Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/117/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Ревякіна О. В.
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року. Суддя апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., при секретарі Піроженко Д.В., за участі прокурора Сідорова В.А., та у присутності особи, щодо якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу прокурора Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області Грозана А.В., на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2016 року, якою стосовно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Сніжне Донецької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, одруженої, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працює секретарем Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, депутат Полтавської сільської ради сьомого скликання, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-7 ч. 1, ч. 2 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2016 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, передбаченого ст. 172-7 ч. 1, ч. 2 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаної постанови, суд першої інстанції зазначив, що в діях секретаря Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області ОСОБА_3, відсутній конфлікт інтересів. Зокрема, матеріали справи не містять будь - яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_3 та її службовими повноваженнями в момент прийняття рішення щодо обрання її на посаду секретаря селищної ради, та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось.

Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, приймаючи участь у голосуванні щодо вирішення питання про обрання її на посаду секретаря сільської ради, діяла не особисто, оскільки рішення приймалось колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії сільської ради, із дотриманням передбаченої законом процедури, а відтак ознаки складу адміністративного правопорушення за ст. 172-7 КУпАП в діях ОСОБА_3 - відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нову, якою ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.1,ч.2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції даної статті. В обґрунтування вказаної скарги прокурор зазначив, що вина ОСОБА_3 в повній мірі підтверджується матеріалами справи, а тому вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що в діях правопорушника відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.1,ч.2 КУпАП, є хибним, оскільки ОСОБА_3 не повідомила про наявний у неї конфлікт інтересів сесію сільської ради, а також її безпосереднього керівника та прийняла участь у голосуванні відносно себе.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, ОСОБА_3, яка заперечила її задоволення та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задовольнити, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

12.11.2015 року на засіданні 1-ї сесії 7-го скликання Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області за регламентом четвертим питанням розглядалося питання «Про обрання секретаря Полтавської сільської ради» та прийняте рішення про обрання її секретарем - Ярюхіну О.Є. Остання брала участь у голосуванні за обрання її на посаду секретаря та затвердження її кандидатури на дану посаду.

Відповідно до протоколу засідання 1-ї сесії 7-го скликання Полтавської сільської ради від 12.11.2015 року за вказане рішення проголосувало 11 депутатів, в тому числі і ОСОБА_3 (а.с.13-20).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, у провину останній ставиться те, що під час розгляду вказаного питання в діяльності депутата ОСОБА_3 виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень під час виконання зазначених повноважень, однак вона не повідомила сесію про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що призвело до невиконання нею вимог п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», адміністративна відповідальність за що передбачена ч. 1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що вона приймала участь у голосуванні, але не голосувала за себе при обранні її секретарем сільської ради, тому вважає, що в її діях відсутній реальний конфлікт інтересів.

За змістом ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а частина 2 вказаної статті передбачає адміністративну відповідальність - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки 2, у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб. Суб'єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом.

Також, стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення таким термінам:

- правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

- приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

- реальний конфлікт інтересів слід - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали адміністративної справи не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_3 та її службовими повноваженнями в момент прийняття рішення щодо обрання її на посаду секретаря селищної ради, та в чому конкретно полягав реальний конфлікт інтересів і в чому це виразилось.

Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що приймаючи участь у голосуванні щодо вирішення питання про обрання її на посаду секретаря сільської ради, ОСОБА_3 в силу своїх повноважень самостійно не приймала будь-яких рішень, оскільки рішення приймалося колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії сільської ради, із дотриманням передбаченої законом процедури. Всі депутати сільської ради, що приймали участь у розгляді питань порядку денного, були обізнані про винесене на порядок денний сесії питання про обрання секретаря сільської ради, до того ж з пропозицією про обрання секретарем сільської ради ОСОБА_3 особисто виступила новообраний сільський голова ОСОБА_5, яка є безпосереднього керівником останньої (а.с.14).

Також, апеляційний суд враховує, що на момент обрання ОСОБА_3 секретарем сільської ради, остання не була посадовою особою, на прийняття відповідного рішення сесії жодним чином не впливала (усі 11 депутатів, які були присутні на голосуванні, крім ОСОБА_3, проголосували за неї, ніхто не був проти, не утримався від голосування і будь-яких зауважень не мав).

Тобто, в матеріалах справи відсутні об'єктивні дані, які б достовірно свідчили про те, що ОСОБА_3 вчинила будь-які дії направлені на спонукання депутатів сільської ради до голосування за рішення на її користь.

Більше того, отримавши правовий статус депутата органу місцевого самоврядування, відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ОСОБА_3 мала право ухвального голосу з усіх питань, які розглядалися на сесіях ради, у тому числі і при вирішенні питань пов'язаних з внутрішньою діяльністю сільської ради.

Також, згідно ст. 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто, найвищий Закон держави передбачає право кожного громадянина обиратися до органів державної влади, в тому числі і голосувати за себе.

Взагалі практика участі в голосуванні кандидатами на посади є загальноприйнятною і жодним чином немає в собі підґрунтя реального конфлікту інтересів, адже обрання не здійснюється одноособово, а колегіально, і голос кандидата не має вирішального значення без реальної його підтримки іншими суб'єктами виборчого процесу. Яскравим прецедентом права участі в голосуванні кандидатів на посаду є участь в голосуванні кандидатів на пост Президента України, народного депутата України, голови місцевої ради, котре завжди здійснюється урочисто, транслюючи цю подію усіма засобами масової інформації, де кандидати проходять до виборчих дільниць разом зі своїми сім'ями аби віддати голос за себе.

Тому, при розгляді питань «Про обрання секретаря Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області» реальний конфлікт інтересів відсутній взагалі, як такий, оскільки ОСОБА_3 обрана депутатом сільської ради і є представником інтересів від свого виборчого округу та наділена відповідними повноваженнями, маючи право бути кандидатом на посаду секретаря сільської ради та брати участь у голосуванні за кандидата на посаду секретаря сільської ради, жодним чином не суперечить її представницьким повноваженням, а навпаки, її бажання стати секретарем сільської ради, в разі підтримки її кандидатури депутатами, повністю збігається з бажанням її виборців, виражене в підтримці її передвиборчої програми, яка стала передумовою обрання її депутатом сільської ради.

Таким чином, в діях ОСОБА_3, що виразилися у голосуванні за себе на сесії сільської ради, відсутні ознаки конфлікту інтересів, що передбачені ст. 172-7 ч.1, ч. 2 КУпАП, а тому доводи прокурора про наявність в діях останньої конфлікту інтересів є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, відповідно доводи прокурора є не обґрунтованими, а тому постанову суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.1 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області залишити без задоволення, а постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2016 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Ремез П.М.