АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі:

Головуючого-судді Коваль С.М.

за участю:

прокурора Колби І.О.

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвокатів Шрама О.В., Скиданова К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шрама О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року,

В с т а н о в и в:

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Згідно постанови суду, наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 102о/с від 27.10.2011 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 45/ОС-14 від 22.04.2014 року ОСОБА_1 звільнено з даної посади за власним бажанням.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування, повинен був подати за останнім місцем роботи, а саме до управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, до 01 квітня 2015 року декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік. Разом з тим, ОСОБА_1 без поважних на те причин подав декларацію лише 22 червня 2015 року, чим допустив порушення вимог фінансового контролю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Так, адвокат зазначає, що постанова суду ухвалена на підставі доказів, одержаних незаконним шляхом, оскільки перевірка щодо додержання вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції проведена прокуратурою за відсутністю на це правових підстав. Також адвокат посилається на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, зазначаючи, що ОСОБА_1 своєчасно виконав вимоги ст. 12 Закону України "Про запобігання і протидії корупції", подавши декларацію за останнім місцем роботи 01 квітня 2015 року. Крім того, в апеляційній скарзі захисником зазначається про те, що на момент постановлення рішення судом першої інстанції закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, оскільки службовим особам прокуратури було відомо про факт неподання ОСОБА_1 декларації за 2014 рік ще 03 червня 2015 року.

На апеляційну скаргу захисника прокурором подано заперечення, в яких прокурор просить постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення як безпідставну.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників Шрама О.В. та Скиданова К.В., які підтримали апеляційну скаргу, підтвердили її доводи та просили задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін постанову суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до пункту 2 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб'єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Згідно з статтею 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадові особи юридичних осіб публічного права, які одержують заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, що додається до цього Закону.

Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання декларації тягне за собою адміністративну відповідальність.

Як вбачається з постанови, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд зазначив, що ОСОБА_1, будучи до 22 квітня 2014 року особою, уповноваженою на виконання функцій держави, після звільнення, в порушення вимог ст. 12 Закону України "Про запобігання і протидію корупції", не подав своєчасно, а саме до 1 квітня 2015 року, до управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік. Фактично декларація була подана ОСОБА_1 лише 22 червня 2015 року.

Зазначені обставини були встановлені судом першої інстанції, виходячи з даних, які містяться в наступних доказах:

протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 176-2 КУпАП, складеному 01 грудня 2015 року заступником прокурора Київської області щодо ОСОБА_1;

копіях наказів голови Державної пенітенціарної служби України про призначення та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 102о/с від 27.10.2011 року та № 45/ОС-14 від 22.04.2014 року відповідно);

матеріалах перевірки, проведеної прокуратурою Київської області, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання ОСОБА_1 за останнім місцем роботи декларації за 2014 рік; зокрема, у листі управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 09 листопада 2015 року на ім'я прокурора прокуратури Київської області, з якого вбачаться, що ОСОБА_1 подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік - 22 червня 2015 року;

поясненнях свідка ОСОБА_4, до повноважень якої входить формування та ведення особових справ працівників управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, яка пояснила, що декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_1 передав їй для долучення до особової справи 22 червня 2015 року, після того як прокуратурою було проведено перевірку особових справ осіб, які звільнилися, та її керівник ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_1 і повідомив про вказані обставини. Також ОСОБА_4 в своїх поясненнях категорично заперечила той факт, що декларація ОСОБА_1 передавалася їй 01 квітня 2015 року, як він про це зазначав у своїх поясненнях;

поясненнях свідка ОСОБА_5, в.о. начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, який підтвердив, що після проведеної 18 червня 2015 року прокуратурою перевірки, він зателефонував ОСОБА_1 та попередив про наслідки неподання декларації у встановленому законом порядку;

поясненнях свідка ОСОБА_6, начальника відділу по роботі з персоналом управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, який вказав, що працівниками підпорядкованого йому відділу на запит прокуратури було підготовлено довідку про те, що ОСОБА_1 подав декларацію за 2014 рік - 22 червня 2015 року.

Вказані докази належним чином досліджені та оцінені судом. Вони в повному обсязі узгоджуються між собою та не містять суперечностей. Більше того, жоден із вказаних доказів будь-якої критики щодо його змістовного наповнення з боку сторони захисту в апеляційній скарзі не зазнав.

Показання ОСОБА_1 про невинуватість у вчиненні правопорушення судом правильно оцінені виключно як спосіб уникнення від відповідальності, так як вони не підтверджуються будь-якими іншими об'єктивними даними. Крім того, навіть самі по собі посилання ОСОБА_1 на те, що він склав та подав декларацію за 2014 рік 01 квітня 2015 року не спростовують його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки згідно вимог ст. 12 Закону України «Про запобігання і протидію корупції» декларація за минулий рік подається суб'єктом декларування до 01 квітня, тобто останнім днем подачі є 31 березня відповідного року, а не 01 квітня, як помилково зазначає ОСОБА_1

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вид та розмір стягнення, накладеного судом на ОСОБА_1, в повному обсязі відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що могло б бути підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено, а доводи апеляційної скарги з цього приводу апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, не заслуговують на увагу посилання захисника на те, що органом прокуратури незаконним шляхом отримано докази у справі про адміністративне корупційне правопорушення.

Відповідно до розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», на даний час є чинним Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" в частині положень щодо фінансового контролю.

Фінансовий контроль за своєю правовою природою є заходом запобігання та протидії корупції. В свою чергу, згідно ст. 5 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" органи прокуратури України є тими органами, які здійснюють заходи щодо запобігання і протидії корупції в межах повноважень, визначених Конституцією України. Згідно вимог Закону України "Про запобігання корупції" органи прокуратури також є спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції. В розумінні ст. 121 Конституції України здійснення прокурором перевірок в межах справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, є засобом забезпечення дотримання законності у сфері діяльності органів та посадових осіб, щодо яких здійснюється прокурорський нагляд.

Таким чином, прокуратурою Київської області проведено перевірку щодо дотримання ОСОБА_1 вимог фінансового контролю в межах компетенції, визначеної законом, а отже рішення судом першої інстанції щодо ОСОБА_1 постановлено на підставі доказів, отриманих законним шляхом.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_1, оскільки він своєчасно виконав вимоги ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", подавши декларацію за 2014 рік 01 квітня 2015 року, по-перше, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, та по-друге не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, матеріалами справи встановлено, що декларація ОСОБА_1 подана 22 червня 2015 року, а не 1 квітня 2015 року, як це зазначає захисник. Разом з цим факт подачі декларації 1 квітня 2015 року, у разі його доведення, також не міг би свідчити про те, що ОСОБА_1 не допущено порушень вимог закону. Абзацом другим ч. 1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" визначено термін за якими у особи, яка звільнилася, зберігається обов'язок подавати декларацію. Таким терміном є один рік після звільнення. Також зазначеною нормою закону встановлено, що така декларація подається в порядку, визначеному цим Законом, тобто відсилає до абзацу цієї статті, де вказано, що декларація подається до 1 квітня, а отже останнім днем подачі декларації є 31 березня відповідного року.

Що стосується тверджень апелянта про закінчення строків накладення стягнення у даній справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, факт несвоєчасної подачі ОСОБА_1 декларації було виявлено прокуратурою Київської області 18 листопада 2015 року, а саме, в день отримання листа із управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 09 листопада 2015 року, в якому містилася інформація про те, що ОСОБА_1 подав декларацію 22 червня 2015 року.

Таким чином, на момент постановлення судом рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, пов'язаного з корупцією, та накладення на нього стягнення за вчинення цього правопорушення, строки, передбачені ч. 3 ст. 38 КУпАП, не сплинули.

Щодо посилань апелянта в підтримання своїх доводів на те, що службовим особам прокуратури було відомо про факт неподання ОСОБА_1 декларації ще 03 червня 2015 року, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 був визнаний судом винним не у неподанні декларації, а у несвоєчасному поданні, тому і строки накладення стягнення слід обраховувати саме з моменту виявлення такої несвоєчасності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Шрама О.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Шрама О.В. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: С.М. Коваль