Справа № 363/653/16-п Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 33/780/320/16 Доповідач у 2 інстанції Гайдай
Категорія 31.05.2016

ПОСТАНОВА
Іменем України
31 травня 2016 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березка, Хмільницького району, Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИЛА:
Заступник командира в/ч НОМЕР_1 з матеріального забезпечення начальник тилу, підполковник ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 13 лютого 2016 року, близько 09 години виконував обов`язки військової служби у нетверезому стані на території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно з інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 15.07.2015 року № 863, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04 серпня 2015 року за № 933/27378, командир військової частини з відповідним письмовим направленням направляє військовослужбовця в супроводі двох представників військової частини до закладу охорони здоров`я для отримання висновку щодо результатів медичного огляду, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проте в порушення зазначеної норми його до закладу охорони здоров`я направлено не було, адже він в той день перебував у тверезому стані. Зазначає, що причиною безпідставного звинувачення його у вживанні алкогольних напоїв та подальшого звільнення з Національної гвардії України, була суперечка, що мала місце внаслідок зустрічі з одним з генералів Національної гвардії України на території військової частини НОМЕР_2 . Більш того, звертає увагу що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , котрі зазначені в протоколі як свідки станом на 09 годину 13.02.2016 року були відсутні на території військової частини НОМЕР_1 , що вони самі можуть підтвердити. Окрім того, судом не перевірено чи виконував він обов`язки військової служби саме у той день, оскільки так як і інші офіцери мав вихідний день, будь-який нормативний документ (наказ), що зобов`язував його виконувати обов`язки військової служби 13.02.2016 року на території військової частини НОМЕР_1 відсутній. Пояснення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що були долучені до протоколу та зараховані судом як доказ, не можуть бути доказом перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки висновок щодо наявності або відсутності зазначеного стану може робити лише особа з спеціальною освітою.

Сам протокол про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст. 254 КУпАП складений з виправленнями та не підписаний особою, що його складала чи мала складати. Копію протоколу очевидно складали, а у подальшому йому вручили зовсім інші люди, які шляхом обману та психологічного тиску, змусили його усе підписати та визнати вину у тому, що він не вчиняв. Крім того, додає, що суд в порушення вимог ст. 278-279 КУПАП, не роз`яснив йому права та обов`язки, протокол не оголошував, будь-які особи, що повинні брати участь у справі не заслуховувались, докази не досліджувалися. Йому, без винесення та оголошення постанови по справі, було вручено реквізити для сплати штрафу, який він сплатив лише з міркувань поваги до суду, як носія влади.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначає, що події, що мали місце, спричинили йому тяжкі душевні хвилювання та пригнічений стан (є учасником АТО), внаслідок яких він не міг до кінця усвідомлювати що з ним відбулось, і, до недавнього часу, боявся оскаржувати прийняте судом рішення, оскільки вважав що нічого вже змінити не можливо.

Заслухавши правопорушника ОСОБА_1 котрий підтримав заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови та просив її задоволити, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що заява не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску такого строку з поважних причин цей строк за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 10 березня 2016 року був присутнім у судовому засіданні під час винесення оскаржуваної постанови, однак апеляційну скаргу останній подав лише 03 травня 2016 року. Та обставина, що ОСОБА_1 було відомо про накладення на нього адміністративного стягнення стверджується приєднаними до матеріалів провадження квитанціями про сплату штрафу та судового збору.
З часу винесення постанови і до подачі апеляційної скарги пройшов тривалий час, майже два місяці, в обґрунтування поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 в суді апеляційного суду надав довідку про тимчасову непрацездатність від 04 березня до 13 березня 2016 року, від 14 березня до 19 березня 2016 року та від 25 березня до 30 березня 2016 року, що підтверджує поважність пропуску строків в цій частині.
Проте, обґрунтованих причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в період з 31 березня до подачі апеляційної скарги 03 травня 2016 року, апелянтом не надано.
За таких обставин, оскільки апелянт подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навів причин поважності припуску строку, приходжу до висновку що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Керуючись ст. 289 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року, відносно нього залишити без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Гайдай