АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/429/2016 Постанова винесена суддею Оздобою М.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Рівненської області, громадянина України, працюючого водієм в ТОВ «Юридична Компанія «Імперія Де Юро» проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно постанови, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 28 листопада 2015 року о 23 год. 14 хв. по бул. Ак. Вернадського в м. Києві ОСОБА_2, керував автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити постанову суду в частині накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік на такий вид стягнення, як штраф.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду справи суд відступив від принципів повноти і об'єктивності судового розгляду та не з'ясував обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, не відібрав у нього пояснення щодо правопорушення, що призвело до упередженої оцінки доказів та неправомірного ухвалення рішення.

Зокрема зазначає, що в порушення норм КУпАП, справа була розглянута без його участі і він був позбавлений можливості надати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, чим було порушено його право на захист. При цьому, в постанові суду зазначено, що про час та місце розгляду справи вінбув неодноразово повідомлений належним чином, однак дані обставини не відповідають дійсності, оскільки, лише 28.02.2016 року він отримав одне судове повідомлення про час та день судового засідання на 29.01.2016 року, та відразу ж звернувшись до місцевого суду дізнався, що позбавлений права керування транспортними засобами.

Також суд, приймаючи рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в постанові вказав, що прийняв при цьому до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, однак у матеріалах справи та тексті постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися, а у матеріалах справи не міститься доказів, які б підтверджували його місце роботи, фах, характеристику особи, дані про систематичне порушення ним порядку користування цим правом.

При цьому звертає увагу на те, що вінпрацює водієм у ТОВ «ЮК «Імперія Де Юро», і дана робота є дуже відповідальною та пов'язана з поїздками в інші місцевості, з постійним перебуванням за кермом, та є основним ієдиним джерелом доходів йогородини, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами позбавляє йогота його родину доходу, що призведе до втрати нормальних життєвих зв'язків.

Крім цього, судом не буловраховано його повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному, а також те, що до адміністративної відповідальності він притягується вперше та врезультаті вчинення ним адміністративного правопорушення тяжких наслідків не настало.

Тому, на думку апелянта, вказане адміністративне стягнення є надто суворим та таким, що не відповідає особі правопорушника.

Також ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, як пропущений з поважних причин. В обґрунтування поважності причин пропуску строку посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про день та час слухання справи у суді та відповідно йому не було відомо про прийняте судом рішення, яке він отримав лише 02.03.2016 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Справа призначалась до апеляційного розгляду на 06.04.2016 року та 15.04.2016 року, однак, ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщеним про день та час слухання справи, до суду апеляційної інстанції не з'явився, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, вина ОСОБА_2 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, підписаному свідками та самим ОСОБА_2, який визнав свою вину та погодився пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» (а.с. 1), даними щодо результатів використання приладу «Драгер» та акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до яких у ОСОБА_2 було виявлено 0,63 ‰ алкоголю, з результатами яких він погодився (а.с. 2, 3).

Крім того, ОСОБА_2 не заперечує свою провину у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про суворість накладеного на нього стягнення, то вони є безпідставними.

Відповідно до ст. 30 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вчинив порушення п. 2.9 (а) ПДР України, яке є грубим, оскільки керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння ставить в небезпеку не тільки особу, яка керує транспортним засобом, а й інших учасників дорожнього руху.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, яке є грубим, особи правопорушника та інших обставин, що впливають на відповідальність особи та застосування щодо цієї особи певного виду адміністративного стягнення.

Отже, до ОСОБА_2 обґрунтовано був застосований такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки воно є необхідним з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Що стосується доводів апелянта про порушення його прав під час розгляду справи через неналежне його повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції, то вони не лише не відповідають матеріалам справи, в яких наявні дані про неодноразове направлення судом повісток про виклик ОСОБА_2 у судові засідання, які повернулись до суду з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання, що свідчить про свідоме небажання ОСОБА_2 їх отримувати, але й в даному випадку не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність ОСОБА_2 у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність його вини у вчиненому правопорушенні та на правильність накладення адміністративного стягнення.

Щодо посилань апелянта на те, що раніше він не притягувався до адміністративної відповідальності, то останнє знайшло своє відображення в кваліфікації дій ОСОБА_2 саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП та само по собі не є підставою для пом'якшення накладеного на нього стягнення.

Посилання апелянта й на те, що керування автомобілем пов'язано з його роботою і така діяльність є єдиним і основним джерелом доходу його сім'ї, при тому, що останнє і жодним чином не підтверджено, не виключає можливість застосування наведеного адміністративного стягнення та, з урахуванням особи ОСОБА_2, не свідчить про можливість застосування до нього іншого виду стягнення.

За таких обставин підстав для зміни ОСОБА_2 виду адміністративного стягнення на більш м'який, апеляційний суд не вбачає, а інших переконливих доводів про необхідність пом'якшення накладеного виду адміністративного стягнення, які б за своїм змістом спростовували висновки суду першої інстанції, в апеляції не наведено.

За викладеним, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її зміни - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.