Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2377/16-п Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія ст. 173 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Бережна С.В., за участю: правопорушника ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Коростенського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Коростенського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 275 (двісті сімдесят п"ять) гривень 60 копійок судового збору

Згідно постанови суду, вчинене ОСОБА_2 правопорушення полягало в тому, що року близько 11 години 03 квітня 2016 року, він знаходячись на території Коростенського кооперативного ринку за адресою: Житомирська область, місто Коростень, вулиця Б.Площа, вчинив словесну сварку відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4, а саме, ображав словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, чим завдав їй душевного болю, та своїми діями порушив громадський порядок і спокій громадян, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАГІ - дрібне хуліганство.

На прийняте судом рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою визнати його винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'яти неоподаткованих мінімумів громадян. Посилається на те, що постанова суду винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказує, що суд в своїй постанові визнав факт невизнання ним вини, посилаючись на те, що він не пам'ятає обставин події. Проте він повністю не погоджуюсь з даним висновком суду, оскільки не визнання вини, - це заперечення обставин події, а визнання події сварки, але не пам'ятати подробиць самої сварки,- не є не визнанням вини. Тому вважає, що суд помилково встановив факт невизнання ним вини. Крім того, зазначає, що повністю не погоджуюсь з таким стягненням, як арешт оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, та наслідкам правопорушення. Суд застосовуючи даний вид стягнення не вказав, в чому саме полягає винятковість даного порушення, що за нього не може буди призначений інший, більш м'який вид адміністративного стягнення. За таких обставин справи, враховуючи визнання вини, та відсутність обтяжуючих обставин, за дане діяння вважає за можливе застосувати щодо нього більш м'який вид стягнення, а саме - штраф. Також вказує, що в резолютивній частині суд визнав його винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, але він не вчиняв дій, передбачених даною статтею.

Заслухавши доповідь судді, правопорушника та його захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку потерпілої, яка наполягала на суворому стягненні у виді арешту, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційної скарги, вважаю, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 280 КУпАП що орган (посадова особа) при розглядісправи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЖИ № 019960 від 07.04.2016 року, доданими до нього матеріалами, поясненням ОСОБА_4

Твердження апелянта про те, що суд в своїй постанові безпідставно визнав факт невизнання ним вини є надуманими та спростовуються самою постановою. Суд в постанові зазначив, що ОСОБА_2 не пам'ятає обставин події, яка сталася 03.04.2016 року, оскільки у нього проблеми з пам'яттю. Можливо щось і було через дитину. Підтвердив, що складений відносно нього протокол підписав. З цього був зроблений висновок суду, що ОСОБА_2 не визнав своєї вини, оскільки він чітко не підтвердив, що визнає вину у вчиненому правопорушенні, а вказав, що не пам'ятає, через провали в пам'яті, хоча в протоколі не зазначено та судом не було встановлено, що ОСОБА_2 під час вчинення правопорушення перебував у стані алкогольного сп'яніння, що могло б теоретично свідчити про можливість втрати пам'яті.

Разом з тим, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, вважаю, що адміністративне стягнення ОСОБА_5 судом призначено хоча і в межах, встановлених законом, проте без врахування особи правопорушника та інших обставин, які впливають на обрання виду та розміру адміністративного стягнення. ОСОБА_6 вперше притягується до адміністративної відповідальності, пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Відповідно до ст.32 КУпАП адміністративний арешт встановлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень, проте суд в постанові суду не вказав, чому до правопорушника ОСОБА_2 не може бути застосований більш м'який вид адміністративного стягнення ніж адміністративний арешт.

Однак слід зазначити, що доводи правопорушника ОСОБА_6 з приводу того, що йому необхідно призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян є безпідставними та з урахуванням всіх обставин даної справи не буде необхідним та достатнім для його виховання та запобігання вчинення ним нових правопорушень

З урахуванням вищенаведеного, вважаю за можливе замінити правопорушнику ОСОБА_6 вид стягнення із адміністративного арешту на громадські роботи, що буде необхідним та достатнім для його виховання та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що в резолютивній частині постанови суду його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП слід зазначити, що в даному випадку вбачається явна описка судді, оскільки в мотивувальній частині постанови суду ОСОБА_2 визнано винним саме за ст.173 КУпАП та цитується об'єктивна сторона саме адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

З огляду на викладене постанова суду в резолютивній частині та частині накладення стягнення підлягає зміні на підставі п.4 ч.8 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Коростенського районного суду Житомирської області від 16 червня 2016 року щодо нього в резолютивній частині та частині накладення стягнення змінити.

В резолютивній частині вважати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Замінити правопорушнику ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення з адміністративного арешту строком на 10 діб на 40 годин громадських робіт.

В решті постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: