Справа № 420/851/16-п
Провадження № 33/782/51/16
П О С Т А Н О В А

17 червня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, за участю прокурора Маіляна Г.С. ,та особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу начальника Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_3, подану

на постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 10.05.2016 року, якою закрите провадження по матеріалам, складеним начальником Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст. 172-7 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Новопсковського районного суду Луганської області від 10 травня 2016 року закрите провадження по матеріалам про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КпАП України щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась у с. Мохначка Попельнянського району Житомирської області, є громадянкою України, депутатом Білолуцької селищної Ради Новопсковського району Луганської області сьомого скликання, зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_2,

на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, у звязку із відсутністю у діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КпАП України.

Суддею встановлено, що, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_2, вона як депутат Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області сьомого скликання, 08.01.2016 року звернулась із депутатським зверненням до цієї селищної ради, з метою ознайомлення з матеріалами засідання Узгоджувальної комісії по Білолуцькій селищній раді, від 12.11.2009 та від 14.04.2009 року та отримання відповідних копій прийнятих на цьому засіданні документів.

Ці засідання відбувались з приводу суперечки про суміжне землекористування між ОСОБА_4 та сином ОСОБА_2 - ОСОБА_5

Таким чином, у протоколі зазначено,що у ОСОБА_2 виник реальний конфлікт інтересів ( між її приватним інтересом щодо цивільних прав та обовязків її сина та службовими повноваженнями як депутата), що впливає на обєктивність та неупередженість прийняття рішень, а, також, на вчинення чи невчинення ОСОБА_2 дій під час виконання своїх депутатських повноважень.

Закриваючи провадження по справі за протоколом, складеним за вищезгаданими подіями 27.04.2016 року начальником Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_3, суд виходив із того, що , під час розгляду матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 як депутат Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області дійсно звернулась із запитом про надання можливості ознайомлення її та отримання копій із засідань Узгоджувальної ради від12.11.2009 року та 14.04.2009 року та є матірю ОСОБА_5

На свої депутатські звернення ОСОБА_2 отримала відповідь Білолуцької селищної ради від 14.01.2016 року за №95, у якій містилась відмова у задоволенні її звернень, із посиланням на відповідні нормативні документи.

Окрім цих встановлених обставин, у судовому засіданні не отримано жодних доказів того, що ОСОБА_2, звертаючись 08.01.2016 року до Білолуцької селищної ради із зверненнями, умисно переслідувала при цьому свій приватний інтерес у вигляді зацікавленості з приводу вирішення питання щодо суперечки про суміжне землекористування її сина, ОСОБА_5, та іншої особи, а також підтверджень про те, що її приватний інтерес реально зіткнувся з її службовими повноваженнями як депутата цієї селищної Ради.

Крім того, суд прийняв до уваги і ту обставину, що, відповідно із змісту протоколу Узгоджувальної комісії по Білолуцькій селищній раді Новопсковського району від 12.11.2009 року, комісія запропонувала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вирішувати суперечку між суміжним землекористуванням у судовому порядку, а показання допитаних свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідчать про те, що свідки лише висловили припущення, що ОСОБА_2 цікавили саме ці питання стосовно її сина, за матеріалами засідань Узгоджувальної комісії.

У апеляційній скарзі начальник Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_3просить постанову суду скасувати як необґрунтовану, постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного із корупцією,передбаченого ч.1 ст. 172-7 КпАП України,та накласти на неї стягнення у межах санкції цієї статті.

Прокурор вважає, що із сукупності доданих до складеного ним протоколу документів беззаперечно вбачається наявність реального конфлікту приватних інтересів ОСОБА_2 та її службовими повноваженнями як депутата Білолуцької селищної ради Новопсковського району, оскільки близько 12 років ОСОБА_2 є представником ОСОБА_5 у судових органах по вирішенню суперечок щодо користування ним та ОСОБА_4 земельної ділянки та спільного домоволодіння.

Направляючи зазначені вище запити, ОСОБА_2 достеменно розуміла та усвідомлювала, що матеріали Узгоджувальної комісії від 12.11.2009 року та 14.04.2009 року стосуються саме інтересів ОСОБА_5

Судом не надано оцінки наявним у матеріалах справи довіреностям, виданим на імя ОСОБА_2, для представництва у судових органах інтересів її сина, ОСОБА_5 по цивільному спору про суміжне землекористування, постановах судів, винесених щодо позовів ОСОБА_2 до Білолуцької селищної ради про зобовязання певних службових осіб вчинити дії щодо реєстрації права власності на зазначене домоволодіння тощо.

Прокурор також зазначає про суперечність між мотивувальною та резолютивною частинами постанови, а саме: у мотивувальній частині суд посилається на те, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного корупційного правопорушення, а у резолютивній - про закриття провадження по справі у звязку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, не зрозуміло якого - чи корупційного, чи повязаного із корупцією.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного із корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КпАП України, та накласти на неї стягнення, визначене санкцією вказаної норми закону.

ОСОБА_2 заперечувала проти вимог апеляційної скарги прокурора та просила залишити постанову місцевого суду без змін.

Перевіривши витребувані із Новопсковського районного суду Луганської області матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 172-7 КпАП України, прийнявши до уваги пояснення прокурора,самої ОСОБА_2О, проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходам впливу у звязку із адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і у порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22.2.2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст. 14-1 КпАП України передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Положеннями ст. 252 КпАП України зазначено, що орган ( посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається із змісту постанови, суд правильно дійшов висновку про те, що,ОСОБА_2 як депутат Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області сьомого скликання, відповідно до вимог, зазначених у п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення і на неї, відповідно, поширюються обовязки та відповідальність за їх порушення, встановлені ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції".

ОСОБА_2 також у судовому засіданні не заперечувала, що вона є матірю ОСОБА_5 і, дійсно, зверталась 08 січня 2016 року до Білолуцької селищної ради Новопсковського району про отримання копій документів із засідань Узгоджувальної комісії від 12.11.2009 та 14.04.2009 року, але отримала відмову селищної ради від 14.01.2016 року і ніяких копій не отримувала.

Апеляційним переглядом матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 245, 252, 280 КпАП України, всебічно, повно та обєктивно зясував усі обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і прийняв законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження по справі на підстави відсутності у діях ОСОБА_10 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КпАП України.

Так, відповідно до ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" реальний конфлікт інтересів визначений як суперечність між приватним інтересом особи та її службовим та представницьким повноваженнями, що впливає на обєктивність та неупередженість рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час зазначених повноважень. Приватний інтерес- це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі, зумовлений особистими, сімейними, дружніми та іншими позаслужбовими стосунками із фізичними чи юридичними особами.

Особисті інтереси субєкта корупційних дій мають не просто не співпадати, а обовязково створювати конфлікт з інтересами того органу, у якому особа здійснює діяльність.

Субєктивною ознакою поняття конфлікту інтересів є внутрішня суперечливість відповідної особи, яка характеризується наявністю усвідомлюваних прагнень до віддання переваги у реалізації та забезпеченні власних інтересів над суспільно-корисними, що набуває конкретного втілення у відповідних вчинках.

Суду таких доказів надано не було.

Та обставина, що ОСОБА_2 як матір ОСОБА_5 представляла інтереси сина як позивача у цивільних правовідносинах, під час судових засідань і має приватний інтересах у позитивному вирішенні та закінченні справи ОСОБА_5, а, також, сам факт звернення її як депутата селищної ради із запитами про надання їх можливості ознайомлення із матеріалами двох засідань Узгоджувальної комісії у 2009 році, де вирішувались питання, у тому числі, і щодо її сина та у доступі до яких їй відмовили, не можуть свідчити про стан ( за обєктивного чи субєктивними ознаками) реального конфлікту інтересів депутата ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_2 як близької родички ОСОБА_5 та наявності умислу на вчинення корупційного діяння.

Наводячи у тексті постанови детальний аналіз приписів чинного антикорупційного законодавства та законодавства про адміністративну відповідальність, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення.

Підстав, наведених у апеляційній скарзі прокурора Сукача Є.О., щодо невідповідності судової постанови за її змістом та формою вимогам ст. 245,252 КпАП України, під час апеляційного перегляду матеріалів справи не вбачається.

Керуючись ст.22, 294 КпАП України, суддя

постановила:

Постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 10 травня 2016 року,якою адміністративна справа щодо ОСОБА_2 закрита на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України: у звязку із відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КпАП України, залишити без змін, а апеляційну скаргу начальника Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова є остаточною і такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Рябчун О.В.