АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/2990/16-п Суддя 1-ї інстанції: Єфтіфієв В.М.
Провадження № 33/790/448/16
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року суддя Апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1, його захисника адвоката Проценко Ольги вікторівни розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 6 червня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 6 червня 2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресоюАДРЕСА_1визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців та передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Суддею було встановлено, що ОСОБА_3, 10.05.2016 року о 01 год. 20 хв. у м. Харкові по проспекту Московському біля будинку 199, керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився у присутності двох свідків за допомогою приладу «Drager» ARBL -0568, тест 1810, кількісний показник 1,08 %. Таким чином суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_4 було порушено п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Крім того суддя встановив, що ОСОБА_3 10.05.2016 року о 01 год. 20 хв. у м. Харкові по проспекту Московському, 199, керуючи автомобілем НОМЕР_1» на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі «TOYOTA PRIUS шляхом створення затору. Суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції врахував відсутність пом'якшуючих обставин та особу правопорушника, який ніде не працює, у зв'язку з чим накладення адміністративного стягнення у виді штрафу є неможливим.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.06.2016 року, виключивши з мотивувальної частини висновок суду про невизнання ОСОБА_1 своєї вини, а адміністративне стягнення, визначене судом першої інстанції, замінити на штраф.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в резолютивній частині постанови суддею визначено вид та строк адміністративного стягнення окремо за кожне правопорушення, всупереч вимогам ст. 36 КУпАП, у зв'язку з чим не зрозуміло, який строк адміністративного стягнення є остаточним. Стверджує, що у судовому засіданні вину свою у вчиненні адміністративних правопорушень визнав, що суддею не враховано та не відображено в оскаржуваній постанові. Зазначає, що усвідомлює протиправність своїх дій та щиро розкаюється у вчиненому, про що свідчить факт сплати судового збору в день ухвалення постанови. В обґрунтування необхідності пом'якшення виду адміністративного стягнення зазначає, що має можливість сплатити штраф. Офіційного місця роботи дійсно не має, але виконує ремонтні роботи та перевозить на автомобілі інструменти та будівельні матеріали, тобто автомобіль використовується в робочих цілях та на даний час є єдиним джерелом матеріального забезпечення, а застосування такого суворого виду адміністративного стягнення позбавляє його можливості заробляти. Крім того, судом не було враховано, що притягається до адміністративної відповідальності вперше та пом'якшуючої обставини - визнання вини.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд переглядає постанову суду першої інстанції в межах заявлених апеляційних вимог, і враховуючи, що обставини правопорушень, та вина у їх вчиненні ОСОБА_1 не оспорюються, тому ці питання апеляційним судом не оцінюються.

Апеляційний суд відкидає посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ст. 36 КУпАП, оскільки в мотивувальній частині постанови є посилання на цю правову норму, згідно з якою при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне окремо, і якщо у такому випадку справи розглядаються одним і тим самим органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення. Згідно матеріалів справи більш серйозне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 кваліфікується за ч.1 ст. 130 КУпАП, то і адміністративне стягнення накладено на нього в межах цієї правової норми.

Суд першої інстанції обґрунтував необхідність накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортними засобами тому, що останній він ніде не працює, що на думку суду унеможливлює сплату штрафу.

Ці посилання суду першої інстанції апелянтом не спростовані в апеляційному суді, і тому апеляційний суд, врахувавши обставини вчинених адміністративних правопорушень, не вбачає підстав для зміни застосованого виду адміністративного стягнення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необхідним змінити постанову суду від 06.06.2016 року в частині тверджень суду щодо відсутності обставин, які пом'якшують відповідальність ОСОБА_1

Так, згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 919957 від 10.05.206 року, складеного за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1, останній погодився з його змістом. Вказане, на думку апеляційного суду, підтверджує зазначена апелянтом в апеляційній скарзі тверження, що він щиро розкаявся у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

Таким чином перше речення абзацу 11 мотивувальної частини постанови від 06.06.2016 року підлягає зміні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Перше речення абзацу 11 мотивувальної частини постанови від 06.06.2016 року змінити та викласти в такій редакції - обставиною, яка пом'якшує відповідальність ОСОБА_1 вважати його щире розкаяння у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В іншій частині постанову від 06.06.2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик