Справа № 466/9242/15-п Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 33/783/23/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Г. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року апеляційний суд Львівської області у складі: судді судової палати апеляційного суду в кримінальних справах ОСОБА_1 з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07.12.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Згідно постанови судді Козаков Д.Ю. 13.09.2015 року о 21.30 год., керуючи транспортним засобом марки «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_1 на вул. Угорській, 10 у м. Львові, будучи причетним до ДТП, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомивши органи чи підрозділи міліції.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 07.12.2015р., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122- 4 КпАП України, та закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 07.12.2015 року винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд не повно зясував обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що до ДТП не причетний, оскільки в момент правопорушення 13.09.2015 року з 20.00 год. по 07.00 год. 14.09.2015 року знаходився за адресою м. Львів, вул. Різблярська, 4/4 в квартирі знайомого ОСОБА_5 Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_5 зазначені обставини підтвердив, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Щодо пояснень потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то вони не доводять вини ОСОБА_2, оскільки зазначено неповний номер автомобіля порушника. Окрім цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не бачили державного реєстраційного номера автомобіля порушника.

Свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі не було на місці ДТП.

Покликається на те, що автомобіль Пежо, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в гаражі за адресою м. Львів, вул. Курмановича, 1, є пошкодженим та непридатним до експлуатації з 2010р., а тому він не міг керувати даним автомобілем та залишити місце ДТП 13.09.2015 року. Щодо наявності страхового полісу на автомобіль Пежо ВС 8814 ВМ, то він застрахував автомобіль на спір.

Також Шевченківським районним судом не дано оцінки тій обставині, що у рапорті, складеному 14.09.2015 року інспектором Орищин Р.В. по показах очевидців, зазначено, що транспортний засіб реєстраційним номер НОМЕР_2 здійснив зіткнення та втік з місця ДТП, - передостання буква реєстраційного номеру відрізняється від зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення( ВС 8814 ВМ ВС 8814 ОМ).

Окрім цього, в порушення вимог ст. 245, 280 КУпАП суд не допитав особу, яка знаходилась 13.09.2015 року на місці ДТП у білому бусі ( згідно показів свідка ОСОБА_7М.). Поліція цієї особи не встановила і не відбирала у неї пояснень щодо того чи бачила особа повний реєстраційний номер транспортного засобу, який вчинив ДТП.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від 26.10.2015 року складений з порушенням вимог ст.ст 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.ст. 258, 268, 277 КУпАП України, п. 3.9, п. 3.11, п. 3.20 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України.

В судовому засіданні 13.11.2015 року він подав клопотання про закриття справи на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, однак суд не задовільнив його, хоча в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що він 13.09.2015 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1, був причетний до ДТП та залишив місце події.

Заслухавши ОСОБА_2 в підтримку поданої апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_3 та його представника про законність та обґрунтованість постанови судді, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, дав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги, додавши, що він, не будучи причетним до ДТП, не залишав місця події, а його автомобіль «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_1 у непридатному для експлуатації стані ще з 2010р. Ще в 2013р. він відрізав і продав передню частину автомобіля.

18.03.2016р. в засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не зявився, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином /під розписку/ повідомленим про оголошення перерви у справі, час та місце апеляційного розгляду, а тому, суд вважає за можливе завершити розгляд справи без його участі.

Висновок судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами.

Даними протоколу про адміністративне правопорушення АП2 № 179570 від 26.10.2015 року;

Поясненнями потерпілого ОСОБА_3 в суді першої та апеляційної інстанції про те, що 13.09.2015р. він керував автомобілем «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_3 на вул. Угорській в м. Львові, в якості пасажира в його автомобілі була ОСОБА_6 Раптово в автомобіль під його управлінням вїхав автомобіль ПЕЖО 406 сірого кольору, який вдарив його автомобіль у правий передній бік, в результаті чого його автомобіль винесло на узбіччя, а автомобіль порушника зник з місця пригоди. Проте очевидці ДТП записали номер автомобіля, який було передано працівникам патрульної служби.

Поясненнями свідка ОСОБА_6 в суді першої інстанції про те, що спричинивши ДТП, автомобіль ПЕЖО сірого кольору, залишив місце пригоди. Очевидці ДТП записали номер автомобіля порушника, який ОСОБА_7 надала потерпілому.

Поясненнями свідка ОСОБА_7 в суді першої інстанції про те, що спричинивши ДТП, автомобіль ПЕЖО сірого кольору, з місця пригоди зник. У декількох метрах від місця події стояв припаркований білий бус, з нього вийшов мужчина і назвав номер автомобіля, який вчинив ДТП та залишив місце події. Дану інформацію щодо учасника ДТП в подальшому передали працівникам поліції.

Згідно рапорту інспектора ПС Управління ПС у м. Львові від 14.09.2015р. при виїзді на місце ДТП 13.09.2015р., очевидці ДТП повідомили, що зіткнення здійснив автомобіль ПЕЖО сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, який з місця пригоди втік /а.с.4/.

З долучених до матеріалів справи пояснень ОСОБА_12 вбачається, що 13.09.2015р. учасником ДТП, яка мала місце по вул. Угорській був автомобіль «Пежо» сірого кольору, неповний номерний знак ВС 8814 (а.с. 7).

Допитаний в засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що на час події правопорушення він працював старшим інспектором адміністративної практики УПС МВС у м. Львові. Проводив пошук зниклого з місця ДТП автомобіля по моделі та фрагменту номерного знаку автомобіля (в письмових поясненнях свідків не було зазначено двох останніх букв номера автомобіля). Відповідна пошукова система вказала дані щодо автомобіля ОСОБА_2 «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_1. Під час спілкування з ОСОБА_2, той заперечив будь-яку причетність до ДТП та пояснив, що автомобілем не користується з 2010р. та, відкривши двері гаража, показав, що автомобіль розкомплектований. Відрізаної передньої частини автомобіля не було. ОСОБА_2 виніс свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерний знак та повідомив, що номерну частину кузова автомобіля він теж помилково відрізав, коли відрізав передню частиною автомобіля для здачі на металобрухт. Після цього ними було зроблено відповідний запит та встановлено, що на даний транспортний засіб «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_1 в грудні 2014 р. виписувався поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Допитаний в засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_2 періодично ставив свій автомобіль марки «Пежо 406», реєстраційний номер НОМЕР_4 на стоянці біля церкви «Всіх святих» у м. Львові. В кінці листопада грудні 2014року, коли ОСОБА_2 звертався до нього з проханням допомогти застрахувати автомобіль, то він теж приїжджав на автомобілі «Пежо 406», реєстраційний номер НОМЕР_4, автомобіль був на ходу. В подальшому ОСОБА_10 допоміг оформити ОСОБА_2 страховий поліс на транспортний засіб «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_4, на імя ОСОБА_13

Згідно страхового полісу АІ/ 7491207 на автомобіль «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_1 18 грудня 2014р. виписувався поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів /ас.10/.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Пежо 406», реєстраційний номер. ВС8814ВМ належить ОСОБА_2 /а.с.48/.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що зібраними у справі доказами стверджується винуватість ОСОБА_2 у тому, що він, будучи водієм транспортного засобу, причетного до ДТП, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо розбіжності в передостанній букві номерного знака його автомобіля з даними рапорту, як і відсутність повних даних щодо номера автомобіля в письмових поясненнях свідків /а.с. 48, 4, 6, 7/ правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, враховуючи відповідність моделі, кольору автомобіля та фактично номерного знаку, де похибка могла бути зумовлена обставинами ДТП, раптовістю зникнення автомобіля порушника.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль НОМЕР_5 перебував у непридатному для експлуатації стані ще з 2010р., а відтак не міг бути причетним до ДТП та залишити місце дорожньо-транспортної пригоди, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_10 про те, що звертаючись до нього з проханням оформити страховий поліс, ОСОБА_2 в кінці листопада-грудня приїжджав на автомобілі «Peugeot 406», реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль був на ходу, та даними страхового полісу АІ/ 7491207 на даний автомобіль, який був оформлений 18 грудня 2014р.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, яким не було прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що 13.09.2015р. в час ДТП ОСОБА_2 перебував у нього вдома, а отже, не міг бути на місці ДТП, та вважає, що вони зумовлені бажанням ОСОБА_5 допомогти ОСОБА_2, з яким він перебуває у дружніх стосунках. Крім того, як зазначено вище, покази даного свідка спростовуються зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Порушень процесуальних норм, які б вплинули на законність судового рішення, у справі не допущено.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою відповідно до вимог ст. 256 КУпАП.

При розгляді справи були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, а прийняте судове рішення грунтується на належних доказах.

Підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що ставить питання в апеляційній скарзі ОСОБА_2, немає.

Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, чого ОСОБА_2 виконано не було.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про залишення водієм транспортного засобу ОСОБА_14 на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, є вірним.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 16.03.2015р. залишено без змін постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11.12.2015р., якою ОСОБА_2 було визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП по факту даної дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення, суддею у повній мірі не враховані вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи дані обставини належним чином не були враховані судом. Санкцією ст.122-4 КУпАП передбачені альтернативні види стягнень. Призначаючи стягнення у виді громадських робіт, суд першої інстанції належним чином не врахував обставин справи, особу ОСОБА_2 Вказавши, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, суд по суті, дану обставину не врахував. Крім того, хоча сама обєктивна сторона правопорушення передбачає залишення місця ДТП, суд ці ж по суті обставини врахував, як такі, що впливають на визначення виду стягнення.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що санкцією ст.122-4 КУпАП передбачене альтернативне стягнення у виді штрафу, вважаю, що адміністративне стягнення у виді громадських робіт є надто суворим та не обумовлене достатніми підставами.

Враховуючи викладене, вважаю, що постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07.12.2015р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП слід змінити в частині виду стягнення, обравши таке у виді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Задоволити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07.12.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП в частині накладення стягнення змінити, наклавши на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає двісті пятдесят пять гривень.

В решті цю постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1