Справа № 308/4801/16-п
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05.07.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Дацківа В.В., за участю представника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1, представника правопорушника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянув у відкритому засіданні матеріали справи про порушення митних правил за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ОСОБА_4, м.Будапешт, вул. Ніель, 17А, не працюючого, за ч.1 ст. 483 МК України.

Даною постановою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил за наступних обставин.

06 квітня 2016 року о 19 год. 34 хв., в зону митного контролю відділу митного оформлення №5 пункту пропуску «Косино» митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, на смугу «зелений коридор» ділянки «Виїзд з України» заїхав легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN SHARAN», реєстраційний номер ОСОБА_4 KRZ331, реєстраційний номер кузова НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2. Для митного контролю водієм було подано контрольний талон для переміщення по смузі «зелений коридор», документ, що посвідчує особу (паспорт громадянина ОСОБА_4 ВС2318043), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.02.2016 № HS28936.

При усному опитуванні ОСОБА_2 заперечив наявність у нього будь-яких товарів в обсягах, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами та підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України, а також прихованих від митного контролю.

В ході здійснення митного огляду зазначеного транспортного засобу були застосовані технічні засоби, зокрема, викрутка, оглядове дзеркала, ліхтар та набір інструментів.

При проведенні демонтажу чотирьох коліс марки «Michelin 215/65 RI6» в пустотілому просторі було виявлено 920 пачок сигарет, торгівельної марки «Rotmans» з фільтром в твердій упаковці з Українськими акцизними марками вартістю 11,00 грн. за одну пачку та 230 пачок сигарет, торгівельної марки «Vogne» з фільтром в твердій упаковці з Українськими акцизними марками вартістю 16,50 грн. за одну пачку, загальна вартість становить 13915,00 грн.

Своїми діями ОСОБА_2 скоїв порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 483 МК України, а саме дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом розміщення їх в пустотілих просторах чотирьох коліс марки «Michelin 215/65 RI6», тобто з використанням обладнаних та пристосованих конструктивних ємностей (порожнин), з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України.

Постановлено ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, що складає 13 915 (тринадцять тисяч девятсот п'ятнадцять гривень) 00 коп., з конфіскацією в дохід держави товарів, а саме: 920 пачок сигарет, торгівельної марки «Rotmans», з фільтром в твердій упаковці, з Українськими акцизними марками та 230 пачок сигарет, торгівельної марки «Vogne» з фільтром в твердій упаковці з Українськими акцизними марками; легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN SHARAN», реєстраційний номер ОСОБА_4 KRZ331, реєстраційний номер кузова НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 275,60 (двісті сімдесят пять гривень, 60 коп.) гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову від 18.05.2016 року. Вказує на те, що судом не повідомлено його про час та місце розгляду справи та протокол розглянуто без його участі, чим позбавлено його права на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом. Своєї вини не визнає, зазначає, що йому невідомо про те, хто розмістив цигарки в порожнинах коліс автомобіля. Докази, на які суд послався у підтвердження його вини, підтверджують лише факт виявлення у конструктивних порожнинах тютюнових виробів, а не вчинення ним інкримінованого йому порушення митних правил. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на вимоги п. 53 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 458, ст. 459, ст. 465, ст. 483, 529, 531 Митного кодексу України, ст. 247 КУпАП, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини в справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції». Вказує, що санкцією частини 1 ст. 483 МК України передбачено конфіскацію не будь-якого транспортного засобу, а лише транспортного засобу із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Проте, в даному випадку приховані від митного контролю товари були виявлені в конструктивних порожнинах автомобіля, а відтак не можуть вважатися спеціально виготовленими сховищами (тайниками). У протоколі про порушення митних правил від 06.04.2016 року №0567/30514/16 відсутні дані про те, що передні двері автомобіля та конструктивна порожнина, яка знаходиться над заднім правим колесом автомобіля, будь-яким чином були спеціально обладнані чи пристосовані для можливості приховування в них товарів з метою їх незаконного переміщення через митний кордон України. Жодних змін до конструкції автомобіля не вносилося та ніяких переобладнань у ньому не здійснювалось. Апелянт вважає, що на підставі вищевикладеного можна дійти висновку, що в даній ситуації мало місце використання конструктивних особливостей автомобіля, а не використання спеціально виготовлених сховищ (тайників), яких в автомобілі не виявлено. Крім цього зазначає, що конфіскація майна за вчинення порушення митних правил від власника, який не вчиняв такого порушення, є невиправданим втручанням у право такої особи на мирне володіння майном згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Навівши вимоги п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року №8 захисник вказує, що загальна вартість прихованих від митного контролю тютюнових виробів становить 13915 гривень, а вартість автомобіля 29640 гривень.

Заслухавши доповідь судді про зміст постанови та доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6, який пояснив, що ОСОБА_2 знає про час та місце розгляду апеляційної скарги, не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без його участі, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення представника Закарпатської митниці ДФС - ОСОБА_1, який, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови судді міськрайонного суду, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вартість товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил та транспортного засобу, який використовувався для переміщення цих товарів - не оспорюються в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді.

Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Суддя міськрайонного суду дійшов правильного висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, оскільки наявними в справі, дослідженими суддею та наведеними в постанові доказами встановлено, що ОСОБА_2 з метою незаконного переміщення цигарок через митний кордон України пристосував конструктивні порожнини транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN SHARAN», реєстраційний номер ОСОБА_4 KRZ331, реєстраційний номер кузова НОМЕР_1, а саме пустотілі простори чотирьох коліс марки «Michelin 215/65 RI6», які попередньо піддавались розбиранню, монтажу тощо.

Зокрема, наявність порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України та винність ОСОБА_2 в його вчиненні встановлено суддею міськрайонного суду на основі фактичних даних, які містяться в протоколі про порушення митних правил №0567/30514/16 від 06.04.2016 року (а.с.1-4), даними акту проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 06.04.2016 року (а.с.14); даними опису предметів від 06.04.2016 (а.с.10) року; даними контрольного талону для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу (а.с.15), що підлягають обовязковому письмовому декларуванню та (або) оподаткуванню.

Санкцією ч. 1 ст. 483 МК України встановлено, що дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Значення основних термінів і понять визначено в ст. 4 МК України, відповідно до п. 53 ч. 1 якої спеціально виготовлене сховище (тайник) - це сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Виявлення тютюнових виробів, які були приховані в конструктивних порожнинах автомобіля, а саме у колесах автомобіля, стало можливим після їх демонтажу, за допомогою технічних засобів митного контролю, а саме: викрутка, ліхтарик, оглядове дзеркало, набір інструментів, у звязку із чим такі конструктивні порожнини автомобіля пристосовані для переміщення цигарок через митний кордон України з приховуванням від митного контролю в повній мірі відповідають наведеним ознакам спеціально виготовленого сховища (тайника).

За умови доведення вини особи у вчиненні порушення митних правил, стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 483 МК України, є обовязковим.

Таким чином, з врахуванням встановлених фактичних обставин порушення митних правил, вимог закону щодо визначення терміну і поняття «спеціально виготовлене сховище (тайник)», а також санкції ч. 1 ст. 483 МК України - доводи апеляційної скарги захисника про скасування постанови судді міськрайонного суду в частині конфіскації транспортного засобу у звязку із тим, що в даному випадку не мало місце використання спеціально виготовлених сховищ (тайників) - є необґрунтованими.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено:

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

13.03.2012 року Верховною Радою України прийнято Митний кодекс України №4495-VI, який набрав чинності 01.06.2012 року, яким встановлена санкція за порушення митних правил, передбачених частиною 1 статті 483 МК України.

Таким чином Україна реалізувала право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів та для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2).

Ні Митним кодексом України, ні Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено накладення стягнення за вчинення порушення митних правил нижче нижчої межі, передбаченої санкцією відповідної статті Митного кодексу України, а також не встановлено підстав для незастосування обовязкового додаткового стягнення при доведеності винуватості особи у вчиненні порушення митних правил.

Частиною 1 статті 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 459 МК України встановлено, що адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом (ч. 1). Суб'єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств (ч. 2).

Встановлені в цій справі обставини, з врахуванням наведених вимог ч. 1 ст. 458 та ст. 459 МК України, дають підстави для висновку про те, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 (а.с.16), є субєктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Статтею 465 МК України встановлено, що конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об'єкти конфіскації (ч. 1). Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України (ч. 2). Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення (ч. 3).

Відповідно до пункту 3 статті 461 МК України за порушення митних правил може бути накладено таке адміністративні стягнення: конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Оскільки поза розумним сумнівом встановлено, що легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN SHARAN», реєстраційний номер ОСОБА_4 KRZ331, реєстраційний номер кузова НОМЕР_1 із виявленими спеціально виготовленими сховищами (тайниками) використовувався для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, то його конфіскація застосована за постановою судді у випадку та порядку, визначених Митним кодексом України.

Як вбачається, апелянт в апеляційній скарзі наводить доводи про те, що конфіскація майна за вчинення порушення митних правил від власника, який не вчиняв такого порушення, є невиправданим втручанням у право такої особи на мирне володіння майном згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте на підтвердження цих доводів апелянт не надав доказів належності цього майна не йому (ОСОБА_2), а іншій особі.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували право власності на легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN SHARAN», реєстраційний номер ОСОБА_4 KRZ331, реєстраційний номер кузова НОМЕР_1, який було вилучено саме у ОСОБА_2.

За таких обставин у судді міськрайонного суду були відсутні підстави вважати, що рішення про конфіскацію цього транспортного засобу може якимось чином вплинути на право власності іншої особи щодо цього майна.

Рішення судді міськрайонного суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам закону про те, що конфіскація транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 МК України, застосовується незалежно від того, чи є ці транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини (далі Суд) в справі «ОСОБА_5 король Греції та інші проти Греції», не є обґрунтованим.

У рішенні, ухваленому в Страсбурзі 23 листопада 2000 р. у справі «ОСОБА_5 король Греції та інші проти Греції» Суд визнав, що заявники мають право власності на нерухомість, яка була предметом розгляду, а саме - на маєтки Татой, Полідендрі та ОСОБА_7, не як особи, що є членами королівської сім'ї, а як приватні особи. Експропріація цих маєтків була б законною в тому разі, якби Грецька держава надала заявникам компенсацію.

Заявники - колишній король Греції, його сестра, принцеса Ірен, та його тітка, принцеса Єкатерина. Справа стосується статусу власності королівського майна Греції. Скарги заявників подані у зв'язку із Законом N2215/1994, що був прийнятий Грецькою державою 16 квітня 1994 року і набрав чинності 11 травня 1994 року. Згідно зі статтею 2 цього закону, Грецька держава набула права власності стосовно рухомого й нерухомого майна заявників. Жодної компенсації цей закон не передбачає. 25 червня 1997 року Верховний спеціальний суд визнав, що Закон N 2215/1994 є конституційним, що позбавляє сенсу будь-яку спробу заявників домогтися судового захисту своїх майнових прав. У Європейському суді з прав людини заявники скаржилися, що було порушено їхнє право на мирне володіння своїм майном, а також право недопущення стосовно них будь-якої дискримінації, що гарантується статтею 1 Протоколу N 1 та статтею 14.

Як вбачається, висновки, викладені в цьому рішенні Суду, не можна прийняти до застосування і цій справі про порушення митних правил, оскільки, за встановленими фактами, це є різні справи.

Так, не можливо порівнювати факти та правові наслідки позбавлення права на майно внаслідок експропріації, проведеної за спеціальним законом та позбавлення права на майно за судовим рішенням внаслідок конфіскації, яка є санкцією за умисні протиправні дії ОСОБА_2, спрямовані на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників).

Суд в своїй практиці визначив загальні застосовні принципи для оцінки втручання державного органу у право на мирне володіння майном: a) Принцип законності; b) Принцип легітимної мети при забезпеченні суспільних інтересів; c) Принцип забезпечення "справедливої рівноваги".

Зокрема такі принципи встановлені Судом в рішенні у Справі «Броньовський проти Польщі» (Заява N 31443/96) Страсбург, 22 червня 2004 року.

Як зазначив Суд перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої уповноважує позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а в частині другій визнається, що держава має право здійснювати, шляхом ухвалення необхідних "законів", контроль за використанням майна. До того ж застосовним є і принцип верховенства права, один з основних принципів демократичного суспільства, який неминуче випливає з кожної статті Конвенції. Крім того, згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (п. 147).

Як зазначалось вище санкція ч. 1 ст. 483 МК України передбачає таке обовязкове стягнення як конфіскація транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Позбавлення майна за встановленою законом санкцією відповідає принципу законності, оскільки визначена спеціальним законом, який є доступним, чітким і передбачуваним у практичному застосуванні.

Суд також встановив, що будь-яке втручання в реалізацію проголошеного Конвенцією права чи свободи має передбачати легітимну мету. Відповідно, у випадку виконання державою свого позитивного обов'язку, вона повинна мати легітимні підстави для бездіяльності. Сам же закладений у статті 1 Першого протоколу принцип забезпечення "справедливої рівноваги" передбачає наявність загальних інтересів суспільства. Крім того, слід знову наголосити, що кілька норм, які містяться в статті 1, не відокремлені одна від одної, і що друга й третя норми стосуються лише певних випадків втручання у право мирного володіння майном. Одним із наслідків цього є те, що вимога наявності "інтересів суспільства", яку встановлює друге речення, або відповідність "загальним інтересам", на яку посилається частина друга, по суті, безпосередньо випливають з принципу, проголошеного в першому реченні, а отже, метою втручання у здійснення особою права мирно володіти своїм майном, у значенні першого речення статті 1, також має бути забезпечення суспільних інтересів (п. 148).

Завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи влади мають у принципі кращі можливості для оцінки того, що відповідає "інтересам суспільства", ніж міжнародний суд. Отже, система захисту, створена Конвенцією, покладає саме на національні органи влади обов'язок початкової оцінки наявності проблеми суспільного значення, яка виправдовує заходи стосовно реалізації права на власність, зокрема й заходи з позбавлення прав власності та відновлення таких прав. Це означає, що в цій сфері, як і в інших сферах, на які поширюються гарантії Конвенції, національні органи мають певну свободу самостійної оцінки (п. 149).

Застосоване суддею першої інстанції на підставі спеціального закону стягнення щодо ОСОБА_2 за умисне порушення ним митних правил відповідає також і принципу легітимної мети при забезпеченні суспільних інтересів, оскільки встановлення законодавцем сукупності з трьох стягнень за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, викликано необхідністю забезпечити здійснення державним органом митного контролю під час переміщення товарів через митний кордон України.

Такі заходи забезпечення митного контролю повязані із міжнародними відносинами з прикордонними державами, на які також впливають порушення митних правил.

Визначаючи третій принцип Суд зазначив, що як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від вжиття заходів необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій стверджується про порушення цієї статті, Суд повинен з'ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа мусила нести непропорційний і надмірний тягар: чи це результат якихось заходів держави, чи невжиття нею відповідних заходів (п. 150).

Оцінюючи, чи було дотримано вимоги статті 1 Першого протоколу, Суд повинен провести всебічний аналіз різних інтересів, яких торкається ця справа, виходячи при цьому з того, що Конвенція покликана охороняти права, які є "практичними та ефективними". Суд повинен перевірити, що приховується за видимістю, та проаналізувати реальні чинники ситуації, яка оскаржується. Така оцінка може потребувати не лише розгляду відповідних умов компенсації - якщо ситуація схожа з тією, коли особу позбавляють майна, - а й аналізу дій сторін та механізмів, до яких вдалася і які впровадила держава. У цьому контексті слід наголосити, що, оцінюючи поведінку держави, слід враховувати такий чинник, як існування невизначеності - чи то внаслідок законодавчих або адміністративних заходів, чи то внаслідок підходів, які органи влади застосовують на практиці. Насправді, коли під загрозою опиняються загальні інтереси, саме органи державної влади зобов'язані вжити своєчасних, відповідних і послідовних заходів (п. 151).

Рішення судді в частині конфіскації транспортного засобу із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувався для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України відповідає принципу забезпечення "справедливої рівноваги", оскільки законодавчий орган України встановив спеціальним законом стягнення за дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з метою забезпечення суспільних інтересів. Митний кодекс України є доступним, чітким і передбачуваним у практичному застосуванні.

Правомірна поведінка ОСОБА_2 під час переміщення товарів через митний кордон України убезпечила б його від конфіскації майна та забезпечила б мирне володіння цим майном.

Порушуючи митні правила ОСОБА_8 повинен був і міг передбачити негативні для себе наслідки, які передбачені законом за такі порушенння, а сааме - у виді конфіскації транспортного засобу із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувався для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

З врахуванням наведеного, доводи апелянта про не співмірність втручання держави в право володіння майном, з огляду на співвідношення вартості предмета порушення митних правил та конфіскованого транспортного засобу, є також необґрунтованими.

Пленум Верховного суду України в п. 18 постанови «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року №8, на який посилається апелянт, розяснив, що суди при притягненні осіб до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за які передбачено обов'язкову конфіскацію предметів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками) та транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів через митний кордон України, також мають враховувати: обсяги конструктивних змін, внесених у ці предмети або транспортні засоби з метою приховування товарів; співвідношення вартості й кількості товару, який був предметом порушення митних правил з вартістю транспортного засобу, в якому цей товар переміщувався; інші обставини, - та за наявності підстав обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

З апеляційної скарги та змісту постанови судді міськрайонного суду, яка оскаржується, вбачається, що апелянтом не ставилось на вирішення судді питання про малозначність правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 та звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, а тому посилання в апеляційній скарзі на вказані розяснення Пленуму Верховного суду України не спростовують висновок про законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови судді.

Вирішуючи питання про накладення стягнення, суддя міськрайонного суду у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП правильно врахував характер вчиненого порушення, обставини справи, особу порушника, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність та правильно прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, у межах санкції цього закону.

При розгляді апеляційної скарги не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б тягли скасування постанови судді міськрайонного суду.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2016 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В.Дацків