Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/123/16-п Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач Михайловський В. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Михайловського В.І.,

з участю секретаря: Велидчук І.М.

прокурора: Баса А.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Чортків,

Тернопільської області, громадянина України,

проживаючого АДРЕСА_1 працюючого головним

лікарем комунальної установи «Олевська

центральна районна лікарня, одруженого,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено стягнення за сукупністю правопорушень у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Згідно ст. 307 КУпАП - штраф має бути сплачений порушником не пізніш, як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Копія платіжного документу подається до суду.

Згідно ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

- Подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідність статті цього кодексу;

- Витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно змісту постанови суду, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1, будучи ознайомленим з вимогами антикорупційного законодавства, обіймаючи посаду головного лікаря комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня, достовірно знаючи, що ОСОБА_2 є близькою для нього особою - дружиною, у зв'язку з чим у його службовій діяльності виник реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на навчання чи вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, протягом періоду з 06.04.2015 року по час складання протоколу за місцем своєї роботи в м. Олевську Житомирської області, провулок Промисловий,2 не повідомив свого безпосереднього керівника голову Олевської районної ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів, не вжив необхідних заходів, спрямованих на недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів.

Розпорядженням голови Олевської районної державної адміністрації № 84-к від 26.09.2014 року на посаду керівника комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня», згідно контракту № 77 від 21.09.2015 року призначено ОСОБА_1.

ОСОБА_1, будучи належним чином ознайомлений із вимогами нормативно-правових актів у сфері запобігання корупції, знаючи про наявність у його діях реального конфлікту інтересів при прийнятті рішень про преміювання та встановлення 0,5 ставки лікаря - кардіолога кардіологічного кабінету близькій особі -його дружині ОСОБА_2, перебуваючи в адміністративному приміщенні комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня», діючи умисно в інтересах близької особи-дружини, видав та підписав накази: № 100 -к від 06.04.2015 року «Про надання ОСОБА_2, завідувачу терапевтичного відділення комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» сумісництво 0,5 лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету поліклініки з 01.04.2015 року по 30.06.2015, № 212-к від 10.07.2015 року «Про надання ОСОБА_2, завідувачу терапевтичного відділення комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» сумісництво 0,5 лікаря -кардіолога кардіологічного кабінету поліклініки з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року, № 299 -к від 01.10.2015 «Про надання ОСОБА_2, завідувачу терапевтичного відділення комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» сумісництво 0,5 лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету поліклініки з 01.10.2015 по 31.12.2015 та № 164 від 24.12.2015 «Про преміювання працівників» чим прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Олевського районного суду від 12.05.2016 року та закрити провадження у справі за відсутності події та складу зазначених адміністративних правопорушень.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що зазначена постанова є незаконною і підлягає скасуванню, у зв'язку з неправильним тлумаченням та застосуванням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України « Про запобігання корупції» і підлягає скасуванню.

На думку апелянта, у вказаній постанові суду не наведена суть конфлікту інтересів, тобто не розкрито об'єктивної сторони правопорушення, не наведені особисті інтереси ОСОБА_1, не викладено конкретних обставин, які вказують на наявність реального конфлікту інтересів, про наявність яких він був би зобов'язаний повідомляти свого керівника, не наведена суть рішення, на об'єктивність і неупередженість при прийнятті якого вплинули суперечності між особистими інтересами ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, а також не наведені обставини, які можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання ним своїх посадових обов'язків.

Апелянт зазначає, що висновок суду про те, що ОСОБА_1 мав повідомити голову Олевської районної ради про те, що в лікарні з 2003 року на посаді завідуючої терапевтичного відділення працює його дружина не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Крім того, керівництво як Олевської районної ради так і Олевської районної державної адміністрації на час призначення ОСОБА_1 було обізнане щодо родинних відносин між ним і ОСОБА_2, а законом не передбачено повідомлення щодо конфлікту інтересів саме в письмовій формі.

Апелянт зазначає, що чинним законодавством не передбачено конкретної форми повідомлення керівництва про виникнення конфлікту інтересів і водночас в судовому засіданні не спростовані доводи ОСОБА_1 про те, що керівництву було відомо про роботу в центральній районній лікарні його дружини, як з усних повідомлень так і з інших інформаційних джерел і ніяких зауважень з даного приводу не надходило, а його дружина - ОСОБА_2, в свою чергу ніяким чином не приховувала той факт, що працює в медичному закладі, головним лікарем якого є її чоловік.

Крім того, його дружина є депутатом Олевської районної ради і відповідно писала біографію та здавала декларацію про майновий стан, де відповідно зазначала своє місце роботи і посаду.

Апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, в комунальній установі «Олевська центральна районна лікарня», головним лікарем, якої є ОСОБА_1 з 21.09.2015 року, на посаді завідуючої терапевтичним відділенням з 04.02.2003 року працює його дружина ОСОБА_2, яка дійсно підпорядкована йому як головному лікарю та безпосередньо в своїй медичній діяльності підпорядкована заступнику головного лікаря з медичної частини. Тобто при призначенні його на посаду головного лікаря у 2015 році, його дружина вже працювала на посаді завідуючої терапевтичним відділенням з 2003 року, тобто більше 12 років і, зважаючи на невелику кількість населення у м. Олевськ (близько 10 тис.) це був загальновідомий факт багато років, як серед населення району, так і серед керівництва Олевської РДА та Олевської районної ради.

Щодо встановлення своїй дружині 0,5 ставки лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету, то в цьому випадку права інших осіб жодним чином порушені не були, оскільки спеціалізацією по кардіології (вищу) в районі має лише його дружина - ОСОБА_2. Інших кардіологів в районі немає, тому виходячи з виробничої необхідності і діючи в інтересах жителів району про надання спеціалізованої кардіологічної допомоги ОСОБА_1 вимушений продовжувати надавати 0,5 ставки лікаря - кардіолога своїй дружині.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, міркування прокурора Баса А.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, вважаючи постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши письмові матеріали справи та надані по справі докази, суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно змісту ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, під час розгляду справи зазначених вимог закону належним чином не дотримався, не дослідив та належним чином не оцінив всіх наданих по справі доказів.

А тому, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції здійснив помилковий висновок в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є: посадові особи юридичних осіб публічного права, які одержують заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету; особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, або особи, спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, відповідно до закону.

Згідно змісту ст. 172 -7 КУпАП в редакції, яка діяла на час винесення ОСОБА_1 зазначеного наказу, порушенням вимог щодо повідомлення керівника про конфлікт інтересів є неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» в редакції, яка діяла на час відповідних дій, посадові особи юридичних осіб публічного права, які одержують заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету , не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути безпосередньо у підпорядкуванні близьким їм особам.

Під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. За змістом зазначеної статті суб'єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує, у зв'язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов'язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об'єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Олевської районної державної адміністрації № 84-к від 26.09.2014 року на посаду керівника комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» згідно контракту № 77 від 21.09.2015 року призначено ОСОБА_1 ( а.с. 21-22), на посаді завідуючого терапевтичним відділенням з 01.02.2003 року працює його дружина ОСОБА_2, яка дійсно підпорядкована ОСОБА_1 як головному лікарю та безпосередньо в своїй медичній діяльності підпорядкована заступнику головного лікаря з медичної частини. При призначенні на посаду головного лікаря у 2015 році ОСОБА_1, його дружина вже працювала на посаді завідуючої терапевтичним відділенням з 2003 року, тобто більше 12 років і це був загальновідомий факт багато років.

Крім того, видавши та підписавши наказ 24 грудня 2015 року про преміювання працівників за підсумками роботи за 2015 рік, вказаним наказом ОСОБА_1 преміював не лише свою дружину ОСОБА_2, а й інших працівників лікарні (а.с. 67).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу №6 розширеного засідання профспілкового комітету Комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» від 24.12.2015 року, вказаний комітет дав згоду головному лікарю ОСОБА_1 на преміювання колективу лікарні до новорічних свят в межах кошторисних призначень ( а.с. 68).

Згідно вищевказаного наказу про преміювання ( а.с. 67), сума премії ОСОБА_2 не відрізняється від сум премії працівників на рівнозначних посадах, що свідчить про відсутність будь-яких переваг в її преміюванні.

В повноваження головного лікаря входить обов'язок щодо видачі та підписання вказаних наказів, преміювання відбулося фактично за рішенням профспілкового комітету в порядку, передбаченому Положенням про преміювання відповідної установи.

В даному випадку у ОСОБА_1 при видачі та підписанні наказу про преміювання, в тому числі і відносно своєї дружини, відсутня суперечність між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та існуючий порядок преміювання працівників «Олевської центральної районної лікарні», головний лікар ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості самостійно вирішувати зазначені питання, а тому висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.2 КУпАП є помилковими.

Разом з тим, як убачається з письмових матеріалів справи, ОСОБА_1 безпосередньо після призначення його на адміністративну посаду головного лікаря «Олевської центральної районної лікарні» фактично набув статусу суб'єкта, відповідно до Закону «Про запобігання корупції» (Закону, ВР України, від 14.10.2014, № 1700-VII, редакції від 15.03.2016 року).

У той же час, головний лікар ОСОБА_1 протягом періоду з 06.04.2015 року по час складання протоколу за місцем своєї роботи в м. Олевську Житомирської області, по провулку Промисловому, 2 не повідомив свого безпосереднього керівника - голову Олевської районної ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів, не вжив необхідних заходів, спрямованих на недопущення будь-якої можливості виникнення потенційно існуючого конфлікту інтересів.

Таким чином ОСОБА_1, не вчинивши вищевказаних дій порушив вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -7 КУпАП.

У цьому зв'язку, висновки суду першої інстанції у частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає цілком обґрунтованими та такими, що підтверджені наявними у справі доказами.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, вважаючи доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, відповідно до вимог ч.8 п.3 ст. 294 КУпАП вважає за необхідне скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247 ч.1, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий: