Справа № 565/645/16-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Кузнецовськ

Суддя Кузнецовського міського суду Рівненської області Ковтунович М.І., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України (НОМЕР_1, ідентифікаційний номер картки платника податків НОМЕР_2), заступника генерального директора ТОВ «Фірма «Скорпіо Лімітед», проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст.41 ч.7 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Заступником генерального директора ТОВ «Фірма» Скорпіо Лімітед» ОСОБА_1 станом на 12.04.2016р. допущено порушення встановлених законом гарантій щодо працівників, які залучаються до виконання обовязків, передбачених Законом України «Про військовий обовязок і військову службу», а саме, в порушення вимог норми ст.119 ч.3 КЗпП України за працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не збережено та не виплачено середнього заробітку з 01.01.2016р. по 12.04.2016р.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою винність у вчиненні порушення не визнала повністю. З її пояснень слідує, що за своєю посадою вона відає, в тому числі, й вирішенням питань щодо збереження середнього заробітку за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації. До 31.12.2015р. вищезазначеним працівникам проведено виплату такого заробітку. У звязку із набранням чинності з 01.01.2016р. норми ст.119 ч.3 КЗпП України в новій редакції, не передбачено компенсації із бюджету зазначеного середнього заробітку. ОСОБА_1 розуміє норму ст.119 ч.3 КЗпП України так, що підприємство у визначених випадках зберігає за працівником місце роботи, посаду і середній заробіток, але проводити виплату такого середнього заробітку не зобовязане. Збереження середнього заробітку і виплата такого заробітку це різні поняття. ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку під збереженням середнього заробітку розуміється те, що при поверненні такого працівника на роботу йому має бути надалі забезпечена заробітна плата не нижче вказаного середнього заробітку. Посилалася також, що звернулися у компетентні інстанції для отримання розяснень законодавства з цих питань, але змістовних відповідей не отримано. У разі отримання розяснень про обовязок підприємства проводити виплату середнього заробітку із 01.01.2016р., ці кошти будуть виплачені зазначеним працівникам.

Працівники ТОВ «Фірма» Скорпіо Лімітед» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були призвані на військову службу під час мобілізації. У копіях наказів від 16.03.2015р. №16-01/03-15 та від 10.03.2015р. №10-01/03-15 про їх, відповідно, увільнення від роботи на період військової служби у звязку з частковою мобілізацією зазначено, в тому числі, й про збереження середнього заробітку на період служби, але не більше року.

Нормою ст.119 ч.3 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

При системному аналізі наведеної норми, в тому числі, співвіднісши її зміст із нормою ст.119 ч.1 КЗпП України суд приходить до висновку, що гарантія працівнику, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, у виді збереження середнього заробітку на підприємстві (і за іншим місцем, де вони працювали на час призову) означає гарантування необхідності здійснення виплати такому працівнику середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час призову. Суд не вбачає підстав для звуженого тлумачення змісту цієї норми, як такої, що регламентує тільки забезпечення збереження розміру середнього заробітку за працівником, який повернувся на роботу після звільнення в запас.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 ч.7 КУпАП доводиться протоколом про адміністративне правопорушення, актом перевірки №08А/04-3, та дослідженими в суді письмовими доказами (копії наказів, відомостей щодо заробітної плати).

Суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.41 ч.7 КУпАП. Тому, приймаючи до уваги характер вчиненого діяння, зважаючи на ступінь суспільної шкідливості проступку, слід піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.41 ч.7 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 ч.7 КУпАП і піддати її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору до Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Відповідно до ст.307 ч.1, ст.308 ч.2 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, при здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний розмір штрафу 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Суддя: М.І.Ковтунович