АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/297/16 Головуючий у І-й інстанції - Лила В.М.
Справа № 183/1744/16 п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах вказаних в оскаржуваній постанові, ОСОБА_2 18 березня 2016 року керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота) та на вимогу працівника поліції, відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку для встановлення стану алкогольного спяніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2, 06 травня 2016 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції. Просить змінити захід адміністративного стягнення в постанові судді першої інстанції на стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на громадські роботи на строк від 40 до 50 годин. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_2 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що дана постанова є незаконною із за суворості призначеного адміністративного стягнення. Вказує на те, що Після зупинки працівниками поліції ОСОБА_2, останній надав їм свої документи. Також суд не врахував особу ОСОБА_2, оскільки на його утриманні знаходиться двоє дітей, один з яких неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, а його дружина перебуває на обліку в КЗ «Новомосковська центральна міська лікарня».

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Вказав що зазначене в апеляційній скарзі те, що він підписав там протокол в стані схвильованості не відповідає дійсності, так як це є опискою адвоката який йому складав скаргу. Все інше зазначене дійсне. Додав, що він не зловживає алкоголем так як хворіє. В протоколі зазначена дата і час не співпадає з дійсною датою, так як це було 17 березня 2016 року. Причин його зупиняти у поліцейського не було. Що протокол був складений він не знав, ніяких свідків при цьому не бачив. Від керування автомобілем його ніхто не відсторонював. Огляд його на стан спяніння з використанням спеціальних технічних засобів у присутності свідків поліцейський йому не пропонував.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови дійшов наступного висновку.

Апеляційний суд, враховуючи позицію ОСОБА_2, яка зводиться до його відсутності в суді першої інстанції при розгляді справи, а також відсутність будь-яких фактичних даних у матеріалах справи, які б прямо свідчили про повідомлення останнього належним чином про час та місце слухання справи, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя, приходить до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та, вважає необхідним задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не зясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан спяніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У ч. 5 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи на стан спяніння проведений із порушенням чинного порядку визнається недійсним.

У протоколі про адміністративне правопорушення і матеріалах справи відсутні будь-які данні стосовно того, яким саме чином були встановленні явні ознаки спяніння ОСОБА_2, як і відсутні дані того, що поліцейським пропонувалося встановити наявність ознак спяніння за допомогою застосування спеціальних технічних засобів.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував свою винуватість, пояснював, що дата зазначена в протоколі не співпадає з фактичною датою події. Свідків не було. Огляд на стан спяніння з використанням спеціальних технічних засобів йому не пропонували, від керування автомобілем ніхто не відсторонював, так як він не був в стані спяніння.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 266 КУпАП, соби, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_2 від керування автомобілем.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5, які знаходяться в матеріалах справи, останні засвідчили факт, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння в лікарні. Із пояснень даних свідків не вбачається, що ОСОБА_2 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння та те, що водію запропоновано було огляд на стан спяніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Жодних інших даних з яких можна було б дійти висновку про дотримання працівниками поліції порядку передбаченого ст. 266 КУпАП у поясненнях не викладено.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 працівником поліції було запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоровя, в свою чергу на місці зупинки за допомогою спеціально технічних засобів, як це передбачено Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.09.2009 N 400/666 та ст. 266 КУпАП, огляд на встановлення стану алкогольного спяніння запропоновано пройти не було.

З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги ч.1 ч. 5 ст. 266 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан спяніння було проведено з істотними порушення, що є підставою для визнання встановленого факту відмови недійсним.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не взяті вказані обставини до уваги, оскільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення передбачені ст.130 КУпАП, не враховано, що при ухиленні водія від огляду, відповідні ознаки спяніння не підтвердженні і не зафіксовані окрім протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд констатує, що в протоколі про адміністративне правопорушення міститься суттєві протиріччя, а саме виправлення дати складання протоколу, що ставить його походження під сумнів. Тому суд першої інстанції, повинен був повернути зазначений протокол про адміністративне правопорушення для усунення недоліків, оскільки на стадії апеляційного розгляду, цього здійснити не має можливості.

Таким чином, з вказаних обставин, зясувати і усунути наявні суперечності в апеляційній інстанції не надається можливим, що на підставі наявних доказів позбавляє апеляційний суд встановити наявність або відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 124 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували наявність ознак спяніння, запропонування водію огляд з використанням спеціальних технічних засобів, відсторонення його від керування автомобілем, встановлення дати події, що унеможливлює дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, відносно якої складено протокол.

За таких обставин, апеляційний суд, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 тлумачить на користь останнього, а відтак вважає постанову місцевого суду необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, знайшли своє підтвердження доводи в апеляційній скарзі щодо порушення прав ОСОБА_2 в суді першої інстанції, оскільки розгляд справи було проведено без його участі і його належним чином про слухання справи не повідомлено.

За таких обставин ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є грубим порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що справу суд першої інстанції, розглянув із порушення вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази наявні у справі ретельно не були перевірені, відповідно до ст. 252 КУпАП, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов хибного висновку, визнавши доведеною провину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, вважаю необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову судді першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області : -підпис- ОСОБА_1

Згідно з ориігналом

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області : ОСОБА_1