Справа № 453/649/16-п Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 33/783/455/16 Доповідач: Гаврилов В. М.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року суддя Апеляційного суду Львівської області Гаврилов В.М., з участю ОСОБА_1, в приміщенні Апеляційного суду Львівської області в м. Львові розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Відповідно до рішення місцевого суду ОСОБА_1, 11 травня 2016 року, о 12 годині 20 хвилин, у смт. Верхнє Синьовидне, Сколівського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується актом медичного огляду № 111 від 11 травня 2016 року, чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження по справі. При цьому покликається на те, що оцінка доказів місцевим судом при винесенні зазначеної постанови не ґрунтувалась на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, оскільки місцевий суд не розглянув його письмові клопотання про виклик свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також клопотання про витребування в Західному регіональному Управлінні державної прикордонної служби відомостей про місце перебування військовослужбовців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 о 13 год. 50 хв. 11 травня 2016 року, не витребував Журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події чергової частини Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області та не застосував пункт 22 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджений спільним Наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735, відповідно до якого висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними, та ч. 5 ст. 266 КУпАП, згідно якої огляд особи на стан алкогольного спяніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним і як наслідок взяв до уваги недійсний акт та висновок № 111 від 11.05.2016 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння, про що він вказував у своїх письмових поясненнях, поданих до місцевого суду.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції в основу свого рішення поклав пояснення поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які свої доводи не обґрунтували жодними письмовими чи речовими доказами, а їх пояснення, надані в судовому засіданні, побудовані на недостовірних даних та містять суперечності з показами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також з іншими фактичними даними щодо місця ДТП та часу прибуття поліцейських на місце ДТП, моделі його автомобіля, а факт розмови його дружини ОСОБА_7 з поліцейськими в Сколівському ВП щодо того, що вона в цей день не керувала його автомобілем не підтверджений належними доказами.

Окрім цього апелянт покликається на те, що медичний огляд на стан спяніння проводився без його участі, про що свідчить відсутність його підпису в графі 11 «Підпис обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду» висновку № 111 від 11.06.2016 року та відповідних записів лікаря у висновку про його відмову від ознайомлення з результатами медичного огляду, наявність запису про відсутність документів, які посвідчують його особу, відсутність в акті медичного огляду № 111 від 11.05.2016 року записів про дані щодо його зовнішнього вигляду та про дані, які записані з його слів, відсутність записів про повідомлення йому змісту медичного висновку в присутності поліцейського, а також відсутність номеру технічного засобу для визначення наявності вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі «Алкотест» та дату останньої його перевірки в графі 18 акту медичного огляду № 111 від 11.05.2016 року, що дозволяє зробити висновок про те, що технічний засіб «Алкотест» використовувався Сколівською ЦРЛ без підтвердження сертифікатом відповідності та свідоцтвом про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки, що суперечить п. 9 розділу III Інструкції.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що він не зазначав про те, що він перебував в цей день в стані алкогольного спяніння, так само як і не вказувала про це його дружина ОСОБА_8, і він не може вживати спиртні напої за станом здоровя, оскільки хворий на посттравматичну енцефалопатію та хронічний гастродуоденіт, що підтверджується відповідними записами в його медичній карті.

Окрім всього вищенаведеного апелянт покликається на те, що накладаючи на нього адміністративне стягнення суд першої інстанції встановив таку обтяжуючу обставину, як невизнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, незважаючи на те, що невизнання вини не входить до вичерпного переліку обставин, які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 35 КУпАП.

Заслухавши доповідача, думку апелянта ОСОБА_1, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи №453/649/16-п, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з рішення місцевого суду вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №133552 від 11 травня 2016 року, висновком №111 від 11 травня 2016 року щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного спяніння, поясненнями ОСОБА_9 та ОСОБА_4, доданими у письмовому вигляді, поясненнями інспекторів поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, лікаря ОСОБА_10 та дружини ОСОБА_1 ОСОБА_7, наданими у судовому засіданні. При цьому місцевий суд зазначає, що не надає віри поясненням дружини ОСОБА_1 ОСОБА_8, оскільки такі різняться із поясненнями самого ОСОБА_1 і розцінює пояснення ОСОБА_8 як такі, які спрямовані на уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

У своїх поясненнях в суді першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначили, зокрема, що прибувши на місце ДТП вони побачили, що в кюветі стоїть автомобіль марки «ВАЗ 2101», д.н.з. Б 35-02 JIB, а ОСОБА_1 стояв біля автомобіля, не заперечував про те, що керував автомашиною в стані алкогольного спяніння, за його згодою вони його доставили в лікарню для проходження медичного огляду і після проходження такого виявлена ступінь алкогольного спяніння 2,8% після чого було складено протокол(а.с. 32-33), а його дружина у Сколівському ВП в їх присутності зазначала, що не керувала в той день автомобілем. Лікар ОСОБА_10 підтвердила проходження алкотесту ОСОБА_1, відсутність його зауважень чи заперечень за наслідками медичного огляду.

У письмових пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначено, що автомобіль ВАЗ «2101» стояв на узбіччі і біля автомобіля стояв чоловік, який на їхню думку був водієм і перебував у нетверезому стані, тому вони викликали поліцію (а.с. 5, 6).

Наведені вище докази спростовують доводи апеляційної скарги та покази свідка в суді першої інстанції ОСОБА_7, які суд правомірно визнав, як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності.

В апеляційній скарзі не зазначено в чому проявились однобічність, неповнота та необєктивність суду при дослідженні обставин справи, тоді як за клопотанням апелянта судом викликались і допитувались свідки, досліджені письмові докази і суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення. Допитані свідки не мають підстав для його оговорення, про що він сам підтвердив в суді апеляційної інстанції, а окремі недоліки письмових доказів, на які звертається увага в апеляційній скарзі не дають підстав вважати їх неприпустимими і не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_7

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення місцевим судом було враховано, що він грубо порушив правила дорожнього руху та свою вину у вчиненому заперечує, тоді як перше є ознакою обєктивної сторони вчиненого правопорушення, а друге є обраним ОСОБА_1 способом захисту, і обидві ці обставини не можуть суттєво випливати на тяжкість призначеного стягнення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково, постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки змінити, вважати ОСОБА_1 притягнутим до стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_11