АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/475/2016 Головуючий в 1-й інстанції: Ладиченко С.В.
Категорія: ст. 163-2 КУпАП Доповідач: Корнієнко Т.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року суддя Апеляційного суду міста Києва Корнієнко Т.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працює директором ПАТ «Банк Фамільний», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 гривень в дохід держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275 гривні 60 копійок на користь держави.

Згідно постанови, при перевірці своєчасності подання податку на прибуток за актом перевірки №776/26-50-15-03-23 від 13 листопада 2015 року було встановлено, що несвоєчасного подано посадовою особою підприємства - директором ПАТ « «Банк Фамільний» ОСОБА_1 платіжне доручення на перерахування належної до сплати суми податкових зобов'язань з податку на прибуток, а саме порушено вимоги ч. 1 ст. 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову, а провадження в справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП та звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Своє прохання апелянт обґрунтовує, що протокол про адміністративне правопорушення №АА778689 від 13 січня 2016 року відносно неї та акт перевірки №776/26-50-15-03-23 від 13 листопада 2015 року спростовуються поясненнями головного бухгалтера ПАТ «Банк Фамільний» ОСОБА_2 /копія додається/. Тому вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова суду є незаконною і необґрунтованою.

Крім того, судом першої інстанції не було належним чином повідомлено її про дату, час і місце судового засідання, чим порушено ї права, передбачені ст. 288 КУПАП. Копію постанови вона отримала лише 09 квітня 2016 року, а тому просить поновити йому строк на подачу апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що повістка про виклик ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 12 лютого 2016 року була направлена на адресу останньої, а саме: АДРЕСА_2 /а.с.7/, однак конверт з судовою повісткою повернувся на адресу суду першої інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /а.с.8/.

Враховуючи, що розгляд справи в порушення вимог ст. 268 КУпАП був проведений за відсутності ОСОБА_1, яка не була належним чином повідомлена про дату і час судового засідання, а копія оскаржуваної постанови суду нею була отримана лише 09 квітня 2016 року /а.с.24-26/, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Неналежне повідомлення особи про судове засідання та її відсутність при розгляді вплинуло на повноту дослідження судом всіх обставин справи.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 також не з'явилася. 06 квітня 2016 року та 29 квітня 2016 року до Апеляційного суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшли клопотання, зокрема, про розгляд апеляційної скарги без її участі, та про приєднання до матеріалів справи доказів своєї невинуватості.

Відповідно до ст.ст.245, 256, 280 КУпАП одним з завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення повинно бути з'ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Як видно з матеріалів справи, ці вимоги закону судом порушені. Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується на матеріалах справи, яких недостатньо для правильного вирішення справи.

Так, направлений до суду протокол про адміністративне правопорушення №1/26-50-11-02-21 від 13 січня 2016 року серія АА№778689, який було складено відносно ОСОБА_1, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено точні дані про місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, відсутні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

На ці недоліки протоколу суд при підготовці справи до розгляду уваги не звернув.

Як зазначено в протоколі директор ПАТ "Банк Фамільний" ОСОБА_1 вчинила правопорушення, а саме "несвоєчасно подано посадовою особою підприємства платіжного доручення на перерахування належної до сплати суми податкових зобов'язань з податку на прибуток". Далі в п. 3 вказаного протоколу, де вказуються дата, час і місце вчинення порушення зазначено: "термін сплати 30.12.2014 p., сплачено відповідного графіку погашення (акт № 776/26-50-15-03-23)".

Співставлення цих даних з даними Акту про результати камеральної перевірки щодо порушення правил сплати податку від 03.11.2015 р. №776/26-50-15-03-23 ПАТ "AT "Банк Фамільний" (), на якому ґрунтується складений протокол, дозволяє зробити висновок про те, що в провину ОСОБА_1 ставиться лише несвоєчасне перерахування суми податкового боргу 1050 грн., які сплачені 13.01.2015 року з затримкою на 14 днів. Щодо інших, зазначених у акті несвоєчасних платежів, які вказані в акті перевірки, в протоколі відомості про їх вчинення не зазначені. Таким чином затримка їх сплати ОСОБА_1 в провину не ставиться.

За даними акту граничний строк сплати податкового боргу в сумі 1056 грн. був встановлений 30.12.2014 року, а його оплата проведена 13.01.2015 року. Вчинення правопорушення виявлено 13.11.2015 року /дата складання акту/, а протокол про адміністративне правопорушення складено 13 січня 2016 року, через рік після проведення сплати боргу. По своїй суті дане правопорушення не відноситься до триваючих, і точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення, яким в даному випадку є наступний день після спливу граничного строку сплати податкового боргу.

Відповідно до положень ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду.

Після закінчення встановленого строку виключається накладення адміністративних стягнень. Згідно з п.7 ст.247 КУпАП , у таких випадках, не може бути розпочато провадження у справі, а розпочате підлягає закриттю, тобто зазначений строк ніким продовжено бути не може, будь які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення має бути припинено.

Зазначених обставин суддя суду першої інстанції, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-2 КУпАП не врахував.

Як вбачається пояснень ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, податки сплачувалися за місцем попередньої реєстрації відповідно до п.10.13 Наказу № 1588 від 09.12.2011 року, оскільки станом на 29.12.2014 року банк про зміну контролюючого органу офіційно не повідомлений. На підтвердження своїх доводів до апеляційного суду ОСОБА_1 направила копію меморіального ордеру №10584 від 15.12.2014 року про перерахування авансу податку на прибуток за грудень 2014 року в сумі 1050 грн. отримувачу ГУ ДКСУ у Донецькій обл. та копію листа ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на адресу ПАТ «Банк Фамільний» від 22.12.2014 № 2720/26-50-11-01, отриманого банком 18.02.2015 року, яким повідомлено про переведення банку з території проведення АТО або тимчасово неконтрольованої території на облік до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Виходячи з наведеного, вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, складений на підставі Акту про результати камеральної перевірки від13 листопада 2015 року, не може бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, з урахуванням положень, передбачених ст. 109 ПК України, адміністративним правопорушенням /податковим правопорушенням/ визнається протиправна, винна /умисна або необережна/ дія чи бездіяльність платників податків та/або їх посадових осіб, яка посягає на встановлений порядок управління у сфері оподаткування та призвела до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому законом, зокрема ст. 7 КУпАП, передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що ні органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, ні судом першої інстанції не встановлено та не зазначено про наявність та форму вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, що взагалі свідчить про відсутність в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як незаконна, оскільки винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

При цьому, провадження в справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя Апеляційного суду міста Києва,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Т.Ю. Корнієнко