Номер провадження: 33/785/434/16
Номер справи місцевого суду: 492/491/16-п
Головуючий у першій інстанції Крутова
Доповідач Прібилов В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Прібилов В.М., за участі прокурора Іванової І.С., розглянувши апеляційну скаргу виконуючого обовязки заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_1 на постанову судді Арцизького районного суду Одеської області від 18.05.2016 року,-

встановив

Зазначеною постановою відносно,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

провадження по справі у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-2 КУпАП - закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_2, будучи депутатом Деленівської міської ради Арцизького району Одеської області VI скликання, являючись, згідно п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, діючи з прямим умислом, свідомо, в порушення вимог ст. ст. 28, 35 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 59 - 1 Закону України «Про місцеве самоврядування», не вжив заходів щодо усунення конфлікту інтересів, не повідомив невідкладно відповідну раду про наявність реального конфлікту інтересів та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, 09.09.2015 р. на розгляд порядку денного сесії Деленівської сільської ради Одеської області було поставлено питання про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки по вулиці Пушкіна, будинок №41 в селі Делень Арцизького району Одеської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства.

Вказаним рішенням Деленівської сільської ради ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки по вулиці Пушкіна, будинок №41 в селі Делень Арцизького району Одеської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства.

Тобто, ОСОБА_2 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що вплинуло на обєктивність та неупередженість прийняття рішення, чим порушив вимоги ст. ст. 28, 35 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив тим самим адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 -7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції послався на відсутність у документах, які були надані під час судового засідання реального конфлікту інтересів.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній конфлікт інтересів та мети одержання неправомірної вигоди.

Не погоджуючись з прийнятим районним судом рішенням та заперечуючи проти постанови судді, в.о. заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, у якій він вказав, що вважає постанову судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- твердження суду першої інстанції щодо відсутності даних, які б з достовірністю свідчили про обєктивні ознаки конфлікту інтересів не відповідає дійсності, оскільки до суду надані матеріали відповідно до яких саме 09.09.2015 року на сесії Деленівської сільської ради розглянуто питання відповідно до заяви ОСОБА_2 про надання йому дозволу на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність вищезазначеної земельної ділянки.

Таким чином, на твердження прокурора, при винесенні вказаної постанови не додержано вимог до норм діючого законодавства, не додержано мету адміністративного стягнення та завдання Кодексу про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 1, 23 КУпАП.

Крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі вказує, що оскільки санкція ч. 1 ст. 172-2 КУпАП передбачає лише один вид адміністративного стягнення, не пов'язаний з позбавленням волі, а саме штраф у розмірі від ста до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд безпідставно в своєму рішенні посилається на рішення Європейського суду з прав людини та керується принципами, що застосовуються під час розгляду кримінальних проваджень.

Просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також в апеляції прокурор послався на положення ст. 250 КУпАП як на норму, яка надає йому право на апеляційне оскарження.

В ході розгляду даної апеляції зясувалось, що апеляція прийнята до розгляду апеляційного суду помилково, в звязку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до ст. 250 КУпАП, якою визначено питання прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, прокурор має право: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідним органом заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші, передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обовязковою.

Стаття 250 КУпАП, на яку послався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-VII від 18.04.2013 р., проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р.

Відповідно до ч.7 ст.23 вказаного закону, прокурор у разі встановлення адміністративного чи кримінального правопорушення зобовязаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження, а статтею 22 цього Закону прокурору надані повноваження тільки при підтриманні державного обвинувачення в суді щодо кримінальних правопорушень. Також статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» закріплено повноваження прокурора при здійсненні функції прокуратури наглядати за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян - ці повноваження спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово утримується в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

У відповідності до повноважень прокурора, визначених Законом «Про прокуратуру», були внесені зміни в КУпАП, а саме виключено право прокурора подавати подання, а також право на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення: статтю 290, яка передбачала таке право, виключено взагалі; ст. 287 КУпАП, яка передбачає право оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, викладено в наступній редакції: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим»; частина друга ст. 294 КУпАП, якою регулюється апеляційний порядок перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, також не передбачено право прокурора на подачу апеляції.

Виходячи зі змісту ст. 287, ч.5 ст.7 КУпАП прокурор має право подати апеляцію на постанову суду тільки у разі, якщо нею застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи.

Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст. 250 КУпАП, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КУпАП «Основні положення».

З приводу зазначених протиріч до Конституційного Суду України звертався гр-н ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозвязку з положеннями частини пятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу.

Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у даній справі, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України.

До цього часу неузгодженості в КУпАП законодавчим органом не усунуті.

Виходячи із загальних положень про дію закону у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, приходжу до висновку, що слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч.2 КУпАП в редакції Закону від 14.10.2014 року, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов'язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги, що положення ст. 250 КУпАП викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.

Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).

З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, з огляду на прийняте рішення районним судом про закриття справи у звязку з відсутністю складу правопорушення, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не може бути прийнятий як підстава для подання у даному випадку прокурором апеляційної скарги та його допуску до участі в розгляді справи як апелянта лист ВССУ від 30.04.2015 року № 9-749/0/4-15 та лист від 12.05.2016 року, за змістом яких апеляційним судам слід приймати до розгляду апеляційні скарги прокурора у справах про адміністративні правопорушення, оскільки ці листи не є джерелом права та не містять аналізу законодавства.

З огляду на викладене приходжу до висновку про відсутність у прокурора права на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та про неприйнятність апеляційної скарги прокурора до апеляційного розгляду, наслідком чого є необхідність закриття апеляційного провадження по даній справі.

Керуючись ст. 287, 7 ч.5, 294 КУпАП, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, -

постановив

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконуючого обовязки заступника керівника Білгород Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3О на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 18.05.2016 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 172-2 ч. 1 КУпАП закрити в звязку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5.