Справа № 135/1139/16-п
Провадження № 3/135/246/16
ПОСТАНОВА

іменем України

27.05.2016 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Патраманський І.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції головного управління національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2016 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал з Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі зазначено: (цитую) «26.04.2016р. о 16 год. 53 хв. в с. Четвертинівка по вул. Б. Хмельницького водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова нечітка хода), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП».

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав і просив закрити провадження в даній справі у звязку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення і показав, що він не знаходився у стані алкогольного спяніння, від проходження огляду не відмовлявся, огляд не проводився.

Дослідивши матеріали даної адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, вважаю, що провадження в цій справі необхідно закрити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю із - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст.ст. 254, 256 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У судовому засіданні встановлено, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП; адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог законів, факти, викладені в ньому, не відповідають дійсності, пункти Правил дорожнього руху, на які посилається інспектор поліції, не відповідають кваліфікації ч.1 ст.130 КУпАП, у ньому не зазначено суті (обєктивної сторони) адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, з диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП видно, що адміністративна відповідальність за цією статтею передбачена за вчинення таких правопорушень: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу цієї правової норми видно, що вона не передбачає адміністративної відповідальності за (цитую) «керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова нечітка хода».

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд особи на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного сп'яніння, оформлення результатів такого огляду, та направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, і проведення такого огляду, регламентується положеннями «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 400/666 від 09.09.2009 року (далі Інструкція).

Всупереч ст. 266 КУпАП та додатку №1 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та п. п. 2.8, 6 цієї Інструкції інспектор поліції не проводив огляд з використанням спеціальних технічних засобів та не видав ОСОБА_1 направлення для проходження огляду у відповідному закладі охорони здоровя.

Відповідно до п.7 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858, особа вважається такою, що перебуває в стані алкогольного спяніння, якщо в її крові виявлено більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення не можливо встановити, що інспектором поліції проводився огляд ОСОБА_1 і встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння або ж, що його було направлено в заклад охорони здоров'я, де під час огляду встановлено перебування у стані алкогольного сп'яніння чи ОСОБА_1 відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, оскільки доказів про це суду не надано.

Суду не надано жодного доказу про те, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Перераховані вимоги законів, пояснення ОСОБА_1, суд приймає до уваги, так як вони не суперечать один одному, ніким не оскаржуються і зібрані з дотриманням встановленого порядку.

Відповідно до п.3.22. Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї інструкції, вважаються недійсним.

З врахуванням ч.3 ст.62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя приймає до уваги копію висновку, згідно з якою в ОСОБА_1 не виявлено ознак алкогольного спяніння.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З аналізу цих міжнародних правових норм видно, що на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

Отже, у судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_1 немає жодного із правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: