АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/377/16 Головуючий у першій інстанції:ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, за участю: ОСОБА_3, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що водій ОСОБА_3 02.03.2016 року о 23 годині 50 хвилин керував автомобілем ВАЗ 2109 д/н 96-446АА по вул. Метробудівській, 12 в м. Дніпропетровську з явними ознаками алкогольного спяніння та на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою,ОСОБА_3, 15 червня 2016 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити постанову суду першої інстанції в частині призначеного адміністративного стягнення та змінити його на штраф. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для оскарження постанови.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апелянт вказує, що його належним чином про час, дату та місце розгляду справи не було повідомлено судом. При цьому вказує, що копію постанови він отримав лише 08 червня 2016 року під розписку, яка була датована 06 квітням 2016 року.

В апеляційній скарзі не оспорюючи висновків суду, щодо його вини, апелянт вважає, що на нього було накладено занадто суворе адміністративне стягнення, без врахування вимог ст. 33 КУпАП. При цьому апелянт вказує, що ст. 130 КУпАП передбачено і більш мякий вид адміністративного стягнення.

Також апелянт вказує, що суд не врахував помякшуючі обставини, а саме, що він визнав свою вину та щиро розкаюється, у нього на утриманні троє неповнолітніх дітей, які перебувають на його утримані, він жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності.

Крім того зазначає, що він працює водієм по розвезенню будівельних матеріалів та позбавлення права керування транспортним засобом призведе до погіршення його матеріального становища.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі подану ним апеляційну скаргу, підтвердив викладенні в ній доводи та просив апеляцій скаргу задовольнити змінивши йому вид адміністративного стягнення на штраф.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, при цьому апеляційна скаргу задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 268 КУпАП, суд наділений правом розглянути справу у відсутність особи лише при наявності достатніх даних, про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи.

Згідно ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

З наявних матеріалів справи вбачається, що безпосередньо ОСОБА_3 суд належним чином не повідомив про розгляд справи, який відбувся 06 квітня 2016 року. В матеріалах справи знаходиться судова повістка про час, дату та місце розгляду справи, однак відсутня інформація про отримання вказаної повістки.

З врахуванням приведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що строк на оскарження постанови був пропущений з поважної причини і підлягає поновленню.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом ОСОБА_3 не оспорюється.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_3 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, відповідно до рішення суду апелянта позбавлено права керування транспортними засобами не на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, не навів будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для зміни накладеного на правопорушника адміністративного стягнення.

Враховуючи характер вчиненого апелянтом адміністративного правопорушення, котре стосується безпеки дорожнього руху та полягає в грубому порушенні порядку користування правом керування транспортними засобами, приходжу до висновку про відсутність підстав для зміни судового рішення та помякшення покарання, навіть за наявності того, що правопорушник визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_3 не працює і право керування транспортним засобом не є його джерелом доходу. В суді апеляційної інстанції матеріалів, підтверджуючих вказаний факт, також не надав.

Той факт, що ОСОБА_3 має на утриманні трьох дітей хоч і має місце, але не є підставою для зміни постанови суду, особливо з урахуванням того що судом першої інстанції призначено не максимальне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На переконання суду апеляційної інстанції, застосований до ОСОБА_3 вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити строк ОСОБА_3 на оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2