Справа № 163/1461/16-п Провадження №33/773/230/16 Суддя в 1 інстанції: Гайдук А. Л.
Категорія:ст. 472 МК України Доповідач: Бешта Г. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області Бешта Г.Б., скаржника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає АДРЕСА_1, приватного підприємця, на постанову судді Любомльського районного суду від 02 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України, на підстаі ч.2 ст.36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6000 гривень з конфіскацією в дохід держави 6000 гривень.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, слідуючи 09.05.2016 року приблизно о 14 год. 50 хв. з України в Республіку Польща через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС, в якості водія автомобіля марки «Hyundai Santa fe», р.н.з. НОМЕР_1, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю «зелений коридор», переміщуючи без письмового декларування та надання дозвільних документів, готівку в сумі 6000 гривень, яка перевищувала допустиму до вивезення за межі України норму готівки.

Він же, за тих же обставин не задекларував за встановленою формою вказані валютні цінності, які згідно з постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року №148 підлягали обов'язковому письмовому декларуванню, використавши всупереч положенням ст.ст.257, 366, 374 МК України «зелений коридор» як форму декларування шляхом вчинення дії.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи, суддя, в порушення вимог ст.280 КУпАП, не з'ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. При накладенні стягнення суддею не було враховано, що на утриманні ОСОБА_2 є двоє дітей, правопорушення вчинено з необережності, постійного заробітку правопорушник не має. Також відсутні обставини, які б обтяжували відповідальність.

Просить постанову судді в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України скасувати, провадження у справі закрити, а за ст.471 МК України накласти стягнення без конфіскації валюти.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши скаржника ОСОБА_2, який підтримав апеляцію, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при розгляді даної справи вказаних вимог закону дотримався.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку, а саме - протоколом про порушення митних правил №1025/20502/2016 від 09.05.2016 року; контрольним талоном для проходження по «зеленому коридору» від 09.05.2016 року; актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №205020101/2016/100010Е від 09.05.2016 року, службовою запискою старшого державного інспектора ВМО №1 митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС Іщука В.В. від 09.05.2016 року, а також письмовими поясненнями правопорушника від 09.05.2016 року.

В силу ст.366 ч.ч. 2, 4, 5, 6 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню; громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою; обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення; громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_2 порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, а також вчинив недекларування товарів, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, тобто вчинив правопорушення, передбачені як ст.471, так і ст.472 МК України.

Посилання апелянта на те, що його дії були з необережності, що дає обгрунтовані підстави не застосовувати до правопорушника такий вид стягнення як конфіскація товарів, судом до уваги не приймається, оскільки не впливає на кваліфікацію вчиненого правопорушення та не може вплинути на призначене судом безальтернативне стягнення.

Вирішуючи питання про вид та міру відповідальності ОСОБА_2 за порушення митних правил, судом першої інстанції враховано як характер вчинених правопорушень, так і дані про його особу, зокрема те, що він вперше притягується до відповідальності за порушення митних правил, перебування на його утриманні однієї малолітньої дитини, оскільки інші його діти вже є повнолітніми, ступінь вини у вчиненому, відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність правопорушника.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на підставі частини 2 статті 36 КУпАП на ОСОБА_2 слід накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, - за статтею 472 МК України, у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваної понад норму валюти з її конфіскацією, що є безальтернативним.

За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, на що вказує останній в своїй апеляції, а також для застосування стягнення у виді попередження - апеляційний суд не знаходить.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 02 червня 2016 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Волинської області