Справа № 466/3536/16-п Головуючий у 1 інстанції: Шумська Н.Л.
Провадження № 33/783/367/16 Доповідач: Голубицький С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Львівської області

Голубицький С.С.

з участю :

правопорушника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця м. Львова, з незакінченою вищою освітою, одруженого, працюючого в ТзОВ « Радар Сервіс » на посаді майстра,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком один рік,

в с т а н о в и в :

в апеляційній скарзі ОСОБА_2, покликаючись на незаконність і необґрунтованість постанови, через невідповідність наведених у ній висновків фактичним обставинам справи, вказує що суд невірно прийшов до висновку про наявність у його діях складу правопорушення. Вважає, що судом не встановлено та не наведено у постанові жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Його пояснення про те, що він не перебував за кермом транспортного засобу суд першої інстанції до уваги не взяв. В порушення вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд першої інстанції не з`ясував, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винен він у його вчиненні, та чи підлягає він адміністративній відповідальності. Зауважує, що при постановленні рішення районний суд безпідставно взяв до уваги покази інспектора поліції та відеозапис з його нагрудної камери, які є недопустимими доказами у справі, оскільки вказаний працівник поліції безпосередньо оформляв матеріали про адміністративне правопорушення, яке він насправді не вчиняв. У наданому працівниками поліції суду відеозапису немає кадрів де було-б зафіксовано, що він керує транспортним засобом, а відтак вважає, що у справі немає жодного доказу, який би свідчив про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Також зазначає, що суд жодним чином не мотивував у постанові необхідність застосування до нього найсуворішого стягнення, передбаченого за дане правопорушення, у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Просить апеляційний суд постанову скасувати і закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд, заслухавши виступ ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, його пояснення щодо обставин справи, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступне.

З постанови районного суду вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 29.03.2016 о 15 год. 10 хв. по вул. Кульпарківській, 129 в м. Львові керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) і від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З цим висновком районного суду ОСОБА_2 не погодився і при розгляді апеляційної скарги в суді пояснив, що 29.03.2016 при святкуванні Дня народження в колеги на роботі вжив близько 100-150 грам спиртного. Так як в обідній час йому необхідно було забрати дочку зі школи, віддав ключі і документи на автомобіль « Опель Вектра » н.з. НОМЕР_1, яким приїхав на роботу, своєму товаришу, прізвище якого назвати суду відмовився, щоб той забрав дочку та привіз її додому до тещі на АДРЕСА_2. Сам у цей час на автомобілі знайомого під'їхав до вказаного будинку і чекав їх біля під'їзду. Коли товариш з дочкою під'їхали до нього, товариш зупинив машину і кудись швидко пішов залишивши дверцята з боку водія відкритими. Він спустився вниз до автомобіля і підійшов до дверей водія, щоб вийняти ключ із замка запалення та закрити автомобіль, коли побачив, що до нього підходять інспектори патрульної служби поліції, які повідомили, що переслідували вказаний автомобіль у зв'язку із надходженням повідомлення про те, що водій даного автомобіля керує транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, та почали звинувачувати його в тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, що він категорично заперечив. Від пропозиції працівників поліції пройти перевірку на алкотестері « Drager » або проїхати з ними для медичного огляду у наркологічний диспансер відмовився, так як автомобілем не керував, а тому не вбачав у цьому необхідності. Надати на вимогу працівників поліції на місці події документи ( паспорт, водійські права та техпаспорт на автомобіль ) він не зміг, так як його товариш разом з документами з місця втік і йому довелося чекати близько двох годин коли він їх привезе. Наполіг на тому, що при вказаних в постанові обставинах він транспортним засобом не керував, а тому мав право не виконувати вимогу працівників поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння. Відтак вважає, що в його діях склад адміністративного правопорушення відсутній.

Однак ці пояснення ОСОБА_2 не узгоджуються із зібраними у справі доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 396021 від 29 березня 2016 року в матеріалах справи, складеного інспектором патрульної поліції м. Львова Куценко О.М., вбачається, що 29.03.2016 о 15 год.10 хв. в м. Львові по вул. Кульпарківській, 129 ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння ( запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає дійсності ) і від проходження медичного огляду на стан сп'яніння з використанням пристрою « Drager » на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, що передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із змісту постанови вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції інспектор поліції Куценко О.М. пояснила, що 29.03.2016 під час несення служби в складі автопатруля отримала орієнтування на автомобіль « Oпель Вектра » н.з. НОМЕР_1, водій якого керував ним у стані алкогольного сп'яніння, після чого, включивши на службовому автомобілі проблискові маяки з напарником почали його переслідувати, вимагаючи через гучномовці від водія негайно зупинитись, на що він реагував і заїхав на прибудинкову територію у двори. Наздогнавши вказаний автомобіль біля під'їзду одного з будинків вона побачила, як ОСОБА_2 вийшов з автомобіля з місця водія і на передньому пасажирському кріслі в ньому сиділа його малолітня дочка. На її вимогу пройти перевірку на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестеру « Drager » або проїхати для проведення медичного огляду у медичний заклад категорично відмовився.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудної камери відеоспостереження інспектора поліці Куценко О.М. вбачається, що після зупинки автомобіля « Опель Вектра » н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вийшов з данного транспортного засобу з місця водія. Надані ним при оформленні адміністративних матеріалів працівникам поліції пояснення щодо обставин справи суттєво відрізняються від тих, які він надав в апеляційному суді. Зокрема, з вказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_2 пояснював, що під час руху автомобілем керував його товариш, а він сидів збоку на передньому місці пассажира, хоча з наданих відеозаписів видно, що на передньому місці пассажира в автомобілі сиділа його дочка. Також пояснював, що документи, які посвідчують його особу ( паспорт, посвідчення водія ) і технічний паспорт на автомобіль знаходяться у нього вдома по АДРЕСА_1, і їх на місце привезе його мати, хоча в апеляційному суді стверджував, що документи забрав із собою його товариш, коли залишивши автомобіль з місця втік.

Ці суперечності, з врахуванням зібраних у справі доказів, які детально узгоджуються між собою, дозволяють зробити висновок про надуманість показів ОСОБА_2 і їх невідповідність фактичним обставинам справи, які надані ним з метою уникнути законної відповідальності за скоєне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи з цього та всупереч доводів апеляції ОСОБА_2, як пояснення інспектора поліції Куценко О.М. щодо обставин справи, так і надані нею та долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудної камери спостереження є здобутими в законному порядку доказами, які є належними та допустимими, і які районний суд обґрунтовано взяв до уваги при прийнятті рішення прийшовши до правильного висновку при наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

У той же час, як вбачається із змісту постанови, суд визнав ОСОБА_2 винним у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Між тим, за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП ці обставини є взаємовиключними, оскільки перебування особи у стані алкогольного сп'яніння може бути підтверджено тільки результатами перевірки за допомогою портативних пристроїв, яким користуються в роботі працівники поліції, або результатами медичного огляду у відповідній медичній установі. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що від проходження перевірки на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 відмовився і результатів такої в матеріалах справи немає, то, відповідно, немає і законних підстав стверджувати про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а наведені у постанові зовнішні ознаки алкогольного сп'яніння ОСОБА_2, які були встановлені працівниками поліції при оформленні адміністративних матеріалів (запах алкоголю з рота, нестійка хода) не є достатніми підставами для такого висновку. Зважаючи на це вказана ознака підлягає виключенню з постанови.

Таким чином слід прийти до висновку, що вчинене ОСОБА_2 правопорушення полягає у порушенні ним вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України, а саме - у відмові на вимогу працівників поліції пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

Що стосується стягнення, то таке було накладено районним судом на ОСОБА_2 в межах санкції відповідної норми закону, яка передбачає відповідальність за скоєне, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи винного та його поведінки, а тому немає підстав стверджувати що за своїм видом і розміром воно є явно несправедливим та суворим.

Враховуючи наведене апеляційний вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, виключити з мотивувальної частини постанови вказівку про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а в решті залишити її без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року у справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити. Виключити з мотивувальної частини постанови вказівку про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя : Голубицький С.С.