АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, -

встановив:

постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на останнього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

У відповідності до постанови місцевого суду, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він повторно протягом року: 02 квітня 2016 року приблизно о 1 годині 50 хвилин, рухаючись по вул. Л.Сталь у м. Дніпропетровську, керував транспортним засобом «Опель» д/н НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим фактично припустився порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із призначеним стягнення вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із порушенням строку оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП. У зазначеній постанові суду апелянт виклав клопотання про поновлення пропущеного строку з поважних причин, разом з тим також виклав і доводи необґрунтованості призначеного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання апелянта, суд, призначаючи стягнення не дослідив усі дані, які характеризують його особу. Зокрема, не було враховано те, що він сів за кермо у стані алкогольного сп'яніння при вимушених обставинах, щиро кається у вчиненому, працює заступником директора КП «Експлуатація автомобільних доріг», на разі командирований до зони АТО у справах розбудови об'єктів інфраструктури, а відсутність права керування транспортними засобами значно обмежить його можливості виконання своїх посадових обов'язків.

Разом з тим, апелянт посилався на те, що судове засідання суду першої інстанції було проведено у його відсутність, про час та місце розгляду справи, яке відбулося 04 травня 2016 року, його ніхто не повідомляв. Про результати розгляду йому стало відомо після ознайомлення із матеріалами справи - 18 травня 2016 року, а тому строк пропустив з поважної причини

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, проте надав свої письмові пояснення, у яких подану апеляційну скаргу підтримав та просив скасувати у частині призначеного стягнення, замість позбавлення права керування транспортними засобами призначити адміністративний арешт.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги й клопотання, перевіривши правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що пропущений строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга особи про зміну постанови суду - задовольню із наступних підстав.

Під час перевірки доводів клопотання, апеляційним судом було встановлено, що у матеріалах справи відсутні буд-які данні щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, яке відбулося 04 травня 2016 року.

Враховуючи зазначене, а також те, що про постанову суду ОСОБА_1 стало відомо лише 18 травня 2016 року, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на оскарження був пропущений особою з поважної причини, які об'єктивно від волі притягнутої до відповідальності особи не залежали, а отже пропущений строк на оскарження постанови підлягає поновленню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам, є законним та обґрунтованим та апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним у майбутньому нових правопорушень.

З аналізу постанови районного суду вбачається, що суддя дійшовши висновку про необхідність застосування саме позбавлення права керування транспортними засобами, фактично не врахував жодних конкретних обставин, лише формально зазначив, що врахував дані про особу, ступінь вини, відсутність обтяжуючих та наявність пом'якшуючих обставин.

Під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 фактично працює на посаді заступника директора КП «Експлуатація автомобільних доріг», у коло його повноважень входить контроль за якістю відновлювальних робіт на найвідповідальніших ділянках автомобільних доріг, регулярно залучається до виконання робіт у зоні АТО. Крім цього, має позитивну характеристику з місця роботи, свою вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, що на переконання апеляційного суду, у відповідності до ст. 34 КУпАП, відносить до пом'якшуючих обставин вчиненого та має бути враховано при накладенні адміністративного стягнення.

Разом з тим, апеляційний суд констатує відсутність обставин, що, у відповідності до ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність апелянта за адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, а також прохання особи про призначення йому більш суворого стягнення у вигляді адміністративного арешту, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасувати постанову місцевого суду у частині призначеного стягнення та винесення нової, якою призначити ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП стягнення у вигляді адміністративного арешту, оскільки такий вид стягнення у повній мірі буде справедливим, не перешкоджатиме здійсненню ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків, сприятиме вихованню апелянта в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, суспільній небезпеці вчиненого, а також у подальшому запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині виду накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови суду - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки - скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП призначити стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на десть діб.

У решті постанову суду першої інстанції, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К.Живоглядова

Дніпропетровської області