Справа № 362/3263/16-п
Провадження № 3/362/964/16
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

29.06.2016 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3., с. Карапиші, вул. Дзержинського, буд. 99, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4., смт. Калинівка, вул. Олега Кошового, буд. 30,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 385740 від 09.06.2016 року, ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків щодо виховання свого підопічного ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що призвело до того, що протягом року останній неодноразово самовільно залишав місце проживання, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В суді, даючи пояснення, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який є її підопічним дійсно самовільно залишає місце проживання, однак робить це з власної ініціативи.

Малолітній ОСОБА_2 під час розгляду протоколу пояснив, що він самовільно залишає місце проживання за власним бажанням і ніхто його звідти не виганяє. Також, пояснив, що вдома за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., смт. Калинівка, вул. Олега Кошового, буд. 30, де він постійно проживає разом із ОСОБА_1, створено належні умови для його проживання, а ОСОБА_1 забезпечує його харчуванням і одягом, надає гроші на дрібні кишенькові витрати; ОСОБА_1 з дому його не виганяє і не примушує до проживання за межами їх житла.

Так, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її підопічного, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в повному обсязі, прихожу до таких висновків.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім іншого, ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за якою на ОСОБА_1 складено протокол, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону.

Крім того, обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені у ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладені вище норми законодавства, а також власні пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_2, прихожу до висновку, що в діях особи відносно якої складено протокол відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки не встановлено, що вона будь-яким чином ухилилась або ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого підопічного.

Судом зясовано, що ОСОБА_2 проживає разом із своїм опікуном ОСОБА_1 за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., смт. Калинівка, вул. Олега Кошового, буд. 30, де створено належні умови для проживання малолітнього та опікун забезпечує його харчуванням і одягом, надає гроші на дрібні кишенькові витрати; ОСОБА_1 з дому його не виганяє і не примушує до проживання за межами їх житла.

Під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, що ОСОБА_1 будь-яким видом експлуатує дитину над якою вона здійснює опіку, застосовує до неї фізичні покарання чи інші види покарань, які принижують людську гідність останньої або здійснює свої права опікуна всупереч інтересам підопічного.

Також, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять письмових даних про те, що ОСОБА_1 порушувалось чи порушується право її опікуна на належне батьківське виховання.

Будь-які докази або відомості про те, що ОСОБА_2, звертався за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, правоохоронних органів, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських організацій або безпосередньо до суду, відсутні.

Отже, між діями або бездіяльністю ОСОБА_1 та активними діями її підопічного по самовільному залишенню свого місця проживання, відсутній причинно-наслідковий звязок.

Дії ОСОБА_1 в даному випадку не залежать від умислу чи бажання її підопічного, що могли би призвести до таких наслідків.

Крім того, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено та, у самому протоколі не зафіксовано, що неодноразове залишення ОСОБА_2 місця проживання, здійснено саме у звязку із будь-якими діями або бездіяльністю особи, яка є його опікуном та/або за її сприяння чи підтримки.

Таким чином, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено того факту, що ОСОБА_1 ухилилась або ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого підопічного та є винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та відсутня подія адміністративного правопорушення, прихожу до висновку, що провадження по справі слід закрити.

Пункт 3 частини 1 статті 284 КУпАП передбачає, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) може винести постанову про закриття справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено особою, яка притягалась до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя