Справа № 748/1048/16-п Головуючий у 1 інстанції Кухта В. О.
Провадження № 33/795/143/2016
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2016 року місто Чернігів
Апеляційний суд Чернігівської області в складі :
Головуючого суді Акуленко С.О.
прокурора Матвієнка О.В.
за участю правопорушника ОСОБА_1
представника правопорушника Акуленко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року, -
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майора, який проходить службу за адресою: військова частина - польова пошта НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 172-15 КУпАП України та застосоване до нього адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 2(дві) доби.
Як встановив суд, Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №160 від 23.07.2014, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду начальника стройової частини відділення особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №272 від 22.12.2014, ОСОБА_1 допущено до виконання вакантної посади начальника відділення особового складу. 22.12.2014 ОСОБА_1 справи та посаду начальника відділення особового складу прийняв.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. До складу грошового забезпечення входять надбавки, доплати винагороди, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п. 8.1.7 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №590 від 12.11.2010, документами, які є підставою для нарахування грошового забезпечення, зупинення його виплати, є витяги з наказів командира військової частини.
Посадові особи стройового органу подають до фінансово-економічної служби витяги з наказів, після отримання яких проводиться нарахування грошового забезпечення або зупинення його виплати.
Відповідно п. п. 2.13, 2.14 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України №333 від
26.05.2014, облік особового складу військової частини ведеться старшим помічником начальника штабу з кадрів та стройової частини, а у військовій частині де указана посада штатом не передбачена, облік веде інша посадова особа, визначена наказом командира військової частини, яка відповідає за: ведення обліку особового складу, своєчасне складання і подання на підпис проектів наказів по стройовій частині, організацію їх виконання та проведення перевірок порядку обліку особового складу.
Відповідно до функціональних обов`язків начальника відділення особового складу військової частини НОМЕР_1 , затверджених командиром військової частини 08.01.2014, майор ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді начальника відділення особового складу, зобов`язаний систематично аналізувати кількісну та якісну укомплектованість підрозділів військової частини, завжди мати точні відомості про штатну чисельність військової частини та її укомплектованість, здійснювати контроль за підготовкою та оформлення документів, їх своєчасним виконанням, вести контроль обліку особового складу у підрозділах військової частини.
В період березня - квітня 2015 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 проводилось звільнення військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації.
Так, у березні - квітні 2015 року було звільнено 88 військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації.
Поряд з цим, майор ОСОБА_1 , на території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 17.03.2015 по 21.04.2015, під час проведення звільнення військовослужбовців, виконуючи обов`язки начальника відділення особового складу, будучи зобов`язаним вести належний облік особового складу, своєчасно складати та подавати на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 проекти наказів по стройовій частині, контролювати їх виконання, недбало ставлячись до військової служби, неналежним чином виконуючи службові обов`язки, всупереч вимогам ст. ст. 11 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 2.13, 2.14 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України №333 від 26.05.2014, п. 8.1.7 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №590 від 12.11.2010, облік особового складу військової частини належними чином не вів, проекти наказів про звільнення вказаних військовослужбовців з військової служби своєчасно не підготував та на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 не надав, а взагалі самоусунувся від виконання службових обов`язків, переклавши їх виконання на інших осіб. Внаслідок недбалого ставлення до військової служби майором ОСОБА_1 , накази про звільнення військовослужбовців надійшли до фінансово-економічної служби після фактичного звільнення військовослужбовців та не відповідали дійсності.
У зв`язку з викладеним, колишнім військовослужбовцям було нараховано та виплачено грошове забезпечення за час після звільнення, чим заподіяно збитків державі на загальну суму 131313,18 грн.
Таким чином, майор ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Також, відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. До складу грошового забезпечення входять надбавки, доплати винагороди, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №24 від 31 січня 2015 року «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції» (чинна на час вчинення адміністративного правопорушення), в особливий період та під час
проведення антитерористичної операції військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Відповідно п. 5 «Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України №595 від 15.11.2010, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини.
Згідно функціональних обов`язків начальника стройової частини відділення особового складу, затверджених командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проходячи військову службу на посаді начальника стройової частини відділення особового складу зобов`язаний вести облік особового складу, складати проекти наказів по стройовій частині, готувати проекти наказів, документів, забезпечувати їх оформлення та облік, контролювати виконання встановлених правил роботи з документами, організовувати контроль за своєчасним розглядом та виконанням документів.
Поряд з цим, встановлено, що майор ОСОБА_1 , в період з 06.03.2015 по 06.05.2015, на території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , обіймаючи посаду начальника стройової частини відділення особового складу, будучи військовою службовою особою, внаслідок недбалого ставлення до військової служби, порушуючи вимоги ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 2.13, 2.14 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України №333 від 26.05.2014, функціональних обов`язків начальника стройової частини відділення особового складу, належний облік особового складу не вів, при_складанні проектів наказів, їх достовірності та правильності не перевірив.
Зокрема, в період з 06.03.2015 по 06.05.2015, відповідно до своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 підготував та надав на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 проекти наказів «Про встановлення розмірів надбавки та винагороди особовому складу, які приймають безпосередню участь в антитерористичній операції». До вказаних проектів наказів ОСОБА_1 включив себе, як такого, кому належить виплата указаної надбавки за періоди участі в антитерористичній операції, а саме: з 12.02.2015 по 28.02.2015; з 01.03.2015 по 31.03.2015; з 01.04.2015 по 30.04.2015.
Зазначені накази підписані командиром військової частини НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_1 , у відповідності з його службовими обов`язками, направлені для виконання, нарахування та виплати винагороди до фінансово - економічної служби.
Як наслідок, ОСОБА_1 нараховано та виплачено винагороду за участь в антитерористичній операції в сумі понад 16 тис. грн.
Поряд з цим, встановлено, що майор ОСОБА_1 в період з 12.02.2015 по 28.02.2015; з 01.03.2015 по 31.03.2015; з 01.04.2015 по 30.04.2015 у проведенні антитерористичної операції участі не приймав, у воєнних конфліктах задіяний не був, а перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Внаслідок цього, ОСОБА_1 безпідставно нараховано та виплачено винагороду за участь в антитерористичній операції в сумі понад 16 тис. грн., чим державі заподіяно збитки на вказану суму, що підтверджено висновком економічної експертизи.
Таким чином, майор ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді начальника стройової частини відділення особового складу військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, недбало ставлячись до військової служби, всупереч вимогам ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 2.13, 2.14 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України №333 від 26.05.2014, функціональних обов`язків начальника стройової частини відділення особового складу військової частини НОМЕР_1 , на території військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , належний облік особового складу не вів, правильність та достовірність проектів наказів не забезпечив, а достовірно знаючи, що він, в періоди з 12.02.2015 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 31.03.2015 та з 05.04.2015 по 30.04.2015, в зоні проведення антитерористичної операції не перебував та не мав права на отримання винагороди за участь в антитерористичній операції, в період з 06.03.2015 по 06.05.2015 підготував та надав на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 проекти наказів до яких включив себе, як такого, якому належить виплата винагороди за участь в антитерористичній операції.
Внаслідок цього, ОСОБА_1 безпідставно нараховано та виплачено зазначену винагороду в сумі понад 16 тис. грн., чим завдано збитків державі на вказану суму.
Таким чином, майор ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову районного суду скасувати, а провадження по справі закрити в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції не вивчені в повному обсязі всі обставини справи, а саме: відмовив в клопотанні його представника про допит судових експертів, за результатами службового розслідування особисто вніс в касу військової частини надлишково виплачені кошти, отримав дисциплінарне стягнення. Також, вказував, що суд першої інстанції також не взяв до уваги, що відповідно до статті 242 Положення про проходження військової служби особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Крім того, вказував, що він притягувався до дисциплінарної відповідальності, а відповідно до діючого законодавства, він не може бути двічі притягнений до відповідальності за одне і те саме правопорушення.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник Акуленко В.М. підтримали подану апеляційну скаргу, просили постанову районного суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Прокурор заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив її залишити без задоволення, а постанову районного суду без змін. Вказував на законність, обґрунтованість рішення першої інстанції.
Заслухавши пояснення правопорушника, його представника, прокурора, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог, викладених у ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, у справі обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності.
Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень судом першої інстанції встановлені вірно. Ці обставини підтверджуються функціональними обов`язками начальника відділення особового складу військової частини НОМЕР_2 , згідно з якими, він був зобов`язаний завжди мати точні відомості про штатну чисельність військової частини та її укомплектованість, здійснювати контроль за підготовкою та оформлення документів, їх своєчасним виконанням, вести контроль обліку особового складу у підрозділах військової частини. Показаннями свідка ОСОБА_2 , які він давав в судовому засіданні суду першої інстанції, що передавав рапорти про звільнення військовослужбовців з військовими квитками до стройової частини звідки військові квитки поверталися з відмітками та передавалися військовослужбовцям, які убували з військової частини.
Показаннями командира військової частини НОМЕР_1 свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні районного суду, що на той час виконував обов`язки командира військової частини. ОСОБА_1 як начальник відділення особового складу готував на підставі рапортів накази про звільнення військовослужбовців та подавав їх йому на підпис. Навантаження було великим через велику кількість військовослужбовців, які підлягали звільненню. У нього як у командира не було можливості перевіряти накази, які надавалися ОСОБА_1 на підпис щодо достовірності внесених туди даних через їх велику кількість. Після підписання наказу стройовою частиною виготовляється витяг з наказу, який передається до фінансової служби, яка зупиняє виплату грошового забезпечення звільненим військовослужбовцям.
Цим доказам суд дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 172-15 КУпАП.
Посилання апелянта, що судом не враховано, що за результатами службового розслідування ОСОБА_1 особисто вніс в касу військової частини надлишково виплачені кошти, також є безпідставними з причини їх врахування та зазначення в рішенні районного суд.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-15 КУпАП, за зазначених у постанові суду обставин, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.
Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
З матеріалів справи, вбачається, що на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення щодо вказаних правопорушень, однак даний вид стягнення не є тотожній з адміністративним видом стягнення, тому твердження ОСОБА_1 стосовно неможливості двічі бути притягненим до відповідальності за одне і те саме правопорушення, оскільки він притягувався до дисциплінарної відповідальності, також є такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно ч. 4 ст. 15 КУпАП військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладення стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Так, суд першої інстанції врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, позитивні характеристики ОСОБА_1 з місця служби, велике навантаження в роботі, яке значною мірою стало причиною недбальства, відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є мірою відповідальності і застосування з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд правильно призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 2(дві) доби, передбаченого санкцією ст. 172-15 КУпАП.
Суд приходить до переконання про безпідставність доводів апелянта стосовно закінчення строків накладення стягнення та правильність обґрунтування суду першої інстанції з даного приводу.
Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
З матеріалів справи вбачається, що за даними фактами кримінальне провадження було закрите 16.05.2016 року, про що є відповідна постанова слідчого військової прокуратури Чернігівського гарнізону.
Тобто, на ОСОБА_1 може бути накладено адміністративне стягнення за вказані правопорушення не пізніше місяця з 16.05.2016 року.
Вказаних строків суд першої інстанції чітко дотримався, про що свідчить оскаржувана постанова від 13.06.2016 року.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року, стосовно ОСОБА_1 без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Акуленко