БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1296/16-п Провадження № 3/497/431/16
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2016 року, м.Болград

Болградський районний суд Одеської області,у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ламбової М.Г.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

його захисника - адвоката - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград адміністративні матеріали відносно

ОСОБА_1 Масима Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, особу якого встановлено згідно паспорту громадянина України серії КМ № 249376, виданого 21.06.2004 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

За даними протоколу про адміністративне правопорушення від 11.06.2016 року серії АП2 № 159964, складеного поліцейським Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, старшим сержантом ОСОБА_3 вбачається, що 11.06.2016 року о 14:00 годині, ОСОБА_1, керуючи автомобілем Mersedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в с. Озерне, Ізмаїльського району, Одеської області по вул. Івана Балики, № 75, не вибрав безпечну швидкість руху, а також був не уважним, не до кінця стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на насип щебня. В наслідок чого транспортний засіб отримав пошкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував свою винуватість, при цьому пояснив, що того дня дотримувався у повній мірі ПДР України. Так, 11.06.2016 року біля 14:00 години він проїзжав на своєму автомобілі Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 по вулиці Івана Балики в с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області. Біля будинку № 75 по цій вулиці він побачив на проїзній частині з лівої сторони групу дітей, а тому знизив швидкість до 5 км/год. Однак, несподівано один хлопчик із цієї групи дітей почав перебігати дорогу зліва на право, що змусило його здійснити різке гальмування, та з метою не допустити наїзд на дитину, він почав вивертати кермо праворуч. В наслідок чого, автомобіль зїхав праворуч на узбіччя дороги, де наїхав на кучу щебня, що знаходився біля паркану домоволодіння № 75. Потім відїхавши на зад, він виявив, що бампер на його автомобілі дещо пошкоджений. Після чого викликав працівників поліції.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 зазначив суду, що виходячи з положень ст. 251 КУпАП, яка регламентує відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, вважає, що вина його підзахисного ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Так, по приїзду, поліцейський ОСОБА_3 не зясував усіх обставин даної ДТП, не допитав очевидців і свідків, на яких вказував ОСОБА_1, і які могли б з достовірністю підтвердити усі обставини, не встановив вік дитини, та не зясував чи може вона надавати пояснення у присутності батьків, психолога, оскільки саме цей хлопчик є безпосереднім учасником цієї події, і саме його дії призвели до того, що ОСОБА_1 змушений був уникати наїзду на дитину, гальмувати, та змінювати напрямок руху його транспортного засобу, що і призвело до наїзду на кучу щебню, та пошкодження його транспортного засобу.

Свої заперечення захисник обґрунтовував положеннями КУпАП, розясненнями, що викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, нормами Конституції України.

Тож, суд, заслухавши доводи осіб, що приймають участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши даний адміністративний матеріал, приходить до наступного висновку.

За змістом статей 7, 254, 279 і 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а тому, вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, слід виходити з такого:

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є субєктом правопорушення, всіх обовязкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 124 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до загальних положень Правил дорожнього руху України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, дана норма регламентує, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є субєктом правопорушення, всіх обовязкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, то суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією (995_004), а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) ( 995_004 ) тощо.

У судовому засіданні, особою, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було надано послідовні та логічні покази з приводу названих обставин, які не викликають сумніву у суду, щодо їх достовірності.

Зазначений доказ, суд, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, визнає належним та допустимим.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення (а.с.2), схему місця ДТП (а.с.3), відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, у звязку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009 року за № 374/16390), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року та Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 року за N 576/16592), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 27.03.2009 року та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Крім того, суд надаючи оцінку відомостям, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень ст. 62 Конституції України, вважає викладені у ньому дані такими, що ґрунтуються на припущеннях, а тому суд даний доказ визнає неналежним.

Будь-яких інших доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП, суду надано не було.

Схема місця ДТП складена у присутності понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, однак пояснення у даних осіб відібрані не були. Не було встановлено очевидців, свідків даної ДТП, не відібрано у них пояснень.

Оскільки у судовому засіданні обставини скоєння вищевказаного адміністративного правопорушення не знайшли своє підтвердження, а інших доказів окрім показань ОСОБА_1 не надано, суд, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП та вимог Інструкцій …, вважає, що надані суду докази з боку Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, щодо імовірної вини особи в порушенні ПДР ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, та витлумачуючи усі сумніви на користь особи, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

А відтак, дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення, та в даному випадку судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв'язку з встановленням обставин визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 6, 33-35, 124, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги

Суддя: Світлана Володимирівна Кодінцева