АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5436/16-п Суддя 1-ї інстанції: Попрас В.О.
Провадження № 33/790/424/16
Категорія: ст.471, 472 МКУ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року суддя Апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П., за участю представника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про порушення митних правил - ОСОБА_1, представника Харківської митниці ДФС - Моїсеєнко Віти Валерівни, розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року,- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України та за правилами ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі

100 % вартості товару - 727 686, 97 (сімсот двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят шість гривень дев'яносто сім копійок) та конфіскації на користь держави валютних цінностей: 25100 євро, 227 доларів США та 612 гривень на загальну суму за курсом НБУ станом на 10.03.2016 року у розмірі 727 686 гривень 97 копійок, вилучених згідно протоколу № 139/80700/16 від 10.03.2016 року, які зберігаються в касі Харківської митниці ДФС.

Судом було встановлено, що 10 березня 2016 року о 15 год. 27 хв. в міжнародному залі «Відліт» митного поста «Харків-аеропорт» під час проведення спільно с працівниками УСБУ в Харківській області митного контролю та митного оформлення товарів, які належать пасажирам авіарейсу №751 Харків - Стамбул, громадянин України ОСОБА_3 самостійно прийняв рішення про обрання формою проходження митного контролю «зелений коридор». Після перетину білої смуги ОСОБА_3 був опитаний на предмет необхідності письмового декларування, і ним було усно заявлено, що предметів та товарів, які підлягають письмовому декларуванню у нього та в його ручній поклажі немає. Після усного опитування ОСОБА_3 було запропоновано заповнити письмово митну декларацію для громадян. В митній декларації ОСОБА_3 валютні цінності не зазначив. Ручну поклажу ОСОБА_3, а саме сумку чорного кольору замшеву та сумку чорного кольору синтетичну, було оглянуто з розпакуванням. В ході огляду сумки чорного кольору замшевої було виявлено, що в сумці знаходяться 35100 євро, 227 доларів США і 612 гривень. Зазначена готівка не була задекларована ОСОБА_3 за встановленою формою (письмово) та переміщувалась в обсязі, обмеженому до переміщення через митний кордон України «зеленим коридором» згідно з Інструкцією, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 139/80700/16 від 10.03.2016 року дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.ст. 471, 472 МК України, з чим, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, погодився і суд першої інстанції.

ОСОБА_3 не погодившись з таким рішенням судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2016 року скасувати в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України та в частині накладення стягнення у вигляді конфіскації грошових коштів за ст. 471 МК України, а вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти повернути йому в повному обсязі.

В апеляційній скарзі він посилається на формальний зміст оскаржуваної постанови, оскільки норми закону, наведені в ній не пов'язуються з його фактичними діями. Вважає, що судом формально оцінені докази, а опис обставин та перелік доказів, якими ці обставини підтверджуються не конкретизовані. Вказує, що судом не прийнято до уваги, що суб'єктивна сторона його дій полягала у необережності у формі недбалості. Судом не розмежовано, які саме дії ОСОБА_3 відтворюють ознаки правопорушень, передбачених ст. 471 та ст. 472 МК України. Приймаючи рішення про наявність обох складів правопорушень, судом не враховано, що дії ОСОБА_3 повністю охоплюються положеннями ст. 471 МК України, адже в даному випадку порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю полягала саме у недекларуванні готівки, що є одним із способів вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України. Суд відкинув доводи його представника та не врахував, що кошти в сумі 25 100 євро, 227 доларів та 612 гривень належать ОСОБА_3, та були отримані ним від законного продажу майна (будинку та човна). Законність походження вилучених коштів також не підлягає сумніву та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями договорів купівлі-продажу. Незадекларовані вони були виключно у зв'язку з тим, що у ОСОБА_3 були відсутні документи, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках, адже розрахунки за вказаними договорами здійснювалися в готівковій формі без внесення на рахунок банку.

Посилаючись на практику ЄСПЛ та міжнародні документи, апелянт зазначає, що джерело походження коштів законне, шкода державі через їх недекларування не завдана, а тому застосування конфіскації в даному випадку є порушенням. Судом не враховано також, що ОСОБА_3 є студентом та не має постійного доходу, не матиме можливості сплатити штраф. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що судом не враховано можливості застосування положень ст. 22 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення апелянта та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційних вимог, пояснення представника митниці, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст.486,489 МК України суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суддею вказані вимоги виконані у повному обсязі та прийнято обґрунтоване рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 471 МК України передбачена відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України. Наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та факту переміщення ним через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежено, апелянтом не заперечується.

Відповідно до положень п. 1 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України №148 від 27.05.2008 року, фізична особа має право вивозити за межі України плівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро без письмового декларування митному органу, а п. 2 розділу 2 цієї ж Інструкції встановлено, що фізична особа-резидент має право вивозиш за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття плівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, тоді як у ОСОБА_3 ході огляду сумки чорного кольору замшевої було виявлено, що в сумці знаходяться 35100 євро, 227 доларів США і 612 гривень.

Статтею 472 Митного кодексу України передбачена відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

За змістом вказані порушення митних правил можуть бути вчинені винною особою як умисно так і з необережності, а тому посилання апелянта на ту обставину, що судом не надано оцінки суб'єктивній стороні правопорушення є недоцільним.

Згідно ч. 5 ст. 366 МК України обрання «зеленого коридору» вважається заявою особи про те, що переміщені нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню.

Відповідно до змісту протоколу про порушення митних правил № 139/80700/16 від 10.03.2016 року ОСОБА_3 усно повідомив, що предметів та товарів, які підлягають письмовому декларуванню, у нього та в його ручній поклажі немає, крім того, в митній декларації валютні цінності не зазначив.

У графі 3 митної декларації (а.с. 7) ОСОБА_3 вказано про відсутність у нього валюти України та іншої іноземної валюти готівкою. Також ним власним підписом у декларації засвідчено, що йому відомо, що повідомлення в митній декларації недостовірних відомостей тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства. Вказані обставини спростовують посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, об'єктивна сторона якого передбачає незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. В даному випадку ОСОБА_3 не було заявлено достовірних відомостей про наявність у нього коштів у готівковій формі. Твердження апелянта про те, що недекларування готівки є способом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є помилковим, оскільки дії, які охоплюються ст.ст. 471 та 472 МК України, становлять самостійні склади правопорушень.

Об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України утворюють дії з переміщення товарів, тоді як об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України складають дії з недекларування товарів, переміщення яких здійснюється через митний кордон України. З огляду на це суддею обґрунтовано розмежовано дії ОСОБА_3, які утворюють склади правопорушень, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України.

Посилання ОСОБА_3 на можливість застосування в даному конкретному випадку ст. 22 КУпАП щодо малозначності вчиненого правопорушення, враховуючи, що шкоди державі не завдано, а ОСОБА_3 є студентом, вважаю не обґрунтованими, оскільки ним вчинено два правопорушення, що унеможливлює застосування положень цієї правової норми, а також у зв'язку з тим, що ці правопорушення вчинені у сфері валютного контролю, що забезпечує економічну безпеку держави.

Доводи про законність походження коштів, які перевозилися ОСОБА_3 не є безумовною підставою для задоволення апеляційних вимог. Так, суддею обґрунтовано зазначено, що правопорушення скоєно 10.03.2016 р., а продаж об'єктів нерухомості та судна відповідно до наданих копій договорів купівлі-продажу вчинено в квітні 2016 року, тобто через місяць після цього. Крім того, джерело походження коштів не є визначальною ознакою складів правопорушень, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України.

Апеляційна вимога ОСОБА_3 про скасування постанови в частині накладення стягнення у виді конфіскації грошових коштів за ст. 471 МК України не може бути задоволена, оскільки санкцією даної статті конфіскація передбачена як додаткове стягнення, яке в даному випадку не є альтернативним та застосовується разом з основним видом стягнення.

Таким чином, враховуючи викладені обставини та пояснення, надані учасниками у судовому засіданні, не вбачаю підстав для скасування постанови суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.527-528 МК України, ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2016 року у відношенні ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вказану постанову - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик