Справа № 755/7345/16-п
ПОСТАНОВА

іменем України

18.07.2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Одеси, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 20.04.2016 о 10 годині 20 хвилин, керуючи ТЗ «КІА», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Р. Окіпної, 11-Б в м. Києві, під час руху заднім ходом не дотримався вимог п.п. 10.2, 109 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого учасниками руху були отримані пошкодження.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності, пояснив, що у цій ситуації рухався з дотриманням вимог ПДР України, зокрема п.п. 10.2, 10.9 цих Правил.

ДТП сталося через не дотримання п.п. 4.14, 26.1 ПДР України ОСОБА_2, як учасником дорожнього руху.

Адвокат Роїк О.О., як захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у судовому засіданні зазначила, що складений протокол вважає таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП з підстав вказаних у її письмових доводах від 03.06.2016 року.

Інший учасник ДТП у судовому засіданні ОСОБА_2 зауважив, що у цій ситуації він дотримувався ПДР, зокрема п.п. 4.14, 26.1 ПДР України.

ДТП сталося з вини водія ТЗ «КІА», адже останній 20.04.2016 о 10 годині 20 хвилин керуючи ТЗ «КІА», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Р. Окіпної, 11-Б в м. Києві, під час руху заднім ходом не дотримався вимог п.п. 10.2, 109 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на нього.

Так, ОСОБА_1 намагався заїхати на автостоянку для паркування ТЗ, але він пояснив йому, що вільних місць немає.

Надалі ОСОБА_1 здійснив рух захнім ходом у його напрямку, внаслідок чого наїхав на нього.

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_2 надав відеозапис з місця пригоди.

За медичною допомогою не звертався так як скористався аптечкою та самостійно зміг полегшити свій біль від отриманих тілесних ушкоджень.

Тож, суд, заслухавши доводи осіб, що приймають участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Так, п.п. 10.2, 10.9 ПДР України регламентовано відповідно, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає; під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

З п. 1.9 ПДР України слідує, що дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1 - 1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної; дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- схемою місця ДТП, що складена за місцем пригоди та містить графічно зображені та зафіксовані об'єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив'язка об'єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об'єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортного засобу та відомості про пошкодження.

При цьому, зазначена інформація підтверджена підписами учасників, у зв'язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно порушив зазначені положення ПДР;

- наданими у судовому засіданні поясненнями іншого учасника ДТП, які кореспондуються з даними, що містяться у схемі ДТП та протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема в частині щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення.

Крім того, цим доказом спростовуються доводи захисту про відсутність пошкоджень у потерпілого, який у суді прямо вказав на те, що отримав пошкодження, але за допомогою до лікарів не звертався так, як зумів самостійно полегшити свій біль;

- дослідженим у судовому засіданні за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності та іншого учасника ДТП, згідно положень КУпАП, відеозапису, наданого останнім, з якого слідує, що водій автомобіля «КІА» допустив порушення вимог саме п. 10.9 ПДР;

- дослідженим у судовому засіданні за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності та іншого учасника ДТП, згідно положень КУпАП, письмовими поясненями свідками пригоди ОСОБА_4, які за своєю суттю кореспондуються з поясненнями потерпілого.

Кллопотань про допит свідка в суді сторони не заявляли, а тому судом враховуються його письмові пояснення.

Також, виходячи з того, що протокол про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП, та схема дорожньо-транспортної пригоди згідно положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853), надалі - Інструкції), суд вважає дані докази належними та допустимими, у розумінні ст. 251 КУпАП.

Показання іншого учасника ДТП, на думку суду, являються також належним та допустимим доказом у справі, оскільки вони кореспондуються з відомостями відображеними у протоколі, схемі, відеозаписі.

Особою, що притягається до адміністративної відповідальності та захисником будь-яких доказів у розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували його позицію про те, що він керував транспортним засобом у відповідності до вимог п. 10. 9 ПДР України, як-то пояснення свідків, висновки експерта, речові доказами, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо надано не було, а долучений потерпілим відеозапис, апріорі, вказує на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася п. 10.9 ПДР України у цій ситуації, у зв'язку з чим суд, вважає висловлені ним у судовому засіданні показання сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), які спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП, однак, надаючи оцінку тому, який саме пункт правил був не дотриманий порушником, суд вважає кваліфікацію дій одночасно за п. 10.2 та п. 10.9 ПДР необгрунтованою, враховуючи, що водій у цій ситуації рухався на території майданчика для парковки, тобто не виїжджав на дорогу і не з'їжджав з неї, адже автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу; цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій), тобто, у даному випадку, такі відомості є сумнівними, внаслідок чого не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому вважає, враховуючи поясненння сторін та дані схеми ДТП і відеозапису, що в діях водія наявна невідповідність дій саме п. 10.9 ПДР, тобто рух заднім ходом, який створив небезпеку іншому учаснику руху - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

При цьому суд звертає увагу сторін на те, що дана правова норма не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 10.9 ПДР, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, як-то обставин, які пом'якшують чи обтяжують відповідальність останнього у розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, положення ст.. 22 цього ж Кодексу, яка визначає, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, вважає за можливе, у цьому випадку, з урахуванням завдань КУпАП передбачених його статтею 1, особи порушника (вік, стать, стан здоров»я та інше) в поєданні з характером вчиненого правопорушення та наслідками, що настали від нього звільнити його від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням.

В свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому враховуючи той факт, що усне зауваження, виходячи з норм ст.ст. 24, ч. 2 ст. 284 КУпАП, не відноситься до видів адміністративних стягнень, та являється однією із можливостей, визначених КУпАП, для звільнення особи від адміністративної відповідальності, не вбачає пістав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 22, 33-35, 173-2, 251, 252, 260, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та в силу ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності обмежившись оголошенням усного зауваження.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : О.В. Бірса