АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/744/2016 Постанова винесена суддею Шапутько С.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю захисника ОСОБА_2 - адвоката Максименка Я.О., другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргузахисника Максименка Я.О. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Полтавськоїобласті, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 24 березня 2016 року о 15 год. 52 хв. по Набережному шосе, 25 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, під час руху транспортного засобу заднім ходом, здійснив наїзд на автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник МаксименкоЯ.О., який діє в інтересах ОСОБА_2, вважаючи постанову суду такою, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, просить її скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обставини події ДТП, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2, після перетину річки Дніпро через міст «Метро», у зв'язку із значною кількістю наявних автомобілів на даній ділянці автошляху, рухався повільно вперед у правій полосі по Набережному шосе в напрямку Київського річкового вокзалу, та в районі об'єкту за номером 25 відчув удар в задню ліву частину свого автомобіля передньою правою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_4, який після зіткнення знаходився під кутом, з чого можна зробити висновок про здійснення нею певного маневру.

Зокрема, зі схеми ДТП та фотознімків, зроблених після ДТП, а також в результаті дослідження даного відрізку автошляху та механічних пошкоджень обох автомобілів, видно, що автомобіль під керуванням ОСОБА_4 змінював полосу руху з лівої в праву, тобто перестроювався, у зв'язку з тим, що попереду дорога звужувалася і ліва полоса «зливалася» з правою, та залишалася лише одна, права полоса для руху вперед. При цьому, під час здійснення такого маневру ОСОБА_4 із запізненням побачила автомобіль ОСОБА_2, який рухався в правій полосі з перемінною швидкістю, у зв'язку з інтенсивністю руху потоку, і не встигла уникнути зіткнення, чим порушила п. 10.1 ПДР.

Крім того, висновок працівника патрульної служби в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_2 рухався заднім ходом, є невірним, оскільки задній хід на даній ділянці автошляху не тільки заборонений Правилами і недопустимий обстановкою та ситуацією, яка була на той момент на вказаній ділянці дороги, але й тому, що рух заднім ходом в той момент був просто нелогічним та суперечив здоровому глузду, так як у ОСОБА_2 попереду не було перешкод для руху прямо в правій полосі, поворотів вправо, які можливо було випадково проїхати, також не було, окрім поворотів на пішохідну ділянку Набережного шосе, на яку він аж ніяк не мав намір здійснити поворот, а якби й мав, то попереду було ще кілька можливих поворотів для виїзду на тротуар.

Тому, на думку апелянта, ОСОБА_2 жодним чином не порушив п. 10.9 ПДР, а суд виніс рішення, покладаючись на надані працівниками патрульної служби матеріали про адміністративне правопорушення, які, в свою чергу, дали неправильну оцінку ситуації і причинно-наслідковому зв'язку між діями водіїв-учасників ДТП та наслідками, які призвели до зіткнення і пошкодження транспортних засобів, не повно і не всебічно дослідив обставини ДТП на вказаному відрізку автошляху.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Максименка Я.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, котрий, уточнивши своє прохання, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а також другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, яка заперечувала проти апеляційної скарги,вказуючи на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме, здійсненні ним під час керування 24 березня 2016 року о 15 год. 52 хв. автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, руху транспортного засобу заднім ходом по Набережному шосе, 25 в м. Києві, що призвело до наїзду на автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на Набережному шосе, 25 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, їх розташування після зіткнення, характер і локалізація механічних пошкоджень автомобілів, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо обставин події.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не рухався заднім ходом, а рухався тільки вперед, оскільки задній хід на даній ділянці автошляху заборонений Правилами та недопустимий обстановкою і ситуацією, яка була на той момент, тобто не порушував Правила дорожнього руху, що б призвело до зіткнення транспортних засобів, не лише є безпідставними, але й не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2, які він надав одразу після дорожньо-транспортної пригоди, та в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи пояснень ОСОБА_2, останній стверджував, що 24.03.2016 року його транспортний засіб стояв біля узбіччя на аварійці, їхав потік машин, але інший учасник пригоди з другого ряду не дотрималась дистанції та спричинила ДТП.

Однак, в суді першої інстанції ОСОБА_2, за участі перекладача жестової мови глухих, повністю визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та зазначив, що погоджується з обставинами правопорушення викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, сам ОСОБА_2 не оспорює тієї обставини, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він здійснював рух заднім ходом.

Між тим, твердження апелянта про те, що ОСОБА_4 змінювала смугу руху з лівої в праву, тобто перестроювалася, оскільки попереду дорога звужувалася і ліва полоса «зливалася» з правою, є виключно його припущеннями і не підтверджуються наявними у справі доказами, які навпаки вказують на те, що ОСОБА_2 при русі заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» під керуванням водія ОСОБА_4

Так, з наявних в матеріалах справи пояснень водія ОСОБА_4 вбачається, що 24.03.2016 року, керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2, вона рухалась по Набережному шосе зі сторони мосту «Метро» в сторону Поштової площі, зі швидкістю 40-45 кілометрів на годину у правій смузі. Повернувши з мосту, вона побачила, що машини попереду їдуть повільно, а деякі розвертаються, оскільки попереду був затор, внаслідок чого вона зупинилась. Автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, який рухався попереду неї, почав рухатись заднім ходом, і побачивши це, вона почала подавати звуковий сигнал, так як позаду неї та зліва були автомобілі і об'їхати цей автомобіль або здати назад у неї не було можливості, але водій виявився глухонімим, тому її сигналу і не чув, та можливо і не дивився у дзеркала заднього виду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтвердила надані нею одразу після ДТП пояснення, при цьому також вказала, що побачивши попереду себе автомобіль, яких рухався заднім ходом, вона почала подавати звуковий сигнал та застосовувала перемикання світла фар, проте водій вказаного транспортного засобу не відреагував і продовжив рух, аж до зіткнення з її авто, а як з'ясувалось під час очікування поліції, водій ОСОБА_2 є глухонімим водієм, у зв'язку із чим він не почув звукового сигналу. При цьому, всупереч п. 30.3 «б» ПДР на його автомобілі не було розміщено відповідного розпізнавального знаку, а тому, об'єктивних підстав вважати, що водій вказаного авто не чує звукового сигналу в неї не було. Крім того, на підтвердження вказаних обставин та того, що ОСОБА_2 рухався заднім ходом, є фотознімки з місця ДТП, згідно яких він ще не встиг вимкнути передачу заднього ходу, та на яких зафіксовано увімкнений ліхтар заднього ходу та рухомий задній склоочисник, який, з огляду на технічні особливості вказаного автомобіля, автоматично умикається під час руху заднім ходом (якщо увімкнено склоочисник лобового скла).

Крім того, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, видно, що в автомобілі «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, було пошкоджено задній бампер, задня ліва фара, кришка багажника, датчик парктроніка, в автомобілі «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 - передній бампер, капот, декоративна решітка, передня права фара, державний номерний знак, верхня кришка декоративної решітки, передня права протитуманна фара. При цьому всі учасники дорожньо-транспортної пригоди погодились зі складеною схемою та підписали її без будь-яких зауважень (а.с. 3).

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, та «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2, свідчать про те, що саме задньою частиною автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, контактував із передньою частиною автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2.

Вказані обставини об'єктивно підтверджуються і долученими під час апеляційного розгляду фотографіями розташування транспортних засобів після зіткнення, на яких зафіксовано увімкнений ліхтар заднього ходу автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, та їх пошкоджень.

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4, свідчать про недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якихпід час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляційної скарги захисника Максименка Я.О. про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, яке передбачено санкцією ст. 124 КУпАП, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з конкретних обставин справи та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень,- залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Максименка Я.О. - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.