Номер провадження: 33/785/509/16
Номер справи місцевого суду: 520/5254/16-п
Головуючий у першій інстанції Федулеєва
Доповідач Балан В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його представника, - адвоката ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року,

встановив:

Зазначеною постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за наступних підстав.

14.04.2016 року о 16 год. 10 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA» (номерний знак НОМЕР_1), рухався по між квартальному проїзду будинку №20 по вул. Архітекторській в м. Одесі.

Порушивши вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, він, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав дорогу водію мотоциклу «HONDA» (номерний знак НОМЕР_2) ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що вважає постанову судді необґрунтованою та незаконною, оскільки висновки судді базуються на неправдивих поясненнях водія ОСОБА_3, які, у свою чергу, суперечать схемі місця ДТП.

Суддя не сприйняв його доводи і не дав їм правової оцінки, а однобічність зясування фактичних обставин справи полягає у тому, що в основу судового рішення покладені пояснення працівника поліції ОСОБА_4

Суддя не виконала приписи ст. 245 КУпАП і не забезпечила всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи.

Він вважає винуватим у ДТП водія ОСОБА_3, який порушив вимоги п.п. 11.1, 11.2 та 11.3 Правил дорожнього руху.

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_1 просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, пояснення ОСОБА_3, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, приходжу до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 поновлений постановою судді Апеляційного суду Одеської області від 06.07.2016 року, тому апеляційна скарга підлягає розгляду.

Мотивуючи свій висновок про винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суддя суду першої інстанції послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення АП2 №076143 від 26.04.2016 року; протокол огляду місця події; схему до протоколу огляду місця ДТП; фототаблицю місця ДТП; письмові пояснення водіїв та пояснення у судовому засіданні інспектора патрульної поліції.

Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як видно з мотивувальної частини постанови судді суду першої інстанції, судовий розгляд відбувся за участі водія ОСОБА_1, але суддя, у мотивувальній частині постанови, зміст його пояснень не навів і правової оцінки їм не дав та не зазначив, які саме фактичні обставини справи підтверджують наведені ним докази, а які - спростовують.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримали кожний свої доводи.

ОСОБА_1 наполягав на тому, що він рухався з мінімальною швидкістю по правій стороні дороги (між квартального проїзду) і готувався до повороту ліворуч, а водій ОСОБА_3 виїхав з між квартального проїзду з правого боку йому назустріч, але, замість того, щоб рухатись правою стороною дороги, поїхав по його смузі для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем, який він вже фактично зупинив.

Заперечуючи проти цього доводу, ОСОБА_3 пояснив, що з правого боку дороги були припарковані автомобілі, тому він не міг їхати правіше.

Матеріалами справи встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась на дорозі, яка є між квартальним проїздом і не була обладнана дорожньою розміткою та дорожніми знаками.

При цьому, ширина проїзної частини дороги у місці зіткнення транспортних засобів становить 5,8 м.

Відповідно до припису п. 1.10 Правил дорожнього руху, смуга руху - це поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Враховуючи ширину проїзної частини дороги, приходжу до висновку, що на даній ділянці дороги в наявності по одній смузі для руху в обох напрямках (5,8 : 2 = 2, 9) за необхідних 2,75 м.

Отже, ширина смуги для руху в обох напрямках становить 2,9 м.

Зі схеми місця ДТП видно, що на ній не відображені автомобілі, які було припарковано вздовж між квартального проїзду, зокрема поблизу місця зіткнення автомобілів, але водії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджують наявність таких автомобілів до місця де планував повертати ліворуч ОСОБА_1, тому цей факт вважаю встановленим.

До того ж, наявність таких автомобілів підтверджується фотознімком (у лівому верхньому куті а.с. 23).

Згідно з приписами п. 11.1 Правил дорожнього руху, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Пунктом 11.3 Правил дорожнього руху передбачено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Окрім того, зі схеми місця ДТП та з пояснень обох водіїв у судовому засіданні суду апеляційної інстанції було зясовано, що в момент зіткнення транспортних засобів, зустрічна смуга для руху, по якій мав би рухатись водій ОСОБА_3, була вільною.

Пунктами 1.2., 1.3., 1.4. Правил дорожнього руху передбачено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Посилання особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та судді суду першої інстанції на порушення ОСОБА_1 порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху є безпідставним, оскільки спростовується аналізом події ДТП.

Так, приписами 10.4. Правил дорожнього руху передбачено, що перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.

За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що водій ОСОБА_1 не порушував вимоги зазначеного пункту ПДР, оскільки в момент ДТП, його транспортний засіб знаходився у відповідному крайньому положенні на проїзній частині, фактично у статичному положенні, а у водія ОСОБА_3 не було перешкод для безпечного розїзду транспортних засобів.

Отже, відповідно до встановлених обставин справи та зазначених вище приписів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_3, у даній дорожній ситуації, мав би рухатись по правій стороні дороги (між квартального проїзду), яка була вільною від транспортних засобів, а відстань від лівого переднього колеса автомобілю «DAEWOO NEXIA» (номерний знак НОМЕР_1) до бордюру становила 2,8 м (а.с 8).

Враховуючи припис п. 1.10 Правил дорожнього руху, щодо мінімальної ширини смуги руху (2,75 м), можливо дійти висновку про те, що з обєктивної точки зору, водії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали технічну можливість для безпечного розїзду транспортних засобів.

Ця обставина підтверджується фотознімками, зі змістом яких погодились обидві сторони та схемою місця ДТП.

При цьому, суд апеляційної інстанції ґрунтує свій висновок тією обставиною, що автомобіль «DAEWOO NEXIA» (номерний знак НОМЕР_1) розташований на правій стороні дороги (між квартального проїзду) і зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі для руху автомобілю «DAEWOO NEXIA» (схема місця ДТП а.с. 8), у той час, як смуга для руху мотоциклу «HONDA» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3, залишалась вільною.

Окрім того, згідно з приписами п. 13.1. Правил дорожнього руху, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З урахуванням аналізу дорожньої ситуації, яка передувала та склалась на момент зіткнення транспортних засобів, суд апеляційної інстанції вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась через те, що водій мотоциклу ОСОБА_3, не виконавши приписи п.п. 1.2., 1.3. Правил дорожнього руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу дороги, що й стало причиною зіткнення транспортних засобів.

Отже, розглядаючи справу, суддя суду першої інстанції, хоча й зазначив, що всебічно, повно і обєктивно зясував обставини справи, насправді не забезпечив повноту, всебічність і об'єктивність судового розгляду та дійшов висновку, який суперечить фактичним обставинам справи та приписам Правил дорожнього руху, тому судове рішення не може вважатись обґрунтоване і законним.

Пунктом першим статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до приписів ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що у діях водія ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за підставою, передбаченою п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 251, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року, - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_5