АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/309/16 Головуючий у першій інстанції: Бутенко М.В.
Категорія: ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, за участю:прокурора Панібрата В.Ю.; апелянта ОСОБА_4 та його захисника-адвоката Стригунової Г.І.,апеляційні скарги ОСОБА_4 та прокурора Панібрата В.Ю. на постановиЦентрально-Міського районного суду м. Кривого РогуДніпропетровської області від 10 травня 2016 року у справі про адміністративніправопорушення, пов'язані з корупцією, якими

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є командиром другого взводу Державного воєнізованого гірничо-рятувального (аварійно-рятувального) загону ДСНС України, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 13.06.1996 року, ІНН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП і піддано адміністративним стягненням у вигляді штрафу за ч.1 ст. 172-7 КУпАПу сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень та за ч.2 ст. 172-7 КУпАП у сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно наказу командира Державного воєнізованого гірничого-рятувального загону ДСНС України № 152 к від 21.08.2014 року ОСОБА_4 призначено на посаду командира другого взводу, у зв'язку з чим він є посадовою особою юридичної особи публічного права та являючись, згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», згідно наказу командира Державного воєнізованого гірничо-рятувального загону ДСНС України № 13 к від 28.01.2011 року ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення другого взводу вищевказаної установи.

ОСОБА_4 перебуваючи на посаді командира другого взводу Державного воєнізованого гірничо-рятувального загону ДСНС України, являючись посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватними інтересами та його службовими повноваженнями, діючи умисно з мотивів особистих інтересів, приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме в період з січня по грудень 2015 року видавав та підписував доповідні записки та подання про заохочення на щомісячне преміювання працівників взводу та в тому числі і на свого брата на одноразове преміювання сума якого склала 4 900 грн. На підставі яких в подальшому нараховувались грошові кошти. Загальна сума преміювання становить 12 479, 12 грн.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП. Яке полягає у неповідомленні особою у встановлений законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно наказу командира Державного воєнізованого гірничого-рятувального загону ДСНС України № 152 к від 21.08.2014 року ОСОБА_4 призначено на посаду командира другого взводу, у зв'язку з чим він є посадовою особою юридичної особи публічного права та являючись, згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», згідно наказу командира Державного воєнізованого гірничо-рятувального загону ДСНС України № 13 к від 28.01.2011 року ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення другого взводу вищевказаної установи.

ОСОБА_4 перебуваючи на посаді командира другого взводу Державного воєнізованого гірничо - рятувального загону ДСНС У країни, являючись посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п. п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб»єктом відповідальності за правопорушення, пов»язанні з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватними інтересами та його службовими повноваженнями, діючи умисно з мотивів особистих інтересів, приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме в період часу з січня по грудень 2015 року видавав та підписував доповідні записки та подання про заохочення на щомісячне преміювання працівників взводу та в тому числі і на свого брата ОСОБА_4, сума якого склала 7579,12 грн. та п»ять разів за 2015 рік заохочував свого брата на одноразове преміювання сума якого склала 4900 грн. На підставі яких в подальшому нараховувались грошові кошти. Загальна сума преміювання становить 12 479,12 грн.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2016 року та закрити справи і по ч.1 ст.172-7 КУпАП і по ч.2 ст.172-7 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, яка не відповідає фактичним обставинам справи. Стверджує, що суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення обставин справи.

При цьому апелянт вважає, що твердження суду про те, що в його діях наявний реальний конфлікт інтересів не підтверджується наявними матеріалами справи та доказами, оскільки не було встановлено, що його дії зподання доповідних записокпро преміювання свого брата призвели в подальшому до прийняття необ'єктивного та упередженого рішення.

Також апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги Положення про преміювання працівників державного воєнізованого гірничо-рятувальної (аварійно-рятувальної) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій, з аналізу якого вбачається, що він не розпоряджається грошовими коштами, а лише готує подання на преміювання, та сам факт того, що він лише готує подання про преміювання не є реальним конфліктом інтересів.

Крім того звертає увагу суду на те, що суд формально віднісся до розгляду справи, приймаючи рішення по ч.1 ст.172-7 КУпАП, в мотивувальній частині описав правопорушення, передбачене частиною другою вказаної статті, визнаючи його винним послався на письмові докази без їх аналізу. Надаючи в постанові суду поняття конфлікту інтересів, зазначеного в примітці, суд посилається на редакцію статті 172-7 КУпАП яка на час прийняття рішення не діяла. Відповідно до редакції вказаної статті яка діє на сьогоднішній день, у вказаній примітці міститься поняття саме реального конфлікту інтересів.

На адресу апеляційного суду 23.06.2016 року надійшла апеляційна скарга від прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Панібрата В.Ю. в якому він просить, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, скасувавши постанови суду першої інстанції та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП і накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у межах санкції статті, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП. Крім того прокурор разом із апеляційною скаргою подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним був пропущений з поважної причини, оскільки про рішення суду прокурор дізнався лише 16.06.2016 року в судовому засіданні Апеляційного суду в ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4. Копію постанови суд першої інстанції не направляв на адресу прокурора. 16.06.2016 року йому стало відомо, що справа була розглянута в суді першої інстанції взагалі без участі прокурора, що є грубим порушенням вимог норм КУпАП. При цьому повідомлень про розгляд справи на адресу органів прокуратури не направлялися.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що з рішенням суду першої інстанції він погоджується в частині доведеності вини ОСОБА_4 в скоєнні двох правопорушень, але вказує, що судом було порушено норми процесуального права та недодержані норми матеріального права. Так вказує, що суд у порушення ст. 250 КУпАП розглянув справу без участі прокурора, в свою чергу зазначає, що участь прокурора є обов'язковою в даній категорії справ. Також вказує, що суд в описовій частині послався на норми КУпАП, які втратили чинність. В зв'язку з чим вважає, що дані порушення можуть бути виправленні шляхом скасування постанови суду та прийняттям судом апеляційної інстанції нової постанови.

В судовому засіданні ОСОБА_4, та його захисник-адвокат Стригунова Г.І. підтримали подану апеляційну скаргу ОСОБА_4, підтвердили викладені в ній доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувавши постанови суду першої інстанції та закривши провадження по справах. При цьому адвокат Стригунова Г.І. вказала, що у діях ОСОБА_4 відсутня об'єктивна сторона корупційних правопорушень, які йому інкримінують, також зазначила, що ОСОБА_4 не є суб'єктом правопорушення. Крім того звернула увагу на автобіографію ОСОБА_4 яка мається у справі, де зазначено, що в нього є брат, в зв'язку з чим вважала, що ОСОБА_4 таким чином повідомив про те, що в його підпорядкуванні працює близька особа. Зазначила, що ОСОБА_4 не міг бути притягнутий до відповідальності, оскільки спеціальним Законом не визначений сам порядок повідомлення про наявність конфлікту інтересів. Вважає, що прокурор позбавлений законодавчо подавати апеляційну скаргу, тому вона не може бути задоволена судом апеляційної інстанції.

Прокурор Панібрат В.Ю. частково погодився з вимогами апеляційної скарги ОСОБА_4 та просив скасувати постанови суду першої інстанціїта винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративних правопорушень пов'язаних з корупцією, передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення із застосуванням вимог ст. 36 КУпАП. Також вважав доводи адвоката Стригунової Г.І., які нею були надані в судовому засіданні безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг та заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість постанов суду в межах апеляційних скарг, а також причини пропуску строку прокурором на оскарження постанов, дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, при цьому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У відповідності до ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії. При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Таким чином виходячи із системи підходу розуміння норм КУпАП, необхідно зауважити, що право прокурора на апеляційне оскарження постанови місцевого суду може бути реалізовано винятково у випадках передбачених КУпАП, в свою чергу зокремапід час участі у провадженнях про адміністративні корупційні правопорушення (статті 172-4 - 172-9 КУпАП).

Дану думку також підтримує Вищий спеціалізований суд України. Отже доводи адвоката Стригунової Г.І., які вона надавала в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції про те, що прокурор не має права на оскарження постанови суду першої інстанції є необґрунтованими.

Крім того згідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

З наявних матеріалів справи вбачається, що безпосередньо працівників органу прокуратури суд належним чином не повідомив про розгляд справи, який відбувся 10 травня 2016 року та розглянув справу без прокурора. В матеріалах справи відсутня інформація як направлення так і отримання судової повістки органом прокуратури.

З врахуванням приведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що строк на оскарження постанови прокурором був пропущений з поважної причини і підлягає поновленню.

У відповідності до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Так під час перегляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу відносно ОСОБА_4 без участі прокурора, що є порушенням ст. 250 КУпАП, оскільки дана категорія адміністративних справ розглядається з обов'язковою участю прокурора. Доводи в цій частині і ОСОБА_4 і прокурора є слушними.

Крім того як правильно зазначили особи, які подали скарги, суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови надаючи в постанові суду поняття конфлікту інтересів, зазначеного в примітці, посилається на редакцію статті 172-7 КУпАП яка на час прийняття рішення не діяла. Відповідно до редакції вказаної статті яка діє на сьогоднішній день, у вказаній примітці міститься поняття саме реального конфлікту інтересів. Отже в цій частині судом невірно було застосовані норми матеріального права.

Більш того, в постанові суду від 10.05.2016 року, якою ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП, суд в мотивувальній частині постанови, зазначив об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбачену частиною другою статті 172-7 КУпАП, що також є грубим порушенням і підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене постанови суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права, про що зазначає і ОСОБА_4 і прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Скасовуючи судові рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, керуючись повноваженнями, наданими ч.3 ст.294 КУпАП, вважає за можливе, дослідивши всі докази по справі, прийняти свою постанову, якою визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та 2 статті 272-7 КУпАП.

Вивчивши всі докази по справі, перевіривши доводи ОСОБА_4 та його захисника щодо відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, приходжу до висновку що вони є не обґрунтованими, а його провина доведеною, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції": правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Так відповідальність за ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП настає за:

-Неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів;

-Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані в тому числі: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; тощо.

Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді командира другого взводу Державного воєнізованого гірничо-рятувального загону ДСНС України, являючись посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги передбачені ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватними інтересами та його службовими повноваженнями, діючи умисно з мотивів особистих інтересів, не повідомив свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів щодо перебування у його безпосередньому підпорядкуванні рідного брата ОСОБА_7.

Крім того, ОСОБА_4 приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме в період з січня по грудень 2015 року видавав та підписував доповідні записки та подання про заохочення на щомісячне преміювання працівників взводу та в тому числі і на свого брата ОСОБА_4, сума якого склала 7579, 12 гривень та п'ять разів за 2015 рік заохочував свого брата на одноразове преміювання, сума якого склала 4 900 грн. На підставі яких в подальшому нараховувались грошові кошти. Загальна сума преміювання становить 12 479, 12 грн.

Таким чином, вказаними діями командир взводу Державного воєнізованого гірничо-рятувального (авіаційно-рятувального) загону ДСНС України, ОСОБА_8 вчинив адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП, яке полягає у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та ч.2 ст. 172-7 КУпАП вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Доводи сторони захисту ОСОБА_4 - адвоката Стригунової Г.І. про те, що у діях ОСОБА_4 відсутня об'єктивна сторона правопорушень передбачених ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП та він не є суб'єктом вищезазначених адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією не заслуговують на увагу.

Винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень пов'язаних з корупції, передбачених ч.1 ст. 172-7 КУпАПта ч.2 ст. 172-7 КУпАП підтверджується матеріалами справ в їх сукупності, а саме:

-протоколами про адміністративні правопорушення пов'язані з корупцією № 27 та № 28 від 06 квітня 2016 року складених уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. 254-256 КУпАП. З вказаних протоколів також вбачається, що ОСОБА_4 свою провину визнав у повному обсязі та завірив протоколи своїми власними підписами;(т.1,т.2 а.с.1-8);

-статутом державного воєнізованого гірничо-рятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій від 13 травня 2013 року, довідкою АБ № 726000 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 12.06.2007 року та посадовою інструкцією командира Другого взводу, якими підтверджується те, що ОСОБА_4 є посадовою особою юридичної особи публічного права;(т.1,т.2 а.с. 11-29,39-40);

-положенням про преміювання працівників Державного воєнізованого гірничо-рятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій з якого вбачається, що підставою для нарахування премій є подання командирів взводу;( т.1,т.2 а.с.32-36)

-відповіддю з Державної воєнізованої гірничо-рятувального (аварійно-рятувального)загону ДСНС України від 18 лютого 2016 року № 01/4-268 з якої вбачається, що повідомлення про конфлікт інтересів працівниками загону за період з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року не надавалися ( т.1,т.2 а.с.37);

-автобіографією ОСОБА_4, з якої видно, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 є його братом;(Т.1,Т.2 а.с.60)

-доповідними для командира ГВГСО ГСЧС ОСОБА_9 та поданнями на преміювання особового складу від ОСОБА_4 з яких вбачається, що останній просив преміювати свого брата ОСОБА_4 ( т.1,т.2 а.с.68-84);

-наказом про затвердження антикорупційної програми Закону від 30.01.2015 року № 15/01, з якого вбачається, що ОСОБА_4 був ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції»;( т.1,т.2 а.с.66-67)

-наказами командира загону ОСОБА_10 про заохочення працівників ДВГРЗ ДСНС України за 2015 рік, які були видані на підставі подання командирів взводів та в подальшому було нараховані премії ОСОБА_4 ( т.1,т.2 а.с.85-139);

-письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_4, з яких вбачається, що вони підтверджують вище вказані обставини (т.1,т.2 а.с.140,141).

Доводи адвоката Стригунової Г.І. наданих в судовому засіданні, що ОСОБА_4 подав свою автобіографію коли влаштовувався на службу та там було зазначено, що в нього є брат ОСОБА_4, отже таким чином повідомив про реальний конфлікт інтересів, не заслуговують на увагу, оскільки ці дії не можна вважати повідомленням про реальний конфлікт інтересів, а лише є зазначенням своїх даних про наявність родичів, надання яких передбачає сама автобіографія.

Доводи сторони захисту про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП оскільки відсутній спеціальний закон, який би чітко визначав саме порядок повідомлення про реальний конфлікт інтересів, є такими що не заслуговують на увагу.

В матеріалах справи знаходиться відповідь з Державної воєнізованої гірничо-рятувального (аварійно-рятувального) загону ДСНС України від 18 лютого 2016 року № 01/4-268 з якої вбачається, що повідомлення про конфлікт інтересів працівниками загону за період з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року не надавалися. Тобто ОСОБА_4 не повідомив безпосереднього керівника про реальний конфлікт інтересів в будь-якому порядку (т.1,т.2 а.с.37).

Сам ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції зазначив, що є безпосереднім керівником свого брата, який знаходиться в його підпорядкуванні. Погодився з тим, що видача наказів про преміювання не видається без доповідних записок та подань про необхідність здійснення вказаних дій.

Отже, в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 будучи командиром взводу Державного воєнізованого гірничо-рятувального (авіаційно-рятувального) загону ДСНС України, вчинив дії, а саме видав доповідні записки та подання про заохочення та преміювання близької особи - свого рідного брата в умовах реального конфлікту інтересів. на підставі яких в подальшому були прийняті рішення у виді наказів про заохочення на преміювання.

Доводи апеляційної скари ОСОБА_4 про те, що на його думку в нього відсутній реальний конфлікт інтересів є необґрунтованим та спростовується доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що постанова суду не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, на думку суду апеляційної інстанції вони не заслуговують на увагу, оскільки адміністративне провадження регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення і постанова суду повинна відповідати нормам саме цього кодексу.

Отже апеляційний суд вважає, що в матеріалах адміністративних справ наявні докази провини ОСОБА_4 у скоєнні адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, при обставинах, вказаних в протоколах.

При визначені виду і розміру стягнення ОСОБА_4, враховуючи характер вчинених правопорушень, дані про особу, який працює, має сім'ю, раніше корупційні правопорушення не вчиняв, ступінь вини, відсутність по справі обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю за доцільне призначити адміністративне стягнення з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП у виді штрафу у мінімальному розмірі, а саме двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, передбаченого за більш серйозне правопорушення, тобто за ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_4 необхідно стягнути судовий збір в сумі 275,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36, ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про судовий збір»,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Панібрата Віталія Юрійовича про поновлення пропущеного строку - задовольнити.

Поновити прокурору відділу прокуратури Дніпропетровської області Панібрату Віталію Юрійовичу строк на подачу апеляційної скарги на оскарження постановЦентрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргупрокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Панібрата Віталія Юрійовича - задовольнити в повному обсязі.

Постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року якими ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП і піддано адміністративним стягненням у вигляді штрафу за ч.1 ст. 172-7 КУпАПу сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень та за ч.2 ст. 172-7 КУпАП у сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, призначити стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. в дохід держави.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області О.П. Піскун