Справа № 426/1227/16-п
Провадження № 33/782/54/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» червня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області Горощук О.В., при секретарі Григорян І.І., за участю ОСОБА_2, якого притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого заступником начальника відділу державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції в Луганській області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ч. 1 ст. 164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17.000 гривен,-

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2016 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_2 здійснював діяльність пов"язану з реалізацією паливо-мастильних матеріалів за місцем свого мешкання без документів дозвільного характеру на певний вид діяльності та без державної реєстрації як суб"єкта господарської діяльності, чим порушив ст.4 Закону України " Про державну реєстрацію" № 755-ІV від 15.05.2003 року, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.164 КУпАП.

Постановою судді Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі - 17.000 грн.

Предмети торгівлі - бензин марки А-92 об"ємом 240 літрів, що були виявлені та вилучені у ОСОБА_2 згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 5 від 24.02.2016 року та передані на відповідальне зберігання директору ТОВ "Продан" ОСОБА_4 згідно акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 24.02.2016 року - конфіскувати та знищити.

Тару - 16 пластикових каністр об"ємом 5 літрів та 16 пластикових каністр об"ємом 10 літрів що були виявлені та вилучені у ОСОБА_2 згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 5 від 24.02.2016 року та передані на відповідальне зберігання директору ТОВ "Продан" ОСОБА_4 згідно акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 24.02.2016 року - конфіскувати та знищити.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір - 275,60 грн.

На вказане судове рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року, скасувати вищевказану постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП стосовно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт, оскаржуючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення , зазначає, що при розгляді справи судом були порушенні норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: суд не повно з"ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення справи, що потягло за собою необгрунтоване покарання, постанова суду є незаконною та необгрунтованою.

Також апелянт зазначає, що відсутні докази того, що він отримував грошову винагороду за продаж такого товару, як пальне та здійснював систематичну підприємницьку діяльність. Тому вважає, що відсутні докази його господарської діяльності, що виключає його відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП.

Апелянт зазначає, що через порушення процесуальних норм та відсутність належних доказів постанова суду є незаконною, так як пояснення свідків не містять посилань на нього як особу продавця, а містять тільки припущення і свідки давали пояснення без попередження про кримінальну відповідальність, їм не було роз"яснено положення ст.63 Конституції України.

Також ОСОБА_2 вважає, що він з поважних причин пропустив строк на оскарження постанови суду, просить апеляційній суд поновити йому строк на подачу апеляційної скарги, оскільки постанова суду від 25 квітня 2016 року в день прийняття рішення суддею не оголошувалась, він отримав дану постанову тільки 23 травня 2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та наполягав на задоволенні її вимог, заперечував свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, адвоката ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та вимоги викладені в ній, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як зазначено положеннями ст.252 цього Кодексу орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що копію постанови суду першої інстанції ОСОБА_2 отримав після встановленого законом строку апеляційного оскарження, що позбавило його вчасно її оскаржити. Відповідно до поштового повідомлення, яке знаходиться в матеріалах справи, постанову суду апелянт отримав 23 травня 2016 року (арк.справи 64), тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, стосовно відсутності в матеріалах справи належних доказів та недоведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, при обставинах встановлених постановою суду від 25.04.2016 року, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Мотивуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а саме у провадженні регулярної господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені у судовому засіданні і наведені у постанові письмові докази.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення №-5 від 24.02.2016 року за ч.1 ст.164 КУпАП вбачається, що ОСОБА_2 24 лютого 2016 року о 19 годині 30 хвилин здійснював діяльність пов"язану з реалізацією паливо-мастильних матеріалів за місцем свого мешкання без документів дозвільного характеру на певний вид діяльності та без державної реєстрації як суб"єкта господарської діяльності, чим порушив ст.4 Закону України " Про державну реєстрацію" № 755-ІV від 15.05.2003 року.

(а.с.1).

Зазначений протокол було складено у присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та у присутності самого ОСОБА_2 про що свідчать наявні у протоколі підписи вказаних осіб. При цьому в протоколі не зазначено, що ОСОБА_2 заявляв будь-які клопотання щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення , або вказав на порушення його прав.

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 24.02.2016 року, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він не заперечував проти того, що 24 лютого 2016 року о 19 годині 30 хвилин реалізував 5 літрів бензину по ціні 18 гривень за 1 літр. Також в поясненні зазначив, що реалізацією бензину без відповідних документів займається на протязі 5-6 місяців, а на день складання протоколу у нього знаходилось 250 літрів бензину марки А-92 без документів на його походження.

Як вбачається із письмового пояснення, підписуючи його, ОСОБА_2 вказав, що пояснення з його слів записано вірно, зауважень та доповнень у нього немає.

(арк. справи 5).

Крім того, з акту прийому-передачі від 24.02. 2016 року та фото таблиці, які додані до адмінпротоколу вбачається, що у ОСОБА_2 працівниками податкової міліції була вилучена рідина з характерним запахом бензину у кількості 240 літрів та передана директору ТОВ "Продан" ОСОБА_4 для відповідального збереження.

(арк. справи 9-10, 17).

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 у його вчиненні підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили факт придбання бензину саме у ОСОБА_2, при цьому вони оплатили бензин готівкою.

Свідок ОСОБА_6, вказав, що був понятим при проведенні перевірки щодо незаконного продажу паливо-мастильних матеріалів за місцем мешкання ОСОБА_2

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9, у своїх письмових поясненнях, які дослідженні судом першої інстанції та знаходяться в матеріалах справи, підтвердили факт незаконної торгівлі паливно-мастильними матеріалами ОСОБА_2

Відповідно до ст.9 ч.1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 цього Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 164 частина перша КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності, а саме за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України:

1. Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

2. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Суб'єктами господарювання, згідно зі статтею 55 цього Кодексу визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як зазначено у ст.58 ГК України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Стаття 4 цього Закону закріплює загальні засади державної реєстрації та встановлює, що державна реєстрація базується на таких основних принципах:

1) обов'язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі;

2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення;

3) врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом;

4) державної реєстрації за заявницьким принципом;

5) прийняття документів для державної реєстрації та здійснення державної реєстрації за принципом екстериторіальності в межах України;

6) єдності методології державної реєстрації;

7) об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі;

8) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону;

9) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною сьомою цієї норми Закону фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При апеляційному розгляді доказів, які могли б підтвердити, що апелянт зареєстрований як суб"єкт господарювання, суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а саме у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, належним чином дослідив всі матеріали справи та прийняв належним чином вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 щодо незаконності та необгрунтованності постанови суду першої інстанції та необхідності скасування даної постанови і закриття провадження по справі непереконливими, оскільки є бездоказовими та спростовуються вищенаведеними письмовими доказами по справі, які були досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

Призначене судом адміністративне стягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст.164 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі - 17.000 грн., з конфіскацією та знищенням товару, відповідає загальним правилам, передбаченим статтею 33 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними, а постанова судді Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17.000 грн., з конфіскацією та знищенням товару - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ О.В. ГОРОЩУК