АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОСОБА_1
11.05.2016 року м. Київ
№ 33/796/444/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого головним інспектором в ДДАБІ України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3,

- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 04.09.2015 року о 17 год. 10 хв. в м. Києві, на перехресті вулиць Ковпака-Червоноармійська керував автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку, виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12-2 ПДР, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п. п. 2.3б, 8.10 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрито, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій апелянт, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт як у скарзі, так і у суді апеляційної інстанції, зазначає про поверхневий розгляд справи суддею неусунення протиріч у показаннях допитаних учасників ДТП, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що, на думку захисника, могло бути усунуто шляхом призначення судової автотехнічної експертизи, проте судом першої інстанції у задоволенні клопотання з цього приводу було безпідставно відмовлено. За твердженнями апелянта у справі відсутні достатні докази того, що ОСОБА_3 виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, оскільки показань з цього приводу ОСОБА_4 та свідків, які перебували в його автомобілі не могли бути покладені в основу висновків судді районного суду, а тому припускає, що порушення ПДР було допущено іншим учасником ДТП, який міг виїхати на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора або не надав можливості ОСОБА_3 закінчити маневр перетину перехрестя.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення захиснику строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування якого, апелянт посилається на те, що вперше звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді першої інстанції 15.02.2016 року, здавши у відділення «Нової пошти», проте вона була відправлена поштовим відділенням 16.02.2016 року, що стало підставою для повернення 29.02.2016 року йому апеляційної скарги суддею Апеляційного суду міста Києва, як такої, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження. А тому, вважає, що фактично при подачі первинної скарги строк для оскарження судового рішення ним пропущений не був. Порушення строку на апеляційне оскарження при подачі повторної апеляційної скарги було повязано саме з обставинами повернення первинної скарги, а відтак з поважних причин, а тому просить про його поновлення.

На підтвердження факту подання апеляційної скарги до закінчення встановленого законом строку, а саме 15.02.2016 року, адвокат ОСОБА_2 надав у судовому засіданні довідку з відділення №57 «Нової Пошти», відповідно до якої документи ОСОБА_2 були здані до відправки 15.02.2016 року, однак згідно з графіком транспортування вантажу, вказаному на офіційному сайті компанії «Нова Пошта», фактично відправлені 16.02.2016 року. У звязку з зазначеними обставинами експрес-накладна №0385, якою оформлено відправлення апеляційної скарги видана 16.02.2016 року. Крім того, на підтвердження своїх доводів захисник ОСОБА_2 надав службовий чек від 15.02.2016 року про оплату поштового відправлення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що первинна апеляційна скарга на постанову Голосіївського районного суду від 04.02.2016 року фактично подана до відділення «Нової Пошти» 15.02.2016 року, а тому причини пропуску строку при подачі повторної апеляційної скарги суд апеляційної інстанції визнає поважними, а відтак поновлює апелянту строк на апеляційне оскарження судового рішення.

У судовому засіданні апелянт та ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, наполягаючи на своїй версії визначення механізму ДТП, яка на їх думку сталася фактично з вини іншого водія.

ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_9, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, просили відхилити апеляційну скаргу, стверджуючи при цьому, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3, який виїхав на перехрестя вулиць на червоне світло світлофора, що знайшло своє повне підтвердження зібраними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості у скоєнні ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам подій, підтверджений доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі поясненнями ОСОБА_4, який з моменту оформлення матеріалів ДТП надавав послідовні пояснення стосовно обставин пригоди, які фактично були підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які стверджували, що автомобіль під керуванням ОСОБА_4 виїхав на перехрестя на зелене світло світлофора, а також даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у схемі ДТП, яка була складена та підписана відповідною посадовою особою та водіями учасниками пригоди без будь-яких заперечень та зауважень.

При цьому суддя районного суду обґрунтовано фактично відхилив пояснення свідка ОСОБА_5, як доказ на підтвердження показань ОСОБА_3 про те, що він виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, оскільки свідок під час перетину перехрестя за дорожньою обстановкою не слідкувала. Більш того, вказані особи вказували на різне місце розташування транспортних засобів на перехресті, коли ОСОБА_3 нібито чекав на закінчення маневру іншого автомобіля, що рухався попереду нього та розвертався у зворотному напрямку, а саме: за свідченнями ОСОБА_3 він очікував закінчення маневру автомобіля «Міцубісі» напроти першої смуги руху для громадського транспорту, а за показаннями свідка в районі 3-4 смуг по вул. Червоноармійській.

Також суд першої інстанції з наведенням належних мотивувань обґрунтовано не прийняв до уваги і показання свідка ОСОБА_10

Що стосується представленого захисником ОСОБА_2 висновку експертного автотехнічного дослідження по факту ДТП, проведеного Столичним Бюро Судових Експертиз від 19.04.2016 року за № 2-04/16, то він відповідно до положень ст. ст. 251, 273 КУпАП не може бути визнаний доказом у справі, а тому суддя апеляційної інстанції фактично позбавлений можливості надати оцінку зазначеним відомостям, під час вирішення справи по суті.

Крім того, твердження захисника ОСОБА_2 у судовому засіданні, про можливе порушення ОСОБА_11 Правил дорожнього руху та його можливу винуватість у ДТП, належить до компетенції відповідних органів патрульної поліції, які за результатами перевірки обставин ДТП адміністративний протокол відносно ОСОБА_11 не складали та на розгляд до суду не направляли. А тому ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 При цьому, будь-які дані про те, що останній оскаржив дії працівників управління поліції в матеріалах справі відсутні та в суд апеляційної інстанції скаржником не надані.

Таким чином, суд першої інстанції, після ретельного дослідження всіх доказів у справі, аналізу наданих водіями учасникам ДТП пояснень про причини та обставини ДТП, обґрунтовано відкинув пояснення ОСОБА_3, поклавши в основу свого висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вони повністю узгоджуються та підтверджуються обєктивними доказами, що містяться у протоколі огляду місця пригоди та транспортних засобів, у тому числі і стосовно локалізації та характеру механічних пошкоджень транспортних засобів, схемі ДТП.

Більш того, у суді апеляційної інстанції, заявляючи про те, що виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, ОСОБА_3 не заперечував того, що у той момент, коли він підїхав до світлофора на ньому горів зелений миготливий сигнал, а відтак з огляду на режим роботи світлофора, розміри перехрестя та відстань, яку водію слід було подолати, а також на пояснення особи про необхідність зупинки його автомобіля на початку перехрестя, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок судді районного суду про те, що ОСОБА_3 у разі виникнення для нього перешкод у перетині перехрестя повинен був дотримуватися положень розділу 16 Правил дорожнього руху України та зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у цій ситуації ОСОБА_3 не мав права виїжджати на перехрестя та повинен був врахувати, що не встигне завершити маневр.

За таких обставин, суддя районного суду при розгляді справи відносно ОСОБА_3 повно, всебічно та обєктивно зясував всі обставини подій, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам, належним чином перевірив усі доводи, що були висунуті правопорушником, та прийшов до обґрунтованих висновків щодо винуватості ОСОБА_3 у порушенні ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів та наявності в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильно закривши при цьому провадження по справі за спливом строків притягнення до адмінвідповідальності.

При цьому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення до органів патрульної поліції на додаткову перевірку, оскільки як відповідними органами та судом першої інстанції був правильно встановлений дійсний механізм ДТП.

Інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді суддею районного суду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 у скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді до Апеляційного суду міста Києва не надано.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення із закриттям провадження у справі на підставі ст. ст. 38, 247 п. 7 КУпАП- без змін.

Суддя Апеляційного суду

міста ОСОБА_12 Стрижко