АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/263/16 Головуючий у І-й інстанції - Бровченко В.В.
Справа № 175/1196/16-п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючу за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП а провадження закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою, ОСОБА_2, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП а провадження закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В постанові суду першої інстанції, зазначено, що 12.09.2015 року водій ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі НОМЕР_1, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, яка виконувала поворот ліворуч і виїхала на перехрестя на смугу її руху, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустила пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді першої інстанції і закрити справу за п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з рішенням судді першої інстанції не згодна, в частині визнання її винною за ст. 124 КУпАП, оскільки таке рішення є необґрунтованим, несправедливим та незаконним. Судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_2 вжила заходи для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, про що свідчить слід гальмування її авто, довжино. 15.8 м. Щодо доказів, на підставі яких, суд визнав її винною, жоден доказ напряму не свідчить про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Також не надано жодної оцінки висновку експертного авто технічного дослідження № 18/10.1-11 від 15.04.2016 року, оскільки дані висновки ніяк не оцінені. Судом не зясовано питання чи знаходяться порушення п. 12.3 ПДР України у причинному звязку з ДТП. При прийнятті рішення не ураховано, що зіткнення сталось передніми частинами обох автомобілів, які рухались на зустріч один одному, таким чином ОСОБА_2 гальмувала а іншій водій ОСОБА_3 ні.

Також, 17.05.2016 року на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення потерпілої ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких остання зазначає, що постанова судді першої інстанції є законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а постанову судді без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її захисник ОСОБА_4 підтримали в повному обсязі доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, просили її залишити без задоволення а постанову судді першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, судом першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не зясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення і висновків суду які не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови судді, суд вказав лише зазначені дані протоколу щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй адміністративного правопорушення та перелічені інші докази долучені до протоколу без їх належної оцінки та зроблено судом висновок про недотримання ОСОБА_2 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що не ґрунтуються безсумнівно на доказах, які містяться в матеріалах справи та суперечать їм.

Так, з письмових первинних пояснень ОСОБА_2, і наданих нею в судових засіданнях суду першої інстанції і апеляційної інстанції слідує, що вона рухаючись на а/д Дніпропетровськ Новомиколаївка, в районі перехрестя на село Новоалександрівка, де окрім того пасажиром була її малолітня донька, раптово на її зустрічну смугу виїхав автомобіль «Шевроле- Авео», вона стала гальмувати, однак зіткнення уникнути не вдалося в результаті чого, учасники ДТП отримали тілесні ушкодження, а автомобілі технічні пошкодження, що узгоджується з пояснення і з поясненнями ОСОБА_3, яка також вказувала на те, що вона здійснювала обїзд інших транспортних засобів і виїхала на зустрічну полосу і побачила автомобіль «Хюндай», який рухався їй назустріч та передбачала, що до моменту його наближення встигне завершити маневр обїзду.

Дані пояснення учасників ДТП підтверджуються і схемою місця події ( а.с.8-10), де зазначені пошкодження транспортних засобів їх локалізація.

В оскаржуваній постанові, з посиланням на висновки експерта №70/27-741 від 29.01.2016 року, судом зроблено висновок, що недотримання ОСОБА_2 п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) - знаходиться у прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, у цьому висновку, який має декілька варіантів відповідей, зазначено не так як у постанові суду, а вказано, що згідно показів водія ОСОБА_6 при заданому механізмі пригоди, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебувають у причинному звязку з настанням ДТП, тобто висновок щодо прямого причинного звязку відсутня (а.с.23).

Окрім того, за іншими питаннями поставленими перед експертом, є також висновок - що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевроле Авео» ОСОБА_6 повинна була діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.13 ПДР. Технічна можливість запобігти вказаному ДТП (за показами самої ОСОБА_6В.) за висновком експерта, визначалась виконанням нею вимог п.16.13 ПДР і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй їх виконати, що з технічної точки зору перебувало у причинному звязку з настанням даної ДТП ( а.с.22-23).

Згідно висновку експертного дослідження №18/10.1-11 від 15.04.2016 року, при заданих вихідних даних водій автомобіля «Хюндай Акцент» ОСОБА_2 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Шевроле Авео» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення ( а.с.55).

За постановою слідчого Дніпропетровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 23.02.2016 року, в ході проведення досудового розслідування встановлена вина водія ОСОБА_3, яка при зміні напрямку руху не переконалася в безпечності руху, виїхала на зустрічну смугу, на перехрестя та допустила зіткнення із автомобілем «Хюндай-акцент» під керуванням водія ОСОБА_7 і в її діях вбачається порушення п.п.10.1, 16.13 ПДР України, які знаходяться в причинному звязку з ДТП, а також вина водія ОСОБА_2, яка мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Шевроле-Авео», своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля, що знаходиться в причинному звязку з ДТП ( а.с.5-6).

Проте в оскаржуваній постанові судді, належна оцінка в повному обсязі з врахуванням інших обставин в їх сукупності вказаним висновкам експерта та експертного дослідження і викладених обставин в постанові слідчого не надано. Наявні в них суперечності не зясовані. Судом першої інстанції не зазначено, чому в даному випадку ним надана перевага одним висновкам, а саме відносно ОСОБА_2 одного і того ж експертного висновку №70/27-741 від 29.01.2016 року та постанови слідчого над іншими.

Згідно матеріалів справи, в даному випадку первинно були порушенні водієм ОСОБА_3 вимоги Правил дорожнього руху України, а саме п.10.1 та 16.13 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення, оскільки матеріали справи свідчать про те, що остання при зміні напрямку руху не переконалася в безпечності руху, виїхала на зустрічну смугу на перехрестя та допустила зіткнення із автомобілем «Хюндай акцент» під керуванням водія ОСОБА_7

Такий механізм зіткнення узгоджується з поясненнями водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також з характером механічних пошкоджень, отриманих автомобілями внаслідок ДТП.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, вихідні дані, які використовувалися при складанні висновку експерта та експертного дослідження як зі слів обох учасників ДТП так і наявних інших даних в матеріалах справи мали суперечності, які не були зясовані та узгодженні судом першої інстанції. Використання суперечливих вихідних даних і призвело до наявності декількох висновків експерта і експертного дослідження, які в тому числі передбачали також вину водія ОСОБА_2, у порушенні нею вимог п.12.3 ПДР, що знаходиться в причинному звязку з ДТП. Однак, як зазначено вище суперечності обставин справи не були зясовані судом першої інстанції, заяв про проведення авто-технічної експертизи сторонами у суді не надавалося.

За поясненнями ОСОБА_2, яка заперечує свою винуватість вказуючи на те, що як тільки вона побачила у себе назустріч автомобіль «Шевроле-Авео», вона вжила заходів для зменшення швидкості, відразу стала гальмувати аж до зупинки транспортного засобу, однак зіткненню уникнути не вдалося, про що свідчить гальмівний шлях довжиною 15.8 метрів, та який відображено на схемі місця ДТП (а.с. 10) .

Таким чином, з вказаних обставин, зясувати і усунути наявні суперечності в апеляційній інстанції не надається можливим, що на підставі наявних доказів позбавляє апеляційний суд встановити наявність або відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували відповідність або навпаки невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України, а тим більше зясувати питання, чи знаходиться порушення апелянтом вимог Правил дорожнього руху України, якщо таке мало місце, в причинно-наслідковому звязку з настанням ДТП та дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, відносно якої складено протокол.

За таких обставин, апеляційний суд, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 тлумачить на користь останньої, а відтак вважає постанову місцевого суду необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - скасувати

Винести нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1