Справа № 265/2870/16-п
Провадження № 3/265/506/16
П О С Т А Н О В А

09 червня 2016 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Міхєєва І.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Лівобережного ВП Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючої, яка проживає за адресою місто Маріуполь, бул. Морський, 54 квартира № 19,

за ст.184 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.184 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 002465, складеного 27.04.2016 року, ОСОБА_1 ухиляється від виконання обовязків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що призвело до того, що останній 30.03.2016р. вдарив хлопця.

Дослідивши адміністративний матеріал, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В письмовій заяві на адресу суду ОСОБА_1 визнає факт того, що її син ОСОБА_2 під час сварки зі своїм другом вдарив його.

Ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків та характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Згідно змісту вказаної норми, ухиленням від виконання батьківських обовязків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обовязків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей. Проте, в протоколі що стосуються невиконання батьками обовязків щодо дітей, не вказують, які саме обовязки особа не виконала.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, закон має відповідати принципу правової визначеності. Так, зазначене встановлено було в його рішеннях (п. 31 по справі Ракевич проти Росії та п. 109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»). Наприклад, в останньому вказується: «… закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

До протоколу не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення

На підставі викладеного, суддя вважає необхідним провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП закрити через відсутність у її діях складу правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області, протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Суддя: І.М.Міхєєва