Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Рівне

Суддя Апеляційного суду Рівненської області Шимків С.С., розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури Горковенка М.В. на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури Горковенко М.В. оскаржив зазначену вище постанову місцевого суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову місцевого суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

При цьому, покликається на положення ст. 250 КУпАП, відповідно до якої прокурор має право оскаржувати в апеляційному порядку рішення судів першої інстанції у адміністративних справах щодо порушень, пов'язаних з корупцією.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що у прийнятті апеляційної скарги до розгляду апеляційним судом слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час _____________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/4191/16-п Головуючий у суді І інстанції - Сидорук Є.І.

Провадження № 33/787/149/2016 Суддя Апеляційного суду Рівненської області - Шимків С.С

розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У Рішенні від 27 січня 2010 року N 3-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3).

Підпунктом 2 п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими виключено прокурора із складу суб'єктів апеляційного оскарження постанови суду у справі про адміністративні правопорушення, за винятком випадків, коли застосовуються заходи впливу за адміністративні правопорушення, пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян, відповідно до ст. 7 ч. 5 КУпАП.

Конституція України закріплює такі особисті права і свободи громадян: право на життя та право на захист свого життя і здоров'я, життя і здоров 'я інших людей від протиправних посягань (ст. 27); право на повагу до своєї гідності (ст. 28); право на свободу та особисту недоторканність і право невідкладно знати про мотиви свого арешту або затримання, від моменту затримання захищати себе особисто і користуватися правовою допомогою захисника, оскаржити затримання в суді (ст. 29); право на недоторканність житла (ст. ЗО); право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції (ст. 31); право на невтручання в особисте життя, право громадян України знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, право на спростування недостовірної інформації про себе і членів сім "і та право вимагати вилучення будь-якої інформації та на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32); свободу пересування, право вільного вибору місця проживання та право вільно залишати територію України, право громадян України в будь-який час повернутися в Україну (ст. 33); право на свободу світогляду і віросповідання (ст. 35); право на охорону здоров 'я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49); право на безпечне для життя і здоров 'я довкілля та відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ст. 50); право на вільне (за взаємною згодою жінки і чоловіка) укладання шлюбу, охорона сім "і, дитинства, материнства і батьківства (ст. 51); право на судовий захист, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися до міжнародних органів і установ, членом або учасником яких є Україна, право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55); право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56); право знати свої права і обов'язки (ст. 57); право на звільнення від відповідальності за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (заборона зворотної сили закону) (ст. 58); право на правову допомогу.

Частиною другою статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Виходячи з диспозиції вищезазначеної правової норми, прокурор не наділений правом оскарження постанови суду у справах про адміністративні правопорушення, за винятком застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення, які пов'язані з обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 9 Розділу 15 Перехідних положень Конституції України встановлено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства - до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють ті функціонування.

Конституція визначила принципово нові основи організації та функціонування прокуратури України. На відміну від чинного законодавства про прокуратуру, а також норм Конституційного Договору в ній не передбачений прокурорський нагляд за додержанням Конституції та законів України органами та посадовими особами державної виконавчої влади, представницькими органами та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, а також громадянами.

Згідно з Конституцією прокуратура здійснює нагляд лише за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Ці зміни у правовому статусі прокуратури прямо пов'язані з підвищенням ролі судів у захисті передбачених Конституцією прав людини.

У зв'язку з цим, покликання в апеляційній скарзі на положення ст. 250 КУпАП не може бути прийняте судом до уваги та спростовується комплексним тлумаченням вищезазначених правових норм.

Виходячи з наведеного, у прийнятті апеляційної скарги заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури Горковенка М.В. необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 287, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у прийнятті до провадження Апеляційного суду Рівненської області апеляційної скарги заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури Горковенка М.В. на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути апелянту без розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Рівненської області С.С. Шимків