НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17 червня 2016 року Справа № 322/611/16 (Провадження № 3/322/121/16)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбеков С.С., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов до суду 30.05.2016 з Головного управління Держпраці у Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП ОСОБА_1, керівника філії «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України», громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 27.05.2016 № 08-23-013-0343/0136, складеним головним державним інспектором праці ОСОБА_2, з вини ОСОБА_1:

- працівнику ОСОБА_3 виплачені розрахункові кошти не в день звільнення 11.03.2016, а направлені поштою 04.05.2016 у сумі 3098 грн. Тобто затримка виплати розрахункових коштів становить 53 дні, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення;

- за час затримки виплати розрахункових коштів ОСОБА_3 не нарахований і не виплачений середній заробіток за 53 дні тобто за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є порушенням ч. 1 ст. 117 КЗпП України;

- згідно з наказом № 8-к від 06.01.2016 ОСОБА_3 надана частина щорічної відпустки на 10 календарних днів з 11.01.2016 по 20.01.2016 за період роботи з 01.10.2015 по 01.10.2016. Виходячи з того, що щорічна відпустка у ОСОБА_3 становить 30 календарних днів, а фактично ним відпрацьовано період з 01.10.2015 і по день звільнення 11.03.2016 становить 5 місяців 11 днів, то компенсація за невикористані дні щорічної відпустки повинна бути нарахована за мінусом наданих 10 календарних днів не за один календарний день, згідно з наказом про звільнення № 89-к від 11.03.2016, а за три календарних дні тобто недоплачена компенсація становить два календарних дня, що є: порушенням ч. 1 ст. 83 КЗпП України;

- згідно з наказом по Філії від 06.01.2016 № 8-к ОСОБА_3 надана частина щорічної відпустки на 10 календарних днів з нарахуванням оздоровчих згідно з п. 3.7. Колективною договору на 2015 2016 рp. Оздоровчі йому були нараховані у сумі 3058грн. та відповідно виплачені. Згідно з наказом № 89-к від 11.03.2016 про звільнення ОСОБА_3 пунктом другим даного наказу бухгалтера по заробітній платі зобовязано зробити перерахунок отриманих у 2016 році пільг згідно з Колективним договором тобто про вирахування оздоровчих в ньому не йдеться. Разом з тим, при звільненні ОСОБА_3 11.03.2016 із його розрахункових коштів вирахувано на оздоровлення кошти у сумі 3058 грн., отримані ним у січні 2016 року до частини щорічної відпустки тобто не доплачені йому розрахункові кошти у сумі 3058 грн., що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України;

- працівнику ОСОБА_4 виплачено розрахункові кошти не в день звільнення 03.03.2016, а 24.03.2016, у сумі 2356 грн. Тобто затримка виплати розрахункових коштів становить 20 днів, що є порушенням ч. 1 ст.116 КЗпП України;

- за час затримки виплати розрахункових коштів ОСОБА_4 не нарахований і не виплачений середній заробіток за 20 днів тобто за весь час затримки по день фактичного розрахунку, шо є порушенням ч. 1 ст.117 КЗпП України;

- в кінці 2015 року ОСОБА_4 була запропонована туристична путівка до Прикарпаття. Заяву з проханням виділити дану путівку він не писав, за отримання даної путівки він ніде не розписувався, про повернення коштів за турпутівку у разі звільнення у 2016 році його ніхто не попереджав і ніхто йому дану путівку не вручав. Крім того, оплату за путівки для працівників Філії проводила не Філія, а профспілковий комітет через Новомиколаївську районну профспілкову організацію працівників агропромислового комплексу. Таким чином, із заробітної плати ОСОБА_4 за лютий 2016 року вирахувано кошти за вказану путівку у сумі 2450 грн. тобто при звільненні 03.03.2016 йому не доплачені розрахункові кошти у сумі 2450 грн., що є порушенням ч. 1 ст.116 КЗпП України;

- працівниці ОСОБА_5 виплачені розрахункові кошти не в день звільнення 03.02.2016, а виплачені 24.02.2016 у сумі 6420 грн. Тобто затримка виплати розрахункових коштів становить 20 днів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. За час затримки виплати розрахункових коштів ОСОБА_5 не нарахований і не виплачений середній заробіток за 20 днів тобто за весь час затримки по день фактичного розрахунку що є порушенням ч. 1 ст. 117 КЗпП України;

- згідно з наказом № 414-к від 20.12.2015 ОСОБА_5 надана щорічна відпустка на 30 календарних днів з 02.01.2016 по 01.02.2016 за період роботи з 01.05.2014 по 01.05.2015 з нарахуванням коштів на оздоровлення у сумі 3747 грн. згідно з п.3.7. Колективного договору на 2015 - 2016рр. Разом з тим, при звільненні ОСОБА_5 03.02.2016, з її розрахункових коштів вирахувані кошти на оздоровлення у сумі 3747 грн. тобто не доплачені розрахункові кошти у сумі 3747грн., що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Виходячи з наведеного, інспектором зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та зазначено, що вказані порушення вчинено по відношенню до працівників Філії «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України», що знаходиться за адресою: 70130. вул. Центральна,1, с. Трудове Новомиколаївського району Запорізької області.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підпису протоколу та надання пояснень відмовилася, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення визнав вчинення ним вищезазначених порушень, у вчиненому щиро розкаявся.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суддя виходить з наступного.

Частиною першою статті 41 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплату їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Дослідивши та оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суддя дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

При визначенні розміру стягнення, передбаченого ст. 41 КУпАП, суддею враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, обставину, що помякшує відповідальність, якою, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КУпАП, є щире розкаяння винного, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, з метою виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень, суддя визнає за необхідне застосувати до порушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Крім цього, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За правилом ст. 283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, тобто 1378,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), що становить 1378*0,2 = 275,60 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 41, ст.ст. 221, 283-285, 289, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. (пятсот десять гривень 00 коп.), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 41 КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн. (двісті сімдесят пять гривень 60 коп.).

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.С. Гасанбеков