Справа № 728/695/16-п Головуючий у 1 інстанції Пархоменко П. І.
Провадження № 33/795/105/2016
Категорія - ст.130 ч.1КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

судді - Рудомьотової С.Г.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Попівки Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1, з вищою освітою, неодружений, не працює, несудимий, не притягувався до адміністративної відповідальності протягом року, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бахмацьким РВ УМВС України в Чернігівській області 05.08.1997 року,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Бахмацького районного суду від 21 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП і на нього накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік за те, що він 07 лютого 2016 року о 23 год. в м. Бахмачі Чернігівської області по вулиці Батуринській біля дому № 64, керував транспортним засобом FORD CONEKT, державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння - запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, незв'язна мова, від огляду на стан алкогольного сп'яніння шляхом продування приладу Драгер та в медичному закладі відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну, необґрунтовану, прийняту з порушенням процесуальних норм, посилаючись на те, що пройти медичне освідування працівники поліції не пропонували, разом із свідками покинули місце події, протоколу не складали, свідки є упередженими, бо приїхали разом із працівником поліції. Посилається на розбіжності в поясненнях свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх неузгодженість з поясненнями працівника поліції ОСОБА_6, що суд не усунув. Рішення суду незаконне, бо суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, складений з істотними порушеннями закону, де наперед вказано, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп"яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР, але він не був у стані сп"яніння, що підтвердив свідок, лікар ОСОБА_7, пояснення якого судом безпідставно не взяті до уваги. Постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, бо в ній вказано на керування транспортом у стані сп"яніння, але п. 2.9 ПДР вмінений не був. Посилається на порушення судом ст.ст. 247, 280 КУпАП щодо повноти та об'єктивності судового розгляду, бо не досліджена його особа, не враховані пом'якшуючі та обтяжуючі обставини, відсутні міркування щодо обрання саме такого виду стягнення, як позбавлення права керувати транспортним засобом, що є невідповідним обставинам справи та його особі. Посилається на невідповідність рішення суду вимогам ст. ст. 33, 283, 284 КУпАП, що викликає сумнів у його законності. Зазначає, що транспортний засіб забезпечує його життєдіяльність, використовується для обслуговування хворої матері, суд цього не врахував, і таке стягнення позбавить його засобів для існування, тому просить прийняти законне і справедливе рішення.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1, який уточнив свої вимоги, просив змінити постанову суду в частині накладеного стягнення з призначенням йому штрафу, суд вважає, що апеляційну скаргу можливо задовольнити.

У судовому засіданні місцевого ОСОБА_1 свою вину у вчиненому не визнав, пояснив, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп"яніння, а пройти медичне освідування йому не пропонували. Транспорт під його керуванням 07.02.2016 року працівники поліції зупинили безпричинно, безпідставно звинуватили його у перебуванні в стані алкогольного сп"яніння, що спростував свідок ОСОБА_7, який їхав з ним. Протоколу не складали.

В апеляційному суді ОСОБА_1 визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, не заперечував обставин справи. Просив не позбавляти його права керувати транспортним засобом, бо автомобіль є основним джерелом доходів у сім'ї.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції обгрунтував своє рішення поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_6, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 142837 від 07 лютого 2016 року, медичною довідкою від 24 березня 2016 року, іншими доказами.

Зокрема, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтвердили, що на прохання працівників поліції були присутні під час зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 за підозрою та ознаками перебування його у стані алкогольного сп"яніння, і водій відмовився пройти медичний огляд на стан сп"яніння. Коли працівники поліції пішли складати про це протокол, водій з товаришем пішли у невідомому напрямку.

Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_6 підтвердив, що у присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1, який відмовився пройти медичний огляд на стан сп"яніння, відмовився від підпису в протоколі та від його отримання, про що було вказано у протоколі у присутності свідків, та пішов у невідомому напрямку.

Дослідивши пояснення свідка ОСОБА_7, який стверджував, що ОСОБА_1 був тверезий, коли їх зупинили працівники поліції, та не відмовлявся від медичного огляду, дані медичної довідки № 153 від 24 березня 2016 року щодо тверезості ОСОБА_1, суд першої інстанції критично оцінив ці докази у сукупності з поясненнями ОСОБА_1, всіх свідків по справі, та обгрунтовано зробив висновок, що пояснення свідка ОСОБА_7 та медична довідка № 153 від 24.02.2016 року протирічать матеріалам справи, не узгоджуються з іншими доказами по справі, а тому не виправдовують ОСОБА_1, з чим погоджується апеляційний суд.

Суд вказав, що пояснення ОСОБА_6 узгоджуються з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 /а.с. 3-5/, їхніми стверджувальними незмінними поясненнями у суді першої інстанції /а.с. 17-19/, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 142837 від 07 лютого 2016 року, рапортом працівника поліції, тощо.

З аналізу перевірених вищенаведених доказів вбачається, що стосовно ОСОБА_1 протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, складений вірно, бо він як особа, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння; ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп"яніння, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп"яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що також передбачено і Постановою Каб.Мін. України № 1103 від 17.12.2008 року „Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду".

Порушення п. 2.9 ПДР України ОСОБА_1 не вмінялось.

Твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про порушення його прав не відповідають дійсності, докладне цьому спростування викладене у рішенні суду першої інстанції.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд керувався та дотримався вимог ст. 278-280, 33-35, 245, 251-252, 268 КУпАП.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше і протягом року не притягався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, стан будь-якого сп"яніння під час керування транспортним засобом в момент його зупинення не встановлено, в апеляційному суді він визнав свою вину, розкаявся, транспортний засіб для нього і його сім'ї є єдиним джерелом існування, тому позбавлення права керування транспортними засобами для нього є занадто суворим стягненням.

З огляду на викладене ОСОБА_1 можливо призначити більш м'яке стягнення в межах санкції ст. 130 ч. 1 КУпАП, у вигляді штрафу, змінивши рішення суду.

Керуючись ст. 293-294, 33-35, 130 ч. 1 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Змінити постанову Бахмацького районного суду від 21 квітня 2016 року.

ОСОБА_1 вважати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з накладенням штрафу у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 /три тисячі чотириста/ гривень.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С. Г. Рудомьотова