суддя Апеляційного суду

м. Києва Стрижко С.І.