Номер провадження: 33/785/352/16
Номер справи місцевого суду: 522/6084/16-п
Головуючий у першій інстанції Терзі
Доповідач Мандрик В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Мандрик В.О. за участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_1,

визнано винною та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що о 9 годині 20 лютого 2016 року, керуючи трамваєм ТЗМ, бортовий номер НОМЕР_2 на регульованому перехресті вулиці Новощіпний ряд та вулиці Водопровідна у м. Одесі під час руху по вул. Новощіпний ряд здійснила проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого здійснила наїзд на автомобіль Лінкольн держномер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, чим порушила п. 8.7.3 «е» ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляції ОСОБА_2 вважає, що суд суттєво порушив її право на захист, оскільки про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення її не було повідомлено належним чином, з протоколом про адміністративне правопорушення не згодна, трамвайний вагон під її керуванням рухався на зелений сигнал світлофору, є свідки, які можуть підтвердити цей факт, оскільки мали намір перейти дорогу на інший бік на дозвільний сигнал. Просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

В судовому зсіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи своєї апеляції і просили її задовольнити.

Окрім того, ОСОБА_2 пояснила, що вона не порушувала Правила дорожнього руху, а суддя суду першої інстанції не дав правової оцінки поясненням свідків, в судове засідання не з'явилась, оскільки не була повідомлена про час та місце розгляду справи, зверталась до інформаційного центру суду за інформацією, та дізналась, що справа відносно неї розглянута.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив свої покази надані працівникам поліції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, заслухавши водіїв ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представників, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Виходячи з того, що справа відносно ОСОБА_2 розглянута у її відсутності, докази про направлення їй судової повістки про час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні, відповідно до квитанції від 27.04.2016 року вона сплатила судовий збір за подачу апеляційної скарги за апеляційне оскарження судового рішення в межах 10 денного строку, передбаченого ст. 294 КпАП України, їй належить поновити строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення та мотивувальній частині постанови судді суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_2 здійснила проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого здійснила наїзд на автомобіль Лінкольн держномер НОМЕР_3.

В той же час ОСОБА_2 послідовно заперечує цю обставину, стверджуючи, що водій Лінкольна - ОСОБА_4 не дотримався Правил дорожнього руху України та рухався на заборонений сигнал світлофору і саме він вчинив ДТП.

Аналіз матеріалів справи показує, що об'єктивні дані про те, хто саме з водіїв не дотримався приписів п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху - суперечливі, а кожен з водіїв наполягає на своїй правоті.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, з письмових пояснень свідків ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 випливає, що ОСОБА_2 здійснювала проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофору, а з пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, що водій ОСОБА_2 рухалась на заборонений - червоний сигнал світлофора, а водій ОСОБА_4 рухався на дозвільний - зелений.

Інспектор поліції ОСОБА_13 склав рапорт на ім'я свого керівника про винуватість у вчиненні ДТП ОСОБА_2 з посиланням на усні свідчення ОСОБА_14, від якого він пояснень не відібрав і до справи не приєднав ( а.с. 13).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_8 стверджують, що водій трамваю ОСОБА_2 перед початком руху подала звуковий сигнал та розпочала рух транспортним засобом на зелений сигнал світлофору.

Пояснення водія ОСОБА_4(а.п.23) про те, що він перед перехрестям зупинився на червоний сигнал світлофору у крайньому лівому ряду, пропустив пішоходів і почав рух на зелений сигнал світлофору повільно, на швидкості 5 км на годину та проїхав лише 2-3 метри, коли на великій швидкості на червоний сигнал світлофору виїхав трамвай і він не зміг уникнути зіткнення, суперечать даним схеми до протоколу про адміністративне правопорушення та даним фотознімків місця ДТП(а.с. 18,20) щодо місця зіткнення транспортних засобів. Крім того, із наданих сторонами апеляційному суду фотознімків даного перехрестя вбачається, що водіям, які очікують зеленого сигналу світлофора на перехресті вул. Водопровідної з вул. Новощепний ряд добре видно все перехрестя, в тому числі, і трамвайну гілку ліворуч, в бік залізничного вокзалу, що спростовує несподіваність появи трамваю на перехресті.

Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що пояснення водіїв та свідків є суперечливими.

Записи з камери відеоспостереження даного перехрестя суду не надані з посиланням на несправність камери (а.с.13).

За таких обставин, висновок судді щодо винуватості водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП є помилковим, оскільки ґрунтується не на об'єктивних доказах.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - безпідставно, оскільки її вина не доведена матеріалами справи, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Разом з тим, ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Пунктом третім частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Окрім того, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію закону та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 та 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст.ст. 7, 252, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2016 року - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрити у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області В.О. Мандрик