АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/339/16 Справа № 695/660/16-п Головуючий по 1 інстанції Степченко М. Ю.
Категорія:ч. 2 ст. 154 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, працює охоронником на СТО «УКР АВТО»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85,00 грн. без конфіскації тварини; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.03.2016 року серії ЧК № 005573, 01.03.2016 р. близько 15-00 год. в АДРЕСА_1, дві собаки, які належать гр. ОСОБА_3, покусали ОСОБА_4, 2001 р.н.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85,00 грн. без конфіскації тварини.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року та закрити справу щодо нього, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Указує, що в матеріалах справи відсутні пояснення очевидців пригоди; обвинувачення обґрунтоване лише показаннями потерпілого. Матеріалами справи не доведено, що шкода здоров'ю спричинена саме укусом собаки. Водночас, одяг потерпілого не був пошкоджений, ран та крові видно не було. Крім того, поряд була присутня і власна собака потерпілого, яка також могла його вкусити. В його власності, зазначає апелянт, собак взагалі немає.

Також вказує апелянт, суд першої інстанції не дав оцінки неприязним стосункам сім'ї потерпілого з ним, як із співвласником будинку, в якому вони проживають зі спільним використанням одного двору.

Крім того, до матеріалів справи залучено лист філії Лівобережної станції швидкої медичної допомоги № 77 від 01 квітня 2016 року, згідно з яким о 17.17, незрозуміло якого саме дня, надійшов виклик про те, що дитину покусала собака, тобто аж через дві з половиною години працівниками швидкої був встановлений діагноз: укушена рана м 'яких тканин правого стегна.

Однак, згідно з актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 05-8-01/80 від 03.03.2016 року, у гр. ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження: синці лівого передпліччя, лівого плеча, садна обох стегон. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому не зазначена укушена рана м'яких тканин правого стегна.

Водночас до матеріалів справи не залучено відповідного акту судово-медичного дослідження (обстеження), яке б достовірно встановлювало характер ушкоджень (нанесення їх саме собакою).

Крім того, вказує апелянт, місцевим судом не були прийнятті до уваги показання свідка ОСОБА_6, яка зазначала, що вона подарувала дочці його співмешканки собаку породи німецька вівчарка, в той час коли вони ще разом не проживали, і що до тієї собаки він (обвинувачений) не має жодного відношення.

Також вказує, що захід адміністративного стягнення обраний із порушенням вимог закону, оскільки суд взагалі не вказав жодного доводу, на підставі якого не застосував конфіскацію собаки. Суддя вважає, що конфіскувати собаку можна у власника тварини, при цьому зазначаючи, що немає письмових доказів того, що тварина відповідає певній породі і належить саме ОСОБА_3

Таким чином вказує апелянт, висновки суду першої інстанції є суперечливими, оскільки в оскаржуваній постанові суд зазначає, що собака не належить ОСОБА_3, при цьому останнього визнано винним та накладено на нього стягнення у виді штрафу без конфіскації тварини.

Разом з тим в порушення вимог ст. 33 КУпАП, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення, ні з матеріалів справи, ні з тексту постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися. У матеріалах справи не міститься жодних документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо.

У судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Просив скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року та провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Наполіг на тому, що собака не є його власністю, він не здійснює за нею догляду і контролю, не тримає її. Вказав, що ця собака є власністю дочки його співмешканки, а фактично її утримує його співмешканка, оскільки він постійно на роботі.

На запитання головуючого він пояснив, що він є власником половини домоволодіння у АДРЕСА_1. Інша половина домоволодіння також колись належала йому, однак після розлучення з колишньою дружиною ця половина стала її власністю. Цю половину домоволодіння його колишня дружина продала потерпілим ОСОБА_4. Сам він у цьому домоволодіння проживає приблизно з 1987 року, а його нинішня співмешканка та її донька, яка зараз навчається в іншому місті, проживають там з 2010 року.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_7 не з'явилися, просили у телефонограмі слухати справу без їх участі.

За клопотанням обвинуваченого у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_6 (подруга співмешканки обвинуваченого), яка показала, що саме вона влітку 2014 року подарувала доньці співмешканки обвинуваченого цуценя породи «Німецька вівчарка».

Стосовно свідка ОСОБА_8 обвинувачений пояснив, що вона на даний час перебуває на роботі і не може з'явитися до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення.

Таким чином, відповідальність встановлена, зокрема, за тримання собак, що не обов'язково має бути пов'язане з правом власності на тварину в одній особі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не обґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що саме ОСОБА_3 є утримувачем собаки, яка покусала дитину, незважаючи на покази його співмешканки, що саме вона є таким утримувачем. На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до таких показів співмешканки ОСОБА_8, оскільки така особа є зацікавленою у звільнення обвинуваченого від відповідальності, хоча й не навів достатніх мотивів цього у рішенні. У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції не бачить обґрунтованої потреби у допиті цього свідка в суді апеляційної інстанції ще й тому, що суть показів цього свідка, викладена в постанові суду першої інстанції, є цілком зрозумілою.

В аспекті встановлення особи, яка є утримувачем собаки і має нести відповідальність за ст. 154 КУпАП, суд апеляційної інстанції виходить з презумпції того, що, за відсутності належних документів, які б указували на законного власника та/чи утримувача собаки, яка або перебуває у дворі домоволодіння (що має місце у цьому випадку), її утримувачем є власник такого домоволодіння.

Крім цього, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що у своїх первинних поясненнях у день інциденту ОСОБА_3 підтверджував той факт, що він має собаку породи «Німецька вівчарка», яка відірвалася і покусала дитину. Свою провину визнавав (а.с. 9).

Крім цього, те що саме собака ОСОБА_3 покусала сусідську дитину підтверджується як показами потерпілих, так і показами окремих свідків, які були допитані в суді першої інстанції, зокрема свідка ОСОБА_9

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає до задоволення.

Крім цього, враховуючи, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому стягнення у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації тварини, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для зменшення розміру такого штрафу, у тому числі й з мотивів позитивних характеристик обвинуваченого за місцем роботи, які жодною стороною у справі під сумнів не ставляться, тому й витребування додаткової інформації про це не є доцільним.

Керуючись ст. 245, 280, 289, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП, залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко