Справа № 346/1587/16-п
Провадження № 33/779/80/2016
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Вилка С.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Вилка С.С., розглянувши з участю

ОСОБА_2 справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и в :

Оскарженою постановою апелянта визнано винуватим у вчиненні зазначених правопорушень та остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 3400 грн.

За постановою судді ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 10.03.2016 року о 18 год. 10 хв. по вулиці Грушевського-Кринична в м. Коломия керував транспортним засобом марки «Рено Кенго» д.н.з. НОМЕР_1 і під час вибору встановлених норм безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з світлофорним об'єктом, чим порушив п. 12.1 Правил дорожного руху України, а також у той же день та час і в тому ж місці керував тим же автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме : нестійка хода, почервоніння обличчя. На вимогу пройти медичний огляд на факт вживання алкоголю в приміщенні ЦРЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожного руху України.

В апеляційній скарзі зі змінами ОСОБА_2 просить постанову судді в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження закрити, мотивуючи тим, що постанова не відповідає фактичним обставинам справи, суддя всупереч закону жодним чином не відреагував на заявлене ним клопотання про витребування з прокуратури області копій протоколів про адмінправопорушення для встановлення істини у справі, що підтвердило б відсутність в них його підпису та письмового пояснення, що підписи з поясненнями він проставив тільки 14.03.2016 року, протоколи ці були складені у відсутності будь-яких свідків, суддя необґрунтовано прийшов до висновку про те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що це нічим не підтверджено, алкогольні напої він не вживав, що підтвердив свідок ОСОБА_3, а також порушено вимоги щодо складання протоколу судового засідання від 20 квітня 2016 року, порушено вимоги ст. 256 КУпАП щодо складання протоколу про адмінправопорушення. 11.03.2016 року о 09 год. ранку він пройшов освідування і встановлено, що алкогольних напоїв він не вживав.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги, зі змінами внесеними в ході апеляційного розгляду, підтримав.

Заслухавши апелянта перевіривши та дослідивши матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення, виходжу з наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Вказаний Кодекс, на відміну від інших, покладає обов`язок по з`ясуванню дійсних обставин справи, на суддю, якщо справа вирішується в суді.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів тощо.

Проте постанова судді щодо ОСОБА_2 цим нормам закону відповідає не повністю .

Згідно вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного спяніння підлягають оглядові на стан алкогольного сп'яніння. Цей огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я в присутності працівника міліції. Якщо ж особа відмовляється від проходження такого огляду, то в такому випадку особа притягується до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але не як за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а як за відмову від проходження відповідного огляду на стан сп'яніння, як правильно вказав суддя, як за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожного руху України.

Суддя правильно вказав, що винуватість ОСОБА_2 в тому, що він відмовився пройти медичний огляд на предмет вживання алкоголю в ЦРЛ достовірно підтверджується як протоколом про адміністративне правопорушення від 10.03.2016 року так і висновком щодо результатів медичного огляду № 24 від 10.03.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 від проведення медичного освідування та здачі біоматеріалу відмовився, так і показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, які в суді першої інстанції підтвердили даний факт як очевидці, чого апелянт нічим не спростовує.

Крім вказаного вина апелянта щодо відмови пройти освідування підтверджується і його власноручним письмовим поясненням у протоколі про адмінправопорушення, в якому він нічим не заперечив того факту, що відмовився від вказаного освідування.

В той же час позиція апелянта про те, що суддя безпідставно зазначив у постанові, що він керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, є таким, що заслуговує на увагу, оскільки у судді не було підстав вважати встановленим той факт, що апелянт керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме : нестійка хода, почервоніння обличчя.

Суддя не повинен переписувати з постанови про адмінправопорушення те, що записали там працівники поліції, а повинен аналізувати такі записи та давати їм правильну правову оцінку та правильно трактувати їх у своїй постанові.

Розглядаючи справу про адмінправопорушення суддя повинен виходити з того, що як у кримінальному провадженні має виноситись рішення в межах обвинувачення, зазначеного у обвинувальному акті, а у справі про адмінправопорушення повинен розглянути справу в межах того обвинувачення котре ставиться у вину особі згідно з протоколом про адмінправопорушення. І оскільки у протоколі у вину апелянту ставиться порушення вимог п. 2.5 Правил дорожного руху, тобто відмова від проходження освідування, то судя має перевірити і визначитись чи дійсно особа відмовилась від такого освідування у порушення вказаного пункту чи ні, і чим це підтверджується, якщо так. І при цьому не має суттєвого значення по якій підставі мала місце така відмова. Якщо суддя вважає за необхідне і має для цього необхідні докази, то вправі вказати підставу по якій особі пропонувалось пройти таке освідування, це може бути викладено у постанові, але не у формі ствердного встановлення такої обставини, так як у данному випадку не йде мова про відповідальність за керування автомобілем у стані алкогольного сп»яніння.

А тому, виходячи із зазначеного, з оскарженої постанови, її мотивувальної частини, слід виключити посилання судді на те, що ним встановлено те, що 10.03.2016 року о 18 год. 10 хв. в м. Коломия по вул. Грушевського ОСОБА_2 керував автомобілем Рено Кенго д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме : нестійка хода, почервоніння обличчя. Таке питання не було предметом судового розгляду.

Посилання апелянта на те, що доказом того, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп»яніння є показання свідка та пройдене ним особисто освідування, не є доказами по суті того за що його фактично притягнуто до відповідальності оскільки його визнано винуватим не у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп»яніння ( п. 2.9а ПДР ), а за відмову він проходження відповідного освідування ( п. 2.5 ПДР ), а тому ці докази при вирішенні даної справи до уваги не беруться.

Керуючись ст. ст. 7, 245, 268, 283, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у зміненому вигляді задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини постанови судді Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_2 в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП посилання судді про те, що 10.03.2016 року о 18 год. 10 хв. в м. Коломия по вул. Грушевського ОСОБА_2 керував автомобілем Рено Кенго д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме : нестійка хода, почервоніння обличчя.

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області С.С. Вилка

Згдідно з оригіналом С.С. Вилка

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області