Справа № 740/1652/16-п Головуючий у 1 інстанції Пантелієнко В. Г.
Провадження № 33/795/122/2016
Категорія - ст.122-4КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу ІНФОРМАЦІЯ_2, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 255 грн..

Місцевим судом ОСОБА_2 визнано винуватою в тому, що вона, 30 квітня 2016 року, близько 10 годин 50 хвилин, керуючи автомашиною марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул. Подвойського в м. Ніжині залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою місцевого суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди її машина не була пошкоджена, а тому вона не стала викликати страхову компанію. Умислу на скоєння правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення не мала, а з місця пригоди поїхала, бо має двохмісячне немовля яке годує грудьми і зразу після зіткнення автомашин їй зателефонувала її мати та повідомила, що час годувати дитину яка дуже плаче і вона її не може заспокоїти.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та доводів апеляційної скарги вбачається, що вона обґрунтована.

Основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, воно визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виходячи із фабули вказаної норми, можливе лише з прямим умислом.

Як видно із матеріалів справи, жодних шкідливих наслідків від залишення ОСОБА_2 місця пригоди не настало.

Згідно ст. 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Місцевий суд, як видно із оскаржуваної постанови, погодився з твердженням ОСОБА_2, що місце дорожньо-транспортної пригоди вона залишила не маючи умислу на скоєння інкримінованого правопорушення, а лише тому, що механічні пошкодження у іншої автомашини були не значні, свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди вона не заперечує, але мусила терміново їхати до двохмісячної дитини. Також ніким не спростовано, що вона намагалась домовитись з власником другої автомашини про відшкодування шкоди.

Таким чином в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім того, згідно резолютивної частини оскаржуваної постанови, до відповідальності притягнуто не ОСОБА_2, а ОСОБА_3, що не відповідає обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року щодо неї скасувати, а провадження по справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1