АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/242/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року суддя апеляційного суду Харківської області Зубков Л.Я. за участю правопорушника ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 розглянув в судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року.

Цією постановою закрито провадження у справі щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, за закінченням строку накладання на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі суддя, водночас, визнав встановленим наявність в діях ОСОБА_1, складу вказаного адміністративного правопорушення за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка полягала в тому, що 7 жовтня 2015 року, приблизно о 00:10 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Пушкінській в м. Харкові, при зміні напрямку руху в районі буд. № 51, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не впевнився що це буде безпечним, у зв'язку з чим допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову судді змінити, виключити з мотивувальної частини постанови вказівку про наявність його вини у правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, та доповнити її посиланням на те, що це правопорушення вчинив водій автомобіля «Mitsubishi Lanser» ОСОБА_3 внаслідок невідповідності дій останнього п.п. 10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, що, на думку ОСОБА_1 і стало причиноюдорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а про причини свого неприбуття не повідомив, у зв'язку з чим справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була розглянута у відсутності ОСОБА_3

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку апеляційної скарги та перевіривши доводи апеляційної скарги, підстав до її задоволення не вбачаю.

Заперечуючи свою провину в дорожньо-транспортній пригоді водій ОСОБА_1 в процесі розгляду справи судом першої інстанції ініціював призначення автотехнічної експертизи з питань щодо відповідності дій кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди Правилам дорожнього руху України, причини зіткнення транспортних засобів та наявності у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути зіткнення.

Зі змісту дослідницької частини експертного висновку № 12809 від 26.02.2016 року вбачається, що суттєве значення для вирішення постановлених перед експертом запитань має механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди на стадії зближення транспортних засобів.

Оскільки пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо цього містили суттєві протиріччя, усунути які експертним шляхом не уявлялося за можливе, про що зазначено в експертному висновку, то подальше дослідження проводилось експертом по двом варіантам, виходячи з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1, відповідно.

Зокрема, згідно пояснень водія ОСОБА_3, зіткнення транспортних засобів сталося після того, як він почав маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_1, який почав пригальмовувати, але потім шпарко змінивши напрямок руху ліворуч, створив йому перешкоду в русі.

За таких обставин розвитку події, експерт зазначив, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Renault Trafic» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди, а водій автомобіля «Mitsubishi Lanser» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а питання про те, чи мав він технічну можливість запобігти зіткненню та чи вбачається в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди, - вирішити експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо.

Водій ОСОБА_1, у свою чергу, стверджував, що навпаки, він першим почав здійснювати маневр зміни напрямку руху ліворуч, коли автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 ще рухався позаду його транспортного засобу.

За таких умов, як зазначено експертом, в діях водія автомобіля «Renault Trafic» ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися б, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а дії водія автомобіля «Mitsubishi Lanser» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 13.1 цих Правил і знаходилися в причинному зв'язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, пояснення водія ОСОБА_1 щодо механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди на стадії зближення транспортних засобів не були послідовними та стабільними.

Зокрема, посилання ОСОБА_1 на те, що на момент початку здійснення маневру зміни напрямку руху ліворуч автомобіль під керуванням ОСОБА_3 рухався позаду його транспортного засобу, - не узгоджується з первинними поясненнями ОСОБА_1 на місті пригоди, зі змісту яких вбачається, що на момент виникнення для нього небезпеки для руху, автомобіль під керуванням ОСОБА_3 вже рухався по зустрічній смузі руху.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що приступаючи до здійснення маневру зміни напрямку руху ліворуч з виїздом на полосу зустрічного руху він не звернув уваги на те, чи не створить перешкоди водію ОСОБА_3, оскільки вважав що автомобіль під керуванням останнього знаходиться позаду на значній відстані від його транспортного засобу.

Але, п.10.1 Правил дорожнього руху України вимагає від водіїв транспортних засобів перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, а невідповідність дій водія ОСОБА_1 цій вимозі Правил дорожнього руху України за варіантом пояснень водія ОСОБА_3 щодо обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, констатована експертом. Отже, вищенаведені доводи ОСОБА_1 на обґрунтування своєї позиції захисту не спростовують правильності рішення судді щодо закриття провадження у справі відносно нього на підставі п.7 ст. 247 КУпАП - за закінченням передбаченого ст. 38 цього Кодексу строку накладення адміністративного стягнення.

В той же час, у розумінні ст. 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення провадиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та у відношенні особи, щодо якої цей протокол був складений.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_3 не складався.

Тому постановка ОСОБА_1, питання про констатацію вини ОСОБА_3 у правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП суперечить вказаному положенню Закону.

До того ж, безперечних доказів наявності в діях ОСОБА_3 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди, - матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2894 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за закінченням строку накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя -