Справа № 464/518/16-п Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 33/783/259/16 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року суддя Апеляційного суду Львівської області Романюк М. Ф. з участю ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 17.03.2016 року у справі №464/518/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

постановою Сихівького районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять), 60 грн.

Винесеною постановою 13 січня 2016 року о 01.30 год. на вулиці проспекту Червоної Калини біля будинку №7 «а» у м. Львові ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку ОКЗ ЛОР «ЛОДКНД» від 13.01.2016р. за №41), чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Сихіського районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, просить визнати висновок лікаря-нарколога ОСОБА_2 не дійсним у звязку з відсутністю обєктивних лабораторних даних та результатів дослідження біологічних середовищ, які б підтверджували факт його перебування на період огляду у стані алкогольного спяніння.

Апелянт наполягає на виклику в судове засідання по справі та допитати в судовому засіданні в якості свідків стосовно відомих їм обставин вказаної справи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Вважає постанову необґрунтованою, а також такою, що підлягає апеляційному оскарженню у звязку з неповнотою проведеного судового розгляду. Вважає, що при винесенні вказаної постанови суддя порушив його право на справедливий судовий захист, а також порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосуванні норм права.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує на порушення, які, на його думку, були допущені судом першої інстанції, а саме те, що суддя не повністю врахував його пояснення та доводи, які надавалися ним у суді, зокрема, що він не відмовлявся від медичного обстеження, а навпаки, наполягав на його проходженні; не була допитана свідок ОСОБА_3; працівники поліції, оминаючи первинну стадію огляду з використанням спеціальних технічних заходів, одразу провели огляд у закладі охорони здоровя; суд не визнав доказом довідку Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги про відсутність алкогольного спяніння; працівниками міліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного спяніння з порушенням гігієнічних норм; протокол про притягнення до адміністративної відповідальності є недосконалим з точки зору дотримання законодавства.

Заслухавши пояснення правопорушника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 13.01.2016 року, ОСОБА_1 13.01.2016 року о 01:30 год. У м. Львові на пр. Ч. Калини, 7а керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підписів та пояснень відмовився.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відтак, ОСОБА_1 був доставлений в медичний заклад, що на вул. Науковій, 49 у м. Львові, для проведення медичного огляду на визначення стану спяніння, результати якого, а саме висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №41 від 13.01.2016 року, підтверджують перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків.

Пунктом 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,і проведення такого огляду, огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Частиною 3 ст. 266 КУпАП передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Дане твердження дублюється і Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У матеріалах справи наявні факти того, що ОСОБА_8 відмовився від здачі біологічного матеріалу, зокрема сечі, для проведення огляду на стан спяніння. Тому, такий проводився по зовнішніх ознаках. Перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння було встановлено за такими ознаками: збуджений стан, порушення вимови, не контролювання гучності голосу, шкіра і склери були почервонілі, звужені зіниці, виявлені порушення рухової сфери, невиразна міміка, хитання при ході, точні рухи було втрачено, значне тремтіння повік, пальців рук, різкий запах алкоголю з рота.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ознаками алкогольного спяніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, враховуючи усі зовнішні ознаки та особливості поведінки ОСОБА_1, вбачається, що такий перебував у стані алкогольного спяніння.

Для спростування своєї винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи довідку про результати токсикологічного дослідження крові за №354 від 13.01.2016 року, проведеного Львівською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, яка підтверджує відсутність етанолу в крові ОСОБА_1

Аналізуючи довідку Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні від 11.02.2016 року №224, вбачається, що біологічний матеріал (кров) для проведення огляду на стан спяніння, було взято у ОСОБА_1 о 04:10 год. 13.01.2016 року.

Моментом вчинення правопорушення була 01:30 год. 13.01.2016 року.

Згідно з ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, а як передбачено ч.5 ст.266 КупАП огляд осіб на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вважаю, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що така не може братись до уваги при встановленні невинуватості ОСОБА_1, оскільки з моменту вчинення адміністративного правопорушення та проведенням огляду на стан алкогольного спяніння пройшло більше 2 годин. Проведення огляду після проходження 2-ох годин тягне за собою недійсність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про те, що, при притягненні його до адмінвідповідальності, інспектором Федоренком Ю. В. були вжиті протиправні дії, а саме обмеження його у вільному пересуванні до проходження двогодинного строку з моменту затримання , з метою унеможливлення повторного проходження медичного огляду у лікаря-нарколога в іншому медичному закладі МОЗ.

Проаналізувавши матеріали справи, а також обставини адміністративного правопорушення, вважаю такі висловлення ОСОБА_1 надуманими, необґрунтованими, та такими, що надані для введення в оману суд, а також для уникнення відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, дані факти жодним чином не підтверджені. Жодних заяв чи скарг, з якими б звертався ОСОБА_1 до вищестоящих органів чи суду про порушення його прав у матеріалах справи немає. Тому, приходжу до переконання, що такі твердження не повинні братись до уваги, оскільки є надуманими та жодного значення у підтвердженні чи спростуванні вини ОСОБА_1 не мають.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на те, що заявляв клопотання про допит свідків, чого суд до уваги не брав. Крім того, зазначає, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_9 до уваги не повинні братись до уваги, оскільки такі не були свідками у справі і їм обставини справи не відомі.

У матеріалах справи наявні пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_9, що оформлені належним чином та вважаються допустимими доказами, натомість підтвердження того, що вищевказані особи не мають жодного відношення у справі, у матеріалах справи немає. Крім того, дані покази були досліджені судом першої інстанції.

Тому, приходжу до переконання, що необхідності виклику вищевказаних осіб у судове засідання Апеляційної інстанції немає, а клопотання ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, у звязку з тим, що покази таких були досліджені Сихівським районним судом, таким було надано вірну правову оцінку і повторного дослідження вони не потребують.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Не погоджуючись з рішенням суду, апелянт вказує на недосконалість протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, що у такому відсутні його підпис та складений без залучення свідків.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Як вбачається із протоколу, порушення у його винесенні відсутні, оскільки вищевказаною статтею передбачено можливість підпису свідків при наявності таких, а не обовязок. При цьому, відмова ОСОБА_1 від підпису та надання ним пояснень зафіксована протоколі.

Тому, вважаю, що посилання ОСОБА_1 на незаконність протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

З врахуванням цих обставин, суддею прийняте законне та обґрунтоване рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнення накладено з врахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи порушника.

Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи суддею суду першої інстанції, які тягнули б за собою скасування постанови, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено. Постанова є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, постанову Сихівського районного суду м. Львова від 17.03.2016 року у справі №464/518/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_10