Провадження № 3-в/331/12/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Пивоварової Ю.О., при секретарі Шаповалової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі подання в.о. начальника СІЗО-начальника арештного дому Запорізького слідчого ізолятора підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 про знищення вилучених мобільних телефонів,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло подання в.о. начальника СІЗО-начальника арештного дому Запорізького слідчого ізолятора підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 про знищення вилучених мобільних телефонів.

Вивчивши матеріали провадження, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України зберігання засудженим при собі грошей, цінних паперів і речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях не допускається. Виявлені в засуджених гроші, цінності та інші речі за рішенням суду можуть бути передані в дохід держави. Про вилучення грошей, цінних паперів та речей посадовою особою складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII КПК України.

Тобто, в силу норм ст. 102 КВК України та в порядку, визначеному розділом VIII КПК України, слідчим суддею може бути розглянуто питання про конфіскацію заборонених речей та предметів або про передачу їх на зберігання виключно щодо предметів та речей, які були вилучені у засудженого. Таким чином, питання конфіскації заборонених предметів щодо осіб, які відбувають покарання за вироком суду, відноситься до компетенції слідчого судді, а не суду.

Крім того, ст. 7 Закону України "Про попередне ув"язнення" особи, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, підлягають обшуку, медичному огляду, дактилоскопуванню і фотографуванню; їх ознайомлюють з правами, обов'язками та вимогами режиму. Речі, які є при них, а також передачі і посилки, що надходять на їх ім'я, підлягають огляду, а листування - перегляду. Їм забороняється мати при собі гроші та цінні речі, а також предмети, не дозволені для зберігання в місцях попереднього ув'язнення. Вилучені у них при доставленні в місця попереднього ув'язнення гроші зараховуються на їх особові рахунки, а цінні речі і предмети здаються на зберігання; гроші та цінні речі, одержані шляхом обману під час перебування в місцях попереднього ув'язнення або джерело одержання яких не встановлено, передаються в доход держави за мотивованою постановою начальника установи для попереднього ув'язнення, санкціонованою прокурором, копія якої приєднується до особової справи особи, яка тримається під вартою. Обшук співробітника кадрового складу розвідувального органу України, взятого під варту, та огляд його речей здійснюються тільки в присутності офіційних представників цього органу.

Таким чином, вирішення питання щодо передання у дохід держави заборонених речей, які були вилучені у осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відноситься до компетенції суду.

Більш того, Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого п. 16 Постанови КМУ від 25.08.1998 року № 1340 передбачені дії, які повинні здійснювати державні установи у разі виявлення безхазяйного майна. Згідно зазначеного нормативно-правового документу дозвіл суду на знищення безхазайного майна не вимагається.

Таким чином, оскільки у поданні в.о. начальника СІЗО - начальника арештного дому Запорізького слідчого ізолятора підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 не зазначені відомості щодо власника кожного телефону (чи це особа, яка відбуває покарання за вироком суду чи особа, щодо якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою) за кожним епізодом вилучення мобільних телефонів окремо, при цьому підстав для розгляду зазначеного подання судом діюче законодавство не містить, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні потання про знищення вилучених мобільних телефонів необхідно відмовити.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 59, 102, 107 КВК України, Законом України "Про попереднє ув"язнення", Постановою КМУ від 25.08.1998 року № 1340 "Про затвердення Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним", суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання в.о. начальника СІЗО-начальника арештного дому Запорізького слідчого ізолятора підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 про знищення вилучених мобільних телефонів - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.О. Пивоварова