Провадження №33/792/97/16
Справа № 686/4978/16-п Головуючий в 1 інстанції Місінкевич А.Л.
Категорія: ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Вітюк І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року м. Хмельницький

Суддя апеляційного суду Хмельницької області Вітюк І.В., при секретарях Коростелкіній Ю.І., Купельській Н.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 05 травня 2016 року,

В с т а н о в и л а:

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 416, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні неповнолітній син,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За постановою суду, 13.02.2016 року о 1 год. 00 хв. у м. Хмельницькому в дворі будинку № 6/1 по вул. Перемоги ОСОБА_1, перебуваючи за кермом автомобіля Опель д.н.з. НОМЕР_1, не вжив усіх заходів та не дотримався ПДР України, та допустив що даний автомобіль заднім ходом здійснив наїзд на перешкоду, а саме прибудоване приміщення підвалу, внаслідок чого автомобіль та прибудоване приміщення отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3б), д), 5.2.а),г) та вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову, в частині його притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, скасувати та закрити провадження по справі.

Свої вимоги аргументує тим, що в ході судового розгляду не було встановлено факту керування ним транспортним засобом.

Зазначає, що він перебував у транспортному засобі як пасажир, жодного відношення до керування автомобілем він не мав.

Звертає увагу і на те, що в автомобілі разом з ним перебували й інші пасажири.

Стверджує, що судом не було встановлено, у чому саме полягала заподіяна шкода іншим особам та на яку суму.

Наголошує, що судом не було взято до уваги те, що при складанні адмінпротоколу працівниками поліції були порушені його конституційні права, а саме обмеження свободи понад три години, незаконне затримання та не надання можливості скористатися правовою допомогою.

Вказує апелянт, що він, як інвалід 2-ї групи, звільняється від сплати судового збору, однак місцевим судом дані обставини не були взяті до уваги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов наступного висновку.

Правильність постанови судді про закриття провадження по справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не оспорюється, а тому, в силу положень ст.294 КУпАП, апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст.245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи. Підлягають для з'ясування питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильності вирішення справи.

За змістом ст.ст.7, 254, 279, КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки така норма закону як ст.124 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1, є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з'ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм як в протоколі про адміністративне правопорушення так і в постанові судді.

Разом з цим, вказаних вимог закону місцевим судом не було дотримано.

Так, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 13.02.2016 року серії АП2 №079087, ОСОБА_1 інкримінувалося порушення вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, що передбачає відповідальність за те, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, та пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, що передбачає відповідальність за те, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

В той же час, суд першої інстанції, розглянувши адміністративне провадження, дослідивши докази по справі, в тому числі і протокол про адміністративне правопорушення, прийшов до висновку про порушення ОСОБА_1 зовсім інших вимог ПДР, а саме п.п. 1.5, 2.3б), д), 5.2.а), г), які передбачають, що: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб, не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків; водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобовязаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, бути уважним, стежити за технічним станом транспортного засобу за правильністю розміщення, вантажу та пасажирів; пасажир користуючись транспортним засобом повинен сидіти в призначеному для цього місці, тримаючись за поручень або інше пристосування, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та визнав ОСОБА_1 винним в порушенні Правил дорожнього руху України, які йому не інкримінувалися, що є недопустимим.

Розглядаючи дану адміністративну справу, місцевий суд повинен був вирішити питання щодо винуватості чи невинуватості особи у межах порушення пунктів 10.9, 13.1 Правил дорожнього руху, які зазначені у протоколі уповноваженою особою поліції, і позбавлений можливості перекваліфікації їх.

Не враховано місцевим судом при розгляді справи і інших обставин, зокрема таких, як невідповідність складеного адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 вимогам закону.

Протокол про вчинення адміністративного правопорушення є найважливішим джерелом доказів, а тому КУпАП детально регламентує питання, пов'язані зі складанням протоколу про адміністративні правопорушення.

Так, згідно ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, як випливає із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення не в повній мірі відповідає вище зазначеним вимогам закону.

Зокрема, в ньому не визначено потерпілого, хоча зазначено про те, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем, здійснив наїзд на перешкоду, а саме на прибудинкове приміщення підвалу, в наслідок чого приміщення було пошкоджено.

Оскільки зазначене правопорушення спричинило певну шкоду прибудинковому приміщенню підвалу, обєктом правопорушення являються також суспільні відносини у сфері власності, а тому об'єктивна сторона має бути доповнена вказівкою на настання наслідків у вигляді майнової шкоди, завданої конкретному субєкту, чого зроблено не було.

Не встановлення потерпілої сторони у даному провадженні призвело і до порушення принципу диспозитивності, оскільки потерпілий позбавлений права приймати участь у розгляді провадження в суді, висловлювати свою позицію з приводу даного правопорушення, оскаржувати судове рішення у вищестоящу інстанцію.

За таких обставин вважаю, що, отримавши матеріал про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, суд першої інстанції повинен був, відповідно до положень ст.278 ч.1 п.2 КУпАП, з'ясувати питання чи правильно складений протокол про адміністративне правопорушення і у випадку виявлення недоліків у його складенні, надіслати такий протокол до органу, який порушив справу про адміністративне правопорушення, для усунення недоліків, чого не було зроблено.

У зв'язку з вищенаведеними порушеннями чинного законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів по справі, не можна вважати законним і обґрунтованим прийняте на його основі судове рішення, а тому дане судове рішення підлягає скасуванню, а протокол про адміністративне правопорушення від 13.02.2016 року серії АП2 №079087 відносно ОСОБА_1 за ознаками ст.124 КУпАП поверненню до органу, який його склав.

У відповідності до ст.294 КУпАП, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У звязку із наведеним, керуючись ст.278 ч.1 п.2, ст. 294 КУпАП,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_1, в частині його притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, скасувати, а протокол про адміністративне правопорушення від 13.02.2016 року серії АП2 №079087 відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, повернути органу, який його склав, а саме до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2