АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/304/16 Головуючий у І-й інстанції - Лукінов К.С.
Справа № 189/583/16 -п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу першого заступника керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою провадження щодо:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого Маломихайлівським сільським головою, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_2, закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, мотивоване тим, що норми закону та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що заробітна плата і інші виплати зумовлені трудовою угодою та соціальним статусом службової особи не можуть вважатися неправомірною вигодою, а відтак інкриміновані ОСОБА_2 дії не є корупційним діянням.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову у справі, якою визнати винним, притягнути до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. З матеріалів справи вбачається, що суд ретельно не перевірив всі обставини справи, допустив протиріччя та суперечності в оцінці наявних доказів по справі. Суд у своєму рішенні зазначив, що відповідальність може наступати лише при реальному конфлікті інтересів, а відповідальність за невжиття заходів щодо можливого конфлікту інтересів, законодавством не передбачена.

В суді апеляційної інстанції, прокурор, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, просив її задовольнити, та визнати ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши прокурора Грачко В.І., пояснення ОСОБА_2., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, за постановою № 9 від 27.10.2015 року, чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних міських голів, за результатами виборів, які відбулись 25 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 був обраний Маломихайлівським сільською головою, а тому відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», він є суб'єктом на якого поширюється дія цього Закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст.172-7 КУпАП адміністративна відповідальність за цією статтею виникає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За вимогами п. 3 та п.4 ч.1 ст. 28 вказаного Закону, зазначені вище особи, зобовязані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів та вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

За визначенням цього Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ч.1 ст.1 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження сільського голови про оплату праці від 04.02.2016 року, призначив собі премію у розмірі 785,70 грн.

01.03.2016 року на третій сесії сьомого скликання Маломихайлівської сільської ради, на якій головував Маломихайлівський сільський голова ОСОБА_2, було прийнято рішення №31-03/VІІ «Про затвердження розпоряджень сільського голови прийнятих в межсесійний період», в тому числі про затвердження розпорядження Маломихайлівського сільського голови від 04.02.2016 року.

Так, згідно заявки на видачу готівки та перерахування коштів на викладені рахунки ; від 27.01.2016 року яка була отримана 28.01.2016 року управлінням державної казначейської служби України у Покровському районі Дніпропетровської області, а також платіжного доручення № 22 від 27.01.2016 року, сума в розмірі 12650, 21 грн, до якої входить заробітна плата і преміювання Маломихайлівського сільського голови.

Стосовно викладених в постанові судді першої інстанції фактичних обставин справи, що заробітна плата та інші виплати зумовлені трудовою угодою та соціальним статусом службової особи не можуть вважатися неправомірною вигодою, а відтак інкриміновані ОСОБА_2 А,М. дії не є корупційним діянням, є помилковими, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, так як в даному випадку доведена повністю, так як відповідальність за вказаною статтею настає за правопорушення, повязане з корупцією, тобто за діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першої ст. 3 цього Закону.

Враховуючи наведене, вказані вище докази і обставини в їх сукупності в повному обсязі спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією в діях ОСОБА_2, оскільки зазначене вище дає підстави для зворотного висновку щодо наявності в діях останнього адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-4 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи Маломихайлвським сільською головою, порушив вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», маючи наявну суперечність між приватними інтересами та його службовими повноваженнями, зумовленими перебуванням на посаді Маломихайлівського сільського голови, яка впливає на обєктивність та неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання повноважень сільського голови, не вжив заходів щодо недопущення виконання реального конфлікту інтересів, вчинив дії в умовах реального конфлікту та видав розпорядження, відповідно до якого преміював себе на суму 785,70 грн., чим допустив порушення вище вказаних вимоги Закону.

А тому доводи прокурора щодо безпідставності висновків суду та доведеність вини ОСОБА_2 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією є обґрунтованими і такими, що відповідають матеріалам справи.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказах, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП, а відтак, постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою ОСОБА_2 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у даній справі прокуратурою не доведено, що дані дії ОСОБА_2 будь-кому було спричинено шкоду, або були порушені чиї-небудь законні права та охоронювані Законом інтереси.

З урахуванням наведеного, зважаючи на обставини справи, оскільки дії ОСОБА_2, не могли вплинути і не потягли за собою юридичних наслідків, шкоди кому-небудь не спричинено, і не порушені законні права та інтереси інших осіб, приймаючи до уваги дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, та вважає за можливе визнати зазначені дії ОСОБА_2 малозначними і на підставі ст.22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.172-7 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 рокуякою провадження відносно ОСОБА_2, закрито за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-4 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративного стягнення, обмежитись усним зауваженням.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1