АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/203/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: захисника-адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в ЗАТ «Промтехніка» менеджером, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на десять років без оплатного вилучення транспортного засобу,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на десять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Судом першої інстанції було встановлено, що 30.07.2013 року о 02 годині 15 хвилин по вул. Тепличній Дніпропетровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_4 втретє на протязі року керував автомобілем «Мерседес Бенз» державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, але в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився на вимогу працівника міліції від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану спяніння, чим скоїв правопорушення передбачене ст. 130 ч.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, 13 квітня 2016 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою змінити адміністративне стягнення на штраф у розмірі встановленому на розсуд суду. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для оскарження постанови.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку адвокат вказує, що він був пропущений з поважної причини в звязку з тим, що ОСОБА_4 не було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляд у справи. Копію постанови від 27.07.2013 року було отримано лише 31.03.2016 року та до того часу ОСОБА_4 про неї не знав.

В апеляційній скарзі адвокат вказує, що постанова суду є необґрунтованою, яка не відповідає матеріалам справи та такою, що прийнята із порушенням процесуальних норм.

При цьому адвокат зазначає, що працівниками ДАІ було запропоновано пройти освідування з порушенням. Оскільки спочатку перед направленням на медичне освідування особі пропонують пройти огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу.Та в разі незгоди особі пропонують пройти освідування у відповідному закладі. Проте на місці не було запропоновано пройти освідування.

Захист також наголошує на тому, що ОСОБА_4 не було попереджено про розгляд справи, в звязку з чим було порушено його права передбачені ст. 268 КУпАП. Та в звязку з тим, що він був відсутній у судовому засіданні, був позбавлений можливості подати документи характеризуючи його особу, в звязку з чим адміністративне стягнення було накладено з порушенням вимог ст. 33 КУпАП.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, підтримав свою апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи та просив ї задовольнити. Зазначив, що про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_4 стало відомо від працівників поліції, які зупинили його, лише в 2016 році. ОСОБА_2 отримання копії постанови, він одразу її оскаржив. По суті апеляційної скарги особливу увагу звернув на недотримання працівниками ДАІ вимог ст.266 КУпАП та на порушення судом першої інстанції прав правопорушника. Уточнив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову та провадження закрити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши особу, яка подала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, при цьому апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 294 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено крім інших також захисником.

Згідно до ст. 268 КУпАП, суд наділений правом розглянути справу у відсутність особи лише при наявності достатніх даних, про її неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 суд належним чином не повідомив про розгляд справи, який відбувся 27 серпня 2013 року. В матеріалах справи знаходиться повістка ОСОБА_4 про час, дату та місце розгляду справи, однак відсутнє підтвердження того факту, що він її отримав.

З врахуванням приведених обставин апеляційний суд дійшов безсумнівного висновку, що строк на оскарження постанови був пропущений з поважної причини і підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що районним судом, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не зясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан спяніння проводиться працівником міліції із застосуванням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків.У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

У ч. 5 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи на стан спяніння проведений із порушенням чинного порядку визнається недійсним.

Під час перегляду матеріалів справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що вищевказані доводи апеляційної скарги адвоката є обґрунтованими.

Так з наявних матеріалів справи, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 945582 від 30.07.2013 року; рапорту працівника міліції ОСОБА_5; письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного спяніння. Жодних інших даних з яких можна було б дійти висновку про дотримання працівниками ДАІ порядку передбаченого ст. 266 КУпАП у поясненнях не викладено. (а.с.3-6)

Тобто, з наведеного вбачається, що ОСОБА_4 працівником ДАІ було запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоровя, в свою чергу на місці зупинки за допомогою спеціально технічних засобів, як це передбачено Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.09.2009 N 400/666 та ст. 266 КУпАП огляд на встановлення стану алкогольного спяніння запропоновано пройти не було.

Крім того з письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що свідки не вказують про те, що у ОСОБА_4 наявні ознаки алкогольного спяніння та вказані пояснення є аналогічними за своїм змістом.

З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги ч. 5 ст. 266 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан спяніння було проведено з істотними порушення, що є підставою для визнання встановленого факту відмови недійсним.

Судом першої інстанції при винесенні рішення безпідставно не взяті вказані обставини до уваги, оскільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення передбачені ст.130 КУпАП, судам обовязково слід враховувати те, що якщо водій ухилився від огляду, то відповідні ознаки спяніння повинні бути зафіксовані крім протоколу про адміністративне правопорушення ще в інших доказах (поясненнях свідків), і ці обставини повинні бути підтвердженими доказами, дослідженими в суді.

Таким чином, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що справу місцевий суд розглянув із порушення вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази наявні у справі ретельно не були перевірені, відповідно до ст. 252 КУпАП, внаслідок чого районний суд дійшов хибного висновку, визнавши провину ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами захисника про порушення прав правопорушника в суді першої інстанції, оскільки розгляд справи було проведено без участі особи відносно якої було складено матеріал ОСОБА_4, що також є підставою для скасування постанови суду.

За таких обставин ОСОБА_4 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є грубим порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції від 27 серпня 2013 року підлягає безумовному скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисника-адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Поновити строк захиснику-адвокату ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2013 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

ПостановуДніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2016 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на десять років без оплатного вилучення транспортного засобу скасувати, а провадження в даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2