АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/270/16 Головуючий у І-й інстанції - Щербина О.О.
Справа № 185/2820/16 -п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Херсона, громадянки України, працюючої вчителем географії у Межиріцький НВК ім.. ОСОБА_3, ІНН НОМЕР_1, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

Визнано винною в вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_2 визнано винною в вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

За висновком суду першої інстанції, ОСОБА_2, будучи депутатом Межиріцької сільської ради Дніпропетровської області 09.07.2015 року на засіданні депутатів 54 сесії 6 скликання, у порушення вимог ст.ст.1,3,28 Закону України «Про запобігання корупції», ст.12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.1, ч.3 ст.8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, шляхом особистого голосування під час прийняття депутатами сільської ради рішення № 396-54/VI, яким було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність своєму чоловікові ОСОБА_4

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 просить постанову судді першої інстанції скасувати а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що постанова прийнята внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Земельна ділянка площею 0,21 га, ще у 1994 році передана у приватну власність ОСОБА_4 та фактично їм використовується. У звязку зі змінами у земельному законодавстві, ОСОБА_4 приводить документи на власну земельну ділянку в стан, відповідно до діючого законодавства. Рішення щодо розробки технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки прийнято ще 29.03.2012 року, рішення щодо внесення до нього змін 27.11.2013 р. відповідно. Вказує на те, що рішення від 09.07.2015 року лише дублює прийняте 27.11.2013 року рішення та лише вносить зміни до рішення, яке прийнято 29.03.2012 р. в частині зміни видів документації із землеустрою. Отже рішенням сільської ради від 09.07.2015 року не вирішувалось питання про надання чоловіку ОСОБА_2 земельної ділянки, а лише прийнято рішення про внесення змін до раніше прийнятого рішення. Вказує на те, що на сесії сільської ради, ОСОБА_2 своїм голосом не могла вплинути на результати голосування.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_5, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, думку прокурора Мануйленко І.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги дійшов наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, стосовно того, що постанова судді першої інстанції прийнята внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до ч. 2 ст.172-7 КУпАП адміністративна відповідальність за цією статтею виникає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно п.п. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» народні депутати, у тому числі сільських рад, є субєктами, на яких поширюється дія цього Закону.

За вимогами п. 3 та п.4 ч.1 ст. 28 вказаного Закону, зазначені вище особи, зобовязані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів та вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

За визначенням цього Закону, реальний конфлікт інтересів- суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ч.1 ст.1 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу від 09 липня 2015 року, на порядок денний було винесено питання про внесення змін до рішень Межирицької сільської ради «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у звязку зі змінами в земельному законодавстві в частині зміни виду документації на «проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_4, відповідно до якого, депутати Межирицької сільської ради, у тому числі депутат ОСОБА_2, яка є субєктом на яку поширюється дія вказаного вище Закону, і яка є дружиною ОСОБА_4, проголосували за вказане рішення наступним чином : «За» - 23 депутата; «Проти» - 0 депутатів; «Утрималось» - 0 депутатів; «Усього» - 23 депутата ( а.с. 15-23).

Таким чином, ОСОБА_2, будучи депутатом, при вирішенні питання на сесії сільської ради, щодо голосування за прийняття рішення у відношенні її чоловіка, проголосувала також «за» позитивне вирішення цього питання, чим порушила вказані вище вимоги Закону.

За таких обставин, вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.172-7 КУпАП, що стверджується як протоколом про вчинення корупційного правопорушення, так і зібраними доказами по справі.

Стосовно доводів ОСОБА_2 та її захисника про відсутність реального чи потенціального конфлікту з посиланням на те, що само по собі факт внесення змін до раніше прийнятого рішення в частині зміни видів документації із землеустрою не є матеріальним благом, неправомірною вигодою чи будь якою перевагою, яку отримала ОСОБА_2 через своє службове становище та те, що остання своїм голосом не могла вплинути на результати голосування, і її голос не міг бути вирішальним, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки це не спростовує висновку суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, так як в даному випадку доведена повністю обєктивна сторона зазначеного правопорушення, а саме активна участь її у голосуванні в умовах реального конфлікту, а саме за позитивне прийняття рішення відносно її чоловіка, що є порушенням вимог п.п. 3 п. 1 ч.1 ст. 28 зазначеного вище Закону, і що є вже закінченим складом цього адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що у даній справі прокуратурою не доведено, що дані дії ОСОБА_2 при голосуванні 09.07.2015 року за прийняття рішення щодо внесення змін у рішення Межиріцької сільської ради від 29.03.2012 року №120-20в частині зміни виду документації на «проект землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки», дозвіл на розроблення якої надано гр. ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_2, будь-кому було спричинено шкоду, або були порушені чиї-небудь законні права та охоронювані Законом інтереси.

З урахуванням наведеного, зважаючи на обставини справи, оскільки дії ОСОБА_2, не могли вплинути і не потягли за собою юридичних наслідків, шкоди кому-небудь не спричинено, і не порушені законні права та інтереси інших осіб, приймаючи до уваги дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, яка працює вчителькою географії в НВК ім. І.С. Обдули, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, на даний час не є уже депутатом сільської ради, суд апеляційної інстанції,вважає необхідним змінити оскаржувану постанову в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, та вважає за можливе визнати зазначені дії ОСОБА_2 малозначними та на підставі ст.22 КУпАП звільнити її від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.172-7 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року якою ОСОБА_2 визнано винною в вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1