Справа № 359/4977/16-п Головуючий у І інстанції Левченко А. В.
Провадження № 33/780/419/16 Доповідач у 2 інстанції Слива
Категорія 429 22.07.2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Слива Ю.М., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, перекладача - ОСОБА_3, представника правопорушника - ОСОБА_4 та представника митниці Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Китаю, громадянина Китаю, студента Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вилучену, згідно протоколу про порушення митних правил №0371/125120103/16 від 18.05.2016 року, валюту у розмірі 13 700 (тринадцять тисяч сімсот) доларів США повернуто ОСОБА_2.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 18 травня 2016 року о 09:35 годині під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D», ДПМА «Бориспіль», громадянин Китаю ОСОБА_2, який прилетів з Китаю, м. Пекін, літаком а/к «МАУ», рейсом №288 та своїми діями обрав канал позначений символами зеленого кольору «зелений коридор», тим самим заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, чим засвідчив про факти, що мають юридичне значення. Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», йому було задано запитання щодо наявності у нього готівки, на що пасажир відповів, що має при собі 25 000 доларів США, після чого було здійснено перерахунок валюти у залі «Приліт» терміналу «D», ДПМА «Бориспіль», де ОСОБА_2 власноруч видав готівку у сумі 25 000 доларів США. Вся готівка знаходилася в окремому відділенні валізи пасажира (ручна поклажа) поверх особистих речей, переміщувалась без ознак приховування та зі слів пасажира належить йому особисто. На момент проходження митного контролю, належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «білої лінії» до інспектора митниці не звертався. З виявленої суми ОСОБА_2 було пропущено 11 300 доларів США. За протоколом про порушення митних правил вилучено 13 700 доларів США.

На вказану постанову суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з постановою, оскільки вважає, що судом не повно та не об'єктивно з'ясовані обставини справи, а накладене на ОСОБА_2 стягнення занадто суворе. Судом не враховано, що правопорушення ОСОБА_2 вчинене з необережності, готівку в сумі, яка перевищує еквівалент 10 000 євро він вперше ввозив в Україну, тобто особа, яка притягуються до відповідальності не усвідомлювала, що своїми діями порушує закон, крім того, наявні у себе готівкові кошти ОСОБА_2 переміщував без ознак приховування, законність походження цих коштів підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Також, судом не враховано відомості про особу правопорушника та його майновий стан, а саме те, що стягнення у виді конфіскації вилученої валюти буде занадто важким та надмірно обтяжливим для його та членів його сім'ї, що покладає на ОСОБА_2 індивідуальний надмірний тягар. Тому просить постанову змінити в частині накладення адміністративного стягнення та повернути ОСОБА_2 вилучену валюту у сумі 13 700 доларів США.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 апеляцію підтримали, просили її задовольнити, постанову суду змінити в частині накладення адміністративного стягнення та повернути вилучену валюту у сумі 13 700 доларів США. При цьому, ОСОБА_2 пояснив, що він проживає разом зі своєю матір'ю та є єдиним сином. Коли він закінчив школу їх сім'я не мала коштів на здобуття вищої освіти, оскільки в Китаї така освіта коштує дуже дорого. У зв'язку з цим він пішов працювати та весь час збирав кошти на здобуття вищої освіти. На даний момент йому вже 28 років і він разом з матір'ю зібрав частину коштів. Однак в Китаї вища освіта коштує дуже дорого, а тому він приїхав до Києва та вступив до університету ім. Т.Г. Шевченка на контракт. Щоб оплатити навчання та проживання в Києві зібраних коштів йому не вистачало, а тому його мати продала автомобіль та частину коштів позичила у знайомих. Він вперше в житті порушив будь-які норми Законі, і тільки тому, що не був обізнаний про правила перевезення коштів. Присягається більше ніколи не допустити такої необачності та просить не конфісковувати вилучену у нього валюту, оскільки це єдина і остання можливість здобути вищу освіту.

Представник Київської митниці ДФС Захаров А.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що постанова суду першої інстанції правильна та законна, а тому просив залишити її без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляція підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та учасниками процесу не оскаржується.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.471 Митного кодексу України є правильною.

При розгляді справи, суд врахував характер скоєного, особу правопорушника та призначив стягнення (у виді штрафу), яке відповідає меті виховання правопорушника та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Разом з тим, Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував у повній мірі той факт, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Приймаючи до уваги всі обставини даної справи, а саме: той факт, що вилучена у ОСОБА_2 валюта має законне походження (заробіток його матері, а також кошти від продажу автомобіля та отримані в борг). Обставини, за яких ці кошти були зібрані та передані ОСОБА_2: той факт, що останній є єдиним сином та перебуває на утриманні матері, яка виховує його одна, після закінчення базової школи на Батьківщині ОСОБА_2 не мав коштів на подальше навчання, а тому не міг здобути вищу освіту. Для досягнення цієї мети пішов працювати. В Україну приїхав для здобуття освіти, а кошти йому необхідні для оплати за навчання. Враховуючи, що всі вищевказані обставини підтверджуються відповідними доказами, Апеляційний суд вважає, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 готівки, покладає на нього індивідуальний надмірний тягар та не може бути застосована у даному випадку.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року необхідно змінити.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Вилучену у ОСОБА_2 валюту згідно протоколу про порушення митних правил №0371/125120103/16 від 18.05.2016 року, у розмірі 13 700 (тринадцять тисяч сімсот) доларів США - повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива