АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ІгнатовР.М., при секретарі судового засідання Богацькій М.М.,

за участі:

особи, яку притягнено до відповідальності за КУпАП - ОСОБА_2,

захисника − ОСОБА_3,

потерпілого − ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2016, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2016 та прийняти нову, якою провадження закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції розглянув справу необ'єктивно та упереджено, що в результаті призвело до прийняття помилкового рішення. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджується доказами виходячи з наступного

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не досліджував схему ДТП, не дав оцінку даним що містяться в ній, не оцінив інші докази справи, оскільки не врахував того факту, що перехрестя на якому сталася ДТП є регульованим. Згідно складеного протоколу АП1 № 878697 ОСОБА_2 інкримінується наступне порушення:на перехресті рівнозначних доріг не надала дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, чим порушила п. 2.3 б) та п. 16.12 ПДР. Однак, на думку апелянта жодного пункту, що регламентує її дії при проїзді регульованого перехрестя (п. 16.5-16.10 ПДР) вона не порушила. А тому висновок суду першої інстанції про доведеність її вини в порушенні пункту 16.12 ПДР, який регламентує дії водія при проїзді нерегульованого перехрестя, є помилковим.

Окремо апелянт зауважує, що в оскаржуваній постанові суд прямо не вказав про те, який саме пункт ПДР на його думку було порушено в даній дорожній ситуації.

Також ОСОБА_2 вважає, що судом в мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 05.04.2016 суд безпідставно вказав про те, що її вина у ДТП підтверджується схемою ДТП та поясненнями ОСОБА_4, пояснення якого за змістом були ідентичними ОСОБА_2 та даним, що містяться в схемі ДТП.

Згідно постанови суду першої інстанції, яка базується на протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №878697 від14.02.2016, ОСОБА_2 14.02.2016 о 17.10 год., на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Тимошенка, 3 у м. Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не надала перевагу в русі автомобілю, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н. НОМЕР_2, в результаті вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п. 2.3-6, 16.12 ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та її захисника, які підтримали подану апеляцію та просили суд її задовольнити, думку потерпілого, який заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та вважав за необхідне залишити без змін постанову суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що подана апеляція підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В пункті 24 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, Пленум ВСУ звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників, зазначивши, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП. До того ж зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте цих вимог закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 дотримано не було, внаслідок чого він прийшов до хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Так, у відповідності до п.16.1. ПДР України, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

Як достатньо вбачається зі схеми ДТП, а також підтверджується поясненнями учасників події, яка мала місце 14.02.2016, апелянт вірно обґрунтовує апеляційну скаргу вказуючи, що перехрестя, де відбулось ДТП було регульованим, виходячи з наявності 2-ох світлофорів. Отже, висновок суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_2 п.16.12. ПДР України є хибним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, враховуючи дорожню обстановку (а.с. 12), а також пояснення учасників ДТП, які вказали, що вони обоє рухались на зелене світло, яке для них горіло одночасно, зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 рухалась в своїй смузі руху і жодних перевлаштувань не робила , а ДТП сталося в її полосі руху , що підтверджується схемою ДТП, суд виходить з принципу доведеності вини поза розумним сумнівом, висвітленого в Рішенні ЄСзПЛ від 14.02.2008 «Кобець проти України», та вважає за необхідне провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, виходячи з того, що у відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, у діях ОСОБА_2 відсутня основна ознака складу адміністративного проступку − протиправність діяння. А отже, оскільки матеріали справи містять докази невинуватості ОСОБА_2, то постанова судді Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2016 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 247, 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2016, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., − скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копія повного рішення по скарзі на постанову протягом трьох днів надсилається особі щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/599/2016

Категорія: ч.124 КУпАП