Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2365/16-п Головуючий у 1-й інст. Янчук Н. П.
Категорія ч.4 ст.212-3 КУпАП Доповідач Городиський С. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Городиський С.С., розглянувшиу відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2016 року

за участю:

-апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

-потерпілого ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 212-3 КУпАП та застосовано стягнення - штраф в розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень.

Згідно постанови 14.12.2015 року до Житомирської міської ради, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», звернувся журналіст газети «20 хвилин» ОСОБА_4 із запитом на інформацію за №12-21/2015 щодо надання копій договорів та актів виконаних робіт, здійснених протягом 2014-2015 року ТОВ «СТРОВ ЕНЕРЖИ», які передбачали перерахування коштів зміського бюджету та позабюджетних коштів (у тому числі коштів програм, комунальних підприємств тощо).

15.12.2015 року запит було зареєстровано до журналу реєстрації запитів про публічну інформацію Житомирської міської ради завх. №25/Б-2163-235 25/712із.

Листом від 11.01.2016 року №25/Б-2163-235, 240, 25/712із, 733із, першим заступником міського голови ОСОБА_2 відмовлено у наданні копій зазначених документів у зв'язку з тим, що запитувана інформація відноситься до конфіденційної інформації і не може передаватися третім особам, оскільки ТОВ «СТРОВ ЕНЕРЖИ» відмовило в наданні дозволу на надання інформації третій особі, посилаючись на ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст.16 Закону України «Про захист персональних даних», тому що запитувані документи містять персональні дані вищезазначеного товариства.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 04.04.2016 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.212-3 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги зазначає, що:

По-перше, керівник регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Житомирській області Грибан П.В. при складанні протоколу, а також суддя ОСОБА_5 при розгляді справи не звернули увагу на те, що управління капітального будівництва Житомирської міської ради є окремою юридичною особою (витяг з реєстру міститься в матеріалах справи).

А в розумінні ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон), що підтверджується також роз'ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму ВАСУ №11 від 30.09.2013 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками публічної інформації стосовно використання бюджетних коштів є юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів.

В контексті ст. З Закону саме розпорядники інформації зобов'язані її надавати та оприлюднювати і несуть за це юридичну відповідальність.

Окрім цього, ст. 14 Закону зобов'язує визначати відповідальних осіб для забезпечення доступу до інформації. На виконання наведених вимог розпорядженням міського голови №270 від 20.05.2011 було визначено керівників виконавчих органів міської ради відповідальними за розгляд, опрацювання, зміст та своєчасність надання інформації на запити.

Таким чином, перший заступник міського голови не є керівником виконавчого органу, а також не є розпорядником публічної інформації, а тому не може вважатися відповідальною особою за надання інформації на запити та нести за це будь-яку юридичну відповідальність.

По-друге, поза увагою суду залишені численні порушення, допущені особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

Так, Положенням про регіональні представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженим наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 19.02.2013 №14/02-13, передбачено що працівники регіонального представництва відповідно до покладених на них завдань за узгодженням своїх дій з керівництвом Секретаріату мають право за дорученням Уповноваженого відповідно до норм адміністративного законодавства та з передбачених законодавством підстав складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Будь якого доручення від Уповноваженого ВРУ з прав людини на складання протоколу щодо апелянта в конкретній справі в матеріалах справи не міститься, що вказує на складання протоколу особою, яка не мала на це повноважень.

Більш того, наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення взагалі не дає можливості суду пересвідчитися у його автентичності, оскільки засвідчений лише підписом особи, яка його склала, без додавання документів, що підтверджують її повноваження, без прикладання відповідної печатки, без зазначення номера протоколу тощо.

До того ж, на порушення вимог ч.І ст. 256 КУпАП, у протоколі не зазначено відомостей про потерпілих, зокрема адреси, хоча у тексті протоколу згадується про потерпілого ОСОБА_4

По-третє, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та судом невірно кваліфіковано, начебто вчинене правопорушення.

Так, ст. 212-3 КУпАП передбачає відповідальність за Порушення права на інформацію та права на звернення, тобто за своїм змістом є бланкетною (такою, що містить відсилання до інших нормативно-правових актів).

Відповідно частина 4 наведеної статті передбачає відповідальність за обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом. Тобто застосовується у випадку заборони будь-яким актом обмежувати доступ до інформації або відносити її до інформації з обмеженим доступом.

Разом з цим, у протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові вказується, що доступ до запитуваної інформації в даному випадку забороняють обмежувати ст.ст. 5, 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також і в протоколі, і в постанові йдеться про відмову у наданні інформації на порушення вимог цього ж Закону.

Однак ні особа яка склала протокол, ні суд не звернули увагу на частину 2 статті 212-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необгрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Тобто ч.2 ст. 212-3 КУпАП є спеціальною нормою, передбачає відповідальність саме за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а тому саме ця норма мала б застосовуватись, якщо на думку суду в даному випадку була наявна подія адміністративного правопорушення.

По-четверте, оскаржувана постанова була винесена суддею ОСОБА_5 під тиском. Так званий потерпілий у справі ОСОБА_4 працює журналістом газети «20 хвилин» і в НОМЕР_1 газети від ІНФОРМАЦІЯ_1 розмістив публікацію, початок якої зайняв всю першу сторінку та містив заголовок великим шрифтом «Першого заступника міського голови притягнуть до суду». На сторінці 5 газети містяться твердження про незаконні дії першого заступника, ПІБ судді, яка розглядає справу та стягнення, яке мало б буде накладено.

На думку апелянта подібна стаття опублікована ОСОБА_4 навмисно, з метою надання справі публічного резонансу та схиляння судді до винесення рішення, якого від неї очікує громадськість.

В розумінні ч. З ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Під час розгляду справи суддю повідомлено про факт вчинення тиску на суд, про що свідчить копія зазначеної публікації у матеріалах справи, однак цьому не надано оцінку в постанові та навіть не відображено у протоколі судового засідання (ведення якого, до речі, взагалі не передбачено КУпАП).

Заслухавши доповідь судді, думку апелянта ОСОБА_2, його представника, котрі підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, потерпілого ОСОБА_4, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, оголосивши письмові заперечення потерпілого ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до змісту ч.4 ст. 212-3 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом.

Тобто, за даною нормою закону відповідальність настає у випадку заборони будь-яким документальним актом (рішення, розпорядження, наказ тощо) обмежувати доступ до публічної інформації, або відносити її до інформації з обмеженим доступом.

Проте, згідно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи ОСОБА_2 будь-яких актів документального характеру не складав, а лише всупереч вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» вчинив відмову у наданні запитуваної інформації, що в данному випадку не є належними ознаками для кваліфікації таких дій за ч.4 ст.212-3 КУпАП, а формально вказує на наявність в його діях ознак ч.2 ст.212-3 КУпАП.

Відповідно до п.8-1 ст.255 КУпАП, Положення про Відділ забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини, Положення про регіональні представництва Уповноваженого ВРУ з прав людини, Наказу №3/02-15 від 16.02.2015 року «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення» Грибан П.В., як керівник відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Уповноваженого ВРУ з прав людини, наділений необхідними правами для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки суд розглядає справу в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд позбавлений права для перекваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 212-3 КУпАП та застосовано стягнення - штраф в розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень, - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.212-3 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Городиський С.С.