Справа № 462/1916/16-п Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 33/783/402/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року апеляційний суд Львівської області в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою правопорушника ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року,

участю правопорушника ОСОБА_2,

представника правопорушника адвоката ОСОБА_3

встановив:

цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, інваліда 2-ої групи загального захворювання, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком два роки.

Також постановлено стягнути 275 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно постанови судді Кіча І.Р., 22 березня 2016 року близько 17 год. 10 хв. повторно, протягом року, керував автомобілем марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 на 550км+150 автодороги М06 Е40 в стані алкогольного спяніння, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, чим порушив вимоги п.п.2.5., 2.9."а" Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_2 покликається на те, що постанова є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам закону, прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Наголошує, що основною підставою для скасування постанови суду є відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, а саме, що він: не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, не передавав керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного спяніння, не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Зазначає, що дійсно на час складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення перебував в стані алкогольного сп'яніння, оскільки біля автомобіля з товаришем вживав алкогольні напої, та очікував на тверезого товариша, який мав забрати його ОСОБА_2 автомобіль та відвезти до дому.

Звертає увагу, що під час судового розгляду було порушено ряд процесуальних норм і це призвело до прийняття судом помилкових висновків і винесення неправомірної постанови.

Вважає, що суд, не провівши всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, не зясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не зясувавши інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та не допитавши жодного свідка, понятих, працівників поліції, визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що своєї вини не визнавав, був позбавлений можливості надати пояснення та доводи по справі, суд прийняв до уваги лише докази надані поліцією, а не дослідив інших, які вказують на його невинуватість, не врахував, що він є інвалідом ІІ групи загального захворювання, хворіє ревматизмом в стадії інцефаломіотропії, що повністю унеможливлює його самостійне пересування.

Просить скасувати постанову, а провадження в справі закрити.

Заслухавши правопорушника ОСОБА_2, та його представника адвоката ОСОБА_3 які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП України, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 462/1916/16-п , зокрема протоколом серії АП2 №089841 про адміністративне правопорушення від 22 березня 2016 року (а.с.1)., поясненнями ОСОБА_4 (а.с.2), ОСОБА_5 (а.с.3), в присутності яких водій автомобіля марки ВАЗ 2107 н.з. ВС 2586 СТ ОСОБА_2, відмовився від проходження тесту на виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, рапортом працівника поліції (а.с.4), постановою у справі про адміністративне правопорушення від 10.11.2015 р. (а.с.5).

Крім цього, як вбачається з постанови судді від 10.05.2016 р. правопорушник ОСОБА_2 в суді вину визнав, розкаявся, просив не позбавляти його права керування транспортним засобом.

Отже, апеляційний суд вважає, що зазначене повністю спростовує доводи апеляційної скарги правопорушника ОСОБА_2

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддя районного суду підставно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, обравши стягнення в межах санкції даної статті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП України та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком два роки без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

у кримінальних справах ОСОБА_1

апеляційного суду

Львівської області