АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності − ОСОБА_2

захисника − ОСОБА_3

потерпілого − ОСОБА_4

представника потерпілого − ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 10.05.2016, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 (триста сорок) грн.).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 10.05.2016 та закрити провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує, що пояснення водія автомобіля «Ford Focus» ОСОБА_4 не можуть братися до уваги, оскільки в обстановці, яка склалася, апелянт рухаючись на автобусі з пасажирами зупинися для того, щоб заїхати в першу смугу руху для висадки пасажирів, а транспортний засіб «Ford Focus» під керуванням ОСОБА_4 порушив п.10.1 та 12.3 ПДР України. В апеляційній скарзі наголошено і на тому, що пояснення потерпілого в частині швидкості його руху в 5 км/год не відповідають дійсності, виходячи з механічних пошкоджень його автомобіля та технічної можливості, за таких умов, зреагувати на зміну дорожньої обстановки.

Також в апеляційній скарзі зазначено про те, що в дорожній обстановці, яка склалася, ОСОБА_2 не міг робити різких маневрів, адже на момент дорожньо-транспортної пригоди у автобусі були пасажири, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Окрім вищевказаного апелянт зауважує, що адміністративний матеріал, який надійшов до суду, є неповним і не містить достатньої кількості інформації за допомогою якої можна було встановити всі фактичні обставини ДТП.

Наголошується в апеляції і на тому, що судом було порушено право особи, яка притягується до відповідальності, надати висновок експерта № 2016-0418 від 18.04.2016 як доказ, та додаткові пояснення. Також в постанові вказано, що ОСОБА_2 прийшов із запізненням в судове засідання та визнав свою вину, однак такі дані не відповідають дійсності, так як і він і його захисник прийшли вчасно, втім їм було повідомлено, що судове засідання вже відбулося і його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Тому апелянт не погоджується із протоколом про адміністративне правопорушення та не визнавав свою вину у вчиненні ДТП. Також в матеріалах справи з невідомих причин відсутні розписки про дату та час судового засідання, яке мало відбутися на 10.40 год. 10.05.2016 і які було відібрано у апелянта та його захисника.

Крім того, як стверджує апелянт у постанові суду вказано, що в судовому засіданні був присутній ОСОБА_6 Проте, у матеріалах справи міститься лист із судовою повісткою для ОСОБА_6, який повернувся за закінченням терміну зберігання, тобто ОСОБА_6 не отримував судових повісток та не міг відповідно бути присутнім на засіданні від 10.05.2016. У справі та в журналі судового засідання відсутня інформація, яка б підтверджувала наявність ОСОБА_6 на судовому засіданні 10.05.2016.

Також в судовому засіданні від 08.06.2016 від потерпілого ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких потерпілий просить залишити без задоволення подану апеляцію та залишити без змін постанову судді першої інстанції.

В запереченнях потерпілий зазначає, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення повністю доведена вина апелянта у скоєнні ДТП.Разом з тим, на думку потерпілого, ОСОБА_2 свідомо порушував п.15.1. ПДР України, оскільки здійснив зупинку для посадки та висадки пасажирів поза межами спеціально обладнаних зупинках.

Також потерпілий в своїх запереченнях вказує, що трактування апелянта щодо порушення ним П.12.3. ПДР України не відповідає дійсності, виходячи з того, що водій транспортного засобу «IVAN», виконуючи перестроювання «підрізав» його.

В запереченнях звернено увагу суду і на тому, що висновок експерта, який долучений до апеляційної скарги, не досліджувався судом першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт не зазначає причину ненадання його суду першої інстанції, а отже останній не може бути належним доказом.

Так, згідно протоколу серії АП2 №466525 від 24.02.2016, ОСОБА_2, 24.02.2016 року о 13 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Борщагівській, 146, керуючи автомобілем НОМЕР_1, під час перестроювання з середньої смуги в крайню праву смугу, не впевнився в безпеці маневру, не пропустив автомобіль НОМЕР_2, який рухався по суміжній смузі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.10.3 ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку потерпілого та його представника, які заперечили проти наявної апеляції та вважали за необхідне залишити без змін постанову суду першої інстанції, заслухавши пояснення сторін по справі і їх відповіді на запитання суду, дослідивши в присутності сторін матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час дослідження, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що така апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Першочергово судом встановлено, що доданий до апеляційної скарги ОСОБА_2 висновок експертного дослідження № 2016-0427 зроблений за його заявою в позапроцесуальний спосіб. Відповідно, як на доказ по даній справі не може бути прийнятим судом до уваги, так як відповідно до вимог ч.1 ст.273 КУпАП, експерт призначається органом (посадовою особо), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Таким чином, суд визнає даний висновок недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий в порядку не передбаченому КУпАП і з позбавленням права протилежної сторони реалізувати свої процесуальні права і поставити свої питання на вирішення експертизи. Крім того, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Стосовно самих доводів апеляції, заперечень, поданих на неї, суд враховує наступне.

Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався в середній смузі руху. В першій смузі стояло маршрутне таксі, яке висаджувало пасажирів, а позаду нього − стояв легковий автомобіль «Ford Focus», приблизно за 3 м. Комар С.В., призупинившись, щоб випередити маршрутне таксі і потім заїхати в першу смугу аби висадити пасажирів, відчув як в цей момент автомобіль «Ford Focus» під'їхав йому під правий бік, внаслідок чого сталося ДТП.

В свою чергу, інший учаснику ДТП - водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив, що він рухався в крайній правій смузі руху, в попутному напрямі рухався «І-VAN», який не впевнившись в безпечності здійснення маневру, фактично підрізав його, внаслідок чого сталось зіткнення.

Також під час судового розгляду апеляції ОСОБА_2, захисник ОСОБА_3 зауважив, що вина ОСОБА_2 не доведена. В схемі наявні порушення, а розписки про те, що він і його підзахисний повідомлялись про судове засідання в суді першої інстанції в матеріалах справи відсутні. В судове засідання вони з'явились вчасно, на визначену судом дату і час. ОСОБА_2 був позбавлений реалізувати своє право на захист.

Представник потерпілого додатково наголосив, що відповідно до схеми ДТП відстань автомобіля «Ford Focus» від брівки становить: передня частина 0,42 м, задня 0,43 м, що свідчить про намір водія «Ford Focus» уникнути зіткнення, вивернувши кермо вправо. Схема ДТП спростовує пояснення ОСОБА_2. Виходячи з ширини проїзної частини, вказаної в схемі ДТП, всі автомобілі мали можливість вільно рухатись. Крім того, виходячи з пошкоджень автомобіля-учасника ДТП − «І-VAN», маршрутне таксі рухалось зі значно більшою швидкістю, аніж автомобіль «Ford Focus», що дає підстави стверджувати, що саме автомобіль «І-VAN» під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на «FordFocus».

Відповідно до п.10.3 ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутньому напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

В той же час, у відповідності до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Як слідує з пояснень учасників ДТП - водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2, вони рухались в різних смугах руху. Автомобіль «FordFocus» під керуванням ОСОБА_4 напряму свого руху не змінював, а той час, як транспортний засіб «І-VAN» під керуванням ОСОБА_2 почав здійснювати маневр перестроювання задля посадки та висадки пасажирів, виїхав на смугу, по якій рухався «Ford Focus», однак не завершив його до кінця, оскільки відбулось зіткнення автомобілів.

Отже, вина ОСОБА_2 в інкримінованому йому порушенні п.10.3 ПДР України, а саме в тому, що він не надав дорогу транспортному засобу, який рухався в попутньому напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, підтверджується наявними в справі доказами, а висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений представленими в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 1), поясненнями учасників ДТП (а.с. 3, 4), схемою місця ДТП (а.с. 2), а також іншими матеріалами справи.

Разом з тим, доводи ОСОБА_2 щодо порушення водієм автомобіля «Ford Focus» ОСОБА_4 п.10.1. та 12.3. ПДР України суд спростовує, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено тільки відносно ОСОБА_2 і дане провадження розглядається в межах цього протоколу. З цих же підстав суд не бере до уваги доводи потерпілого, які відображені в запереченнях на апеляційну скаргу стосовно порушення ОСОБА_2 п.15.1. ПДР України, оскільки уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення орган інкримінує ОСОБА_2 лише порушення п.10.3. ПДР України.

Також в апеляційній скарзі спростовуються пояснення потерпілого в частині того, що він рухався зі швидкістю 5 км/год, так як це суперечить наявним механічним пошкодженням автомобіля апелянта та технічної можливості ОСОБА_4 зреагувати на зміну дорожньої обстановки. Однак такі доводи не відповідають наявним в справі доказам, а саме схемі місця ДТП, в якій відображено відстань автомобіля «Ford Focus» від брівки: передня частина 0,42 м, задня 0,43 м, що свідчить про намір водія «Ford Focus» уникнути зіткнення.

Стосовно технічної неможливості робити різкі маневри через присутність в салоні автобуса на момент ДТП пасажирів, на що на думку ОСОБА_2 суд першої інстанції уваги не звернув, то апеляційний суд наголошує на тому, що виконуючи п.10.3 ПДР України водій автобуса був зобов'язаний впевнитися в безпечності здійснення свого маневру, чого ним зроблено не було.

Щодо доводів апелянта та його захисника про те, що схема місця ДТП має порушення Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка затверджена наказом МВС України № 77 від 26.02.2009, то згідно з п. 1.3. цієї Інструкції, який визначає основні терміни, що в ній використовуються, схема місця ДТП - це зображення місця пригоди у вигляді схеми, яка оформляється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками та на якій графічно відображаються й фіксуються всі об'єкти та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об'єктивного визначення її причин. Всі об'єкти та обставини, що стосуються даної ДТП та мають значення для об'єктивного визначення її причин на схемі ДТП відображені. До того ж сама схема ДТП підписана обома учасниками ДТП без будь-яких зауважень. Отже, суд не вбачає яких-небудь суттєвих недоліків в цьому документі, а тому доводи апелянта в цій частині є надуманими.

Окремо суд звертає увагу на порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_2, оскільки як було встановлено в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги по даній справі, ані особа, яка притягується до відповідальності, ані його захисник в судовому засіданні в Солом'янському районному суді міста Києва від 10.05.2016 присутні не були. Жодних відомостей, що ОСОБА_2 був повідомлений про судове засідання від 10.05.2016 матеріали справи також не містять. Згідно пояснень ОСОБА_2 та його захисника, в судове засідання в суд першої інстанції вони з'явились вчасно, однак їм було повідомлено про те, що судове засідання вже відбулося без них і ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. За таких обставин, доводи апелянта в частині невизнання ним своєї вини та невідповідності оскаржуваної постанови дійсним обставинам в цій частині, суд вважає обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню. В той же час, твердження ОСОБА_2, що він ставить під сумнів присутність в судовому засіданні від 10.05.2016 ОСОБА_6 − є невмотивованими, так як ОСОБА_4 в апеляційному суді пояснив, що він був присутній при розгляді даного адміністративного матеріалу судом першої інстанції.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції немає підстав вважати сумнівним, недостовірним чи необґрунтованим висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суд вірно оцінив наявні в матеріалах справи докази, однак помилково вказав, що ОСОБА_2 з протоколом про адміністративне правопорушення погодився і визнав свою вину. Тому в цій частині оскаржувана постанова підлягає зміні. Разом з тим, будь-які підстави для скасування рішення суду першої інстанції, на які посилається апелянт, - відсутні, а отже і вимога ОСОБА_2 про закриття провадження по справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 10.05.2016, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 (триста сорок) грн.), − змінити, виключивши з мотивувальної частини постанови посилання на погодження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з протоколом про адміністративне правопорушення та визнання нею вини.

В іншій частині постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 10.05.2016 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копія повного рішення по скарзі на постанову протягом трьох днів надсилається особі щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/808/2016

Категорія: ст. 124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Криворот О.О.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.