Номер провадження: 33/785/455/16
Номер справи місцевого суду: 509/1714/16-п
Головуючий у першій інстанції Куркан
Доповідач Мандрик В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Мандрик В.О., розглянувши апеляційну скаргу прокурора на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.05.2016 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 172-15 КпАП України,
встановив:
Постановою судді Овідідопольського районного суду Одеської області від 17.05.2016 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
закрито у зв`язку з закінченням передбачених ст. 38 КпАП України строків накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення, у період з 11.03.2015 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 18.04.2016 року на посаді заступника військового комісара начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Будучи досвідченим військовослужбовцем та достовірно знаючи про статутні та посадові обов`язки, ОСОБА_1 проявив недбале ставлення до військової служби з наступних підстав.
Відповідно до розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації «Про стан військового обліку та бронювання військовозобов`язаних на підприємствах, установах і організаціях Овідіопольського району» №19/А-2015 від 20.01.2015 року та постанови Кабінету Міністрів України №389 від 03.06.2013 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 було створено комісію для проведення перевірки стану військового обліку та бронювання військовозобов`язаних на підприємствах, в установах і організаціях Овідіопольського району у складі старшого офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдат запасу майора ОСОБА_1 (голова комісії), офіцера мобілізаційного відділення лейтенанта ОСОБА_2 та начальника відділення забезпечення капітана ОСОБА_3 .
Під час здійснення перевірки комісією перевіряється, в тому числі, включення до військового обліку військовозобов`язаних та до списків призовників громадян України, які прибули на постійне місце проживання, виявлення військовозобов`язаних, які не перебувають на військовому обліку.
Відповідно до акту перевірки стану військового обліку та бронювання від 10.04.2015 року на підприємстві ТОВ «Плюс Трейд» старшим офіцером відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдат запасу майором ОСОБА_1 допущені порушення перевірки пунктів передбачених «Інструкцією з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах», що виявилось у фактичному виявленні, але не зазначенні у вказаному акті військовозобов`язаного, який продовж з 2013 року по теперішній час фактично проживає та зареєстрований у Овідіопольському районі і не перебуває на обліку у військовому комісаріаті.
Таким чином, ОСОБА_1 під час виконання ним обов`язків голови комісії з перевірки стану військового обліку та бронювання військовозобов`язаних на підприємствах, в установах і організаціях Овідіопольського району, діючи умисно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних та функціональних обов`язків, не організував належне виконання перевірки стану військового обліку та бронювання військовозобов`язаних на підприємствах, в установах і організаціях Овідіопольського району, та в порушення «Інструкції з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах» фактично виявивши військовозобов`язаного, не перебуваючого на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконав жодних передбачених керівними документами дій, щодо постановки вказаного військовозобов`язаного на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-15 КпАП України.
Вирішуючи питання про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення було вчинено 10.04.2015 року, а вказаний протокол до суду надійшов 16.05.2016 року, тобто за межами строку, передбаченого ст. 38 КпАП України.
В апеляції прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти стягнення у вигляді арешту з триманням на гауптвахті.
В ході вивчення апеляції, приходжу до висновку про необхідність повернення апеляції прокурору у зв`язку з відсутністю у нього права на апеляційне оскарження даного судового рішення, виходячи з наступного.
Дійсно, відповідно до ст. 250 КпАП України, якою регулювалися питання прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, прокурор має право: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідним органом заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші, передбачені законом дії.
При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-4 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою. Відносно ж провадження по справах про військові адміністративні правопорушення, то ст. 250 КпАП України жодна із норм діючого КпАП України обов`язкової участі прокурора не передбачає.
Стаття 250 КУпАП, на яку послався прокурор, викладена в редакції Закону України №221-VII від 18.04.2013 р., проте в подальшому повноваження прокурора були змінені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р.
Відповідно до ч. 7 ст. 23 вказаного закону, прокурор у разі встановлення адміністративного чи кримінального правопорушення зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження, а статтею 22 цього Закону прокурору надані повноваження тільки при підтриманні державного обвинувачення в суді щодо кримінальних правопорушень. Також статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» закріплено повноваження прокурора при здійсненні функції прокуратури наглядати за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян - ці повноваження спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово утримується в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.
У відповідності до повноважень прокурора, визначених Законом «Про прокуратуру», були внесені змінив в КпАП України, а саме виключено право прокурора подавати подання, а також право на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення: статтю 290, яка передбачала таке право, виключено взагалі; ст. 287 КпАП України, яка передбачає право оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, викладено в наступній редакції: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим»; частина друга ст. 294 КпАП України, якою регулюється апеляційний порядок перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, також не передбачено право прокурора на подачу апеляції.
Виходячи зі змісту ст. 287, ч. 5 ст. 7 КпАП України прокурор має право подати апеляцію на постанову суду тільки у разі, якщо нею застосовано до особи захід примусового характеру, пов`язаний з обмеженням особистої свободи.
Внесені зміни відповідають повноваженням прокурора, які визначені у розділі IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.
При цьому законодавцем не були внесені зміни до ст. 250 КпАП України, яка знаходиться не в Главі 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення», а в Главі 18 КпАП України «Основні положення».
З приводу зазначених протиріч до Конституційного Суду України звертався гр-н ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями частини п`ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу.
Ухвалою Конституційного суду України № 49-у/2015 від 08.12.2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у даній справі, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою, усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України.
До цього часу неузгодженості в КпАП України законодавчим органом не усунуті.
Виходячи із загальних положень про дію закону у часі та дію спеціального закону по відношенню до загального, приходжу до висновку, що апеляційному суду слід керуватися ст. 287, ст. 294 ч. 2 КпАП України в редакції Закону від 14.10.2014 року, які не передбачають право прокурора на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якщо нею не застосовано до особи захід примусового характеру, пов`язаний з обмеженням особистої свободи, оскільки ці норми відповідають повноваженням прокурора, визначеним самим Законом «Про прокуратуру», яким не надано прокурору право на апеляційне оскарження постанови у справах про адміністративне правопорушення.
Приймаючи до уваги, що положення ст. 250 КпАП України викладені з урахуванням повноважень прокурора, які йому надавав попередній Закон «Про прокуратуру», то з прийняттям нового Закону ці повноваження втрачають силу, оскільки діє спеціальний закон, який прийнятий пізніше.
Статтею 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон «Про прокуратуру» не наділяє прокурора повноваженнями на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення «Щокін проти України»).
З огляду на викладене вимоги прокурора про розгляд апеляційної скарги, в якій ставиться питання про значне погіршення становища особи, з огляду на прийняте рішення районним судом про закриття справи у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не відповідає наведеним вище вимогам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
Окрім того, протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 та пояснення свідка ОСОБА_5 , не підписані посадовою особою, яка ці документи складала (а.с.5-9,11-15), що вказує на недостовірність вказаних документів і відсутність підстав у суду взагалі приймати їх до судового розгляду.
За таких обставин, приходжу до висновку про відсутність у прокурора права на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та про неприйнятність апеляційної скарги прокурора до апеляційного розгляду, наслідком чого є необхідність повернення апеляційної скарги прокурору.
Керуючись ст. 287, 7 ч. 5, 294 КпАП України, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.05.2016 року про закриття провадження по справі про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 172-15 КпАП України повернути прокурору у зв`язку з відсутністю у прокурора права на апеляційне оскарження даного судового рішення.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області В.О. Мандрик