АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/235/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1,ч.2ст. 172-7 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю:ОСОБА_3 та прокурора Мануйленка І.М.,апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року у справі про адміністративне корупційне правопорушення, якою відносно

ГончаровоїСвітлани Юріївни, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є сільським головою Криничуватської сільської ради, паспорт серія АЕ 354552, виданий Нікопольським РВ УМВС України в Дніпропетровської області, ІНН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,-

провадження за ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3, будучи депутатом та в.о. голови Криничуватської сільської ради шостого скликання у порушення вимог ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватним інтересом, що полягав у наявності матеріальної вигоди та її депутатськими повноваженнями, діючи в особистих інтересах, при обговоренні 09.06.2015 питання п. 2 порядку денного сесії «Про преміювання та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань в.о. сільського голови ОСОБА_3 у 2015 році» не повідомила колегіальний орган - сесію селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, ОСОБА_3, будучи депутатом та в.о. голови Криничуватської сільської ради шостого скликання у порушення вимог ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватним інтересом, що полягав у наявності матеріальної вигоди та її депутатськими повноваженнями, діючи в особистих інтересах, при обговоренні 09.06.2015 питання п. 2 порядку денного сесії «Про преміювання та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань в.о. сільського голови ОСОБА_3 у 2015 році» проголосувала «за» прийняття рішення Криничуватської сільської ради №316- 47/УІ від 09.06.2015 «Про преміювання та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в.о. сільського голови ОСОБА_3 у 2015 році», чим прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів та вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_3 провадження за ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу правопорушення.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції встановив, що обставини викладені в протоколах не знайшли свого підтвердження. Оскільки ОСОБА_3 09.06.2015 року на сесії як секретар сільської ради, доповідала питання про преміювання та виплату матеріальної допомоги щодо себе, після чого депутатами було прийнято позитивне рішення, саме таким чином вона проінформувала раду про наявність конфлікту інтересу. Крім того, ОСОБА_3 в силу своїх повноважень самостійно не приймала будь-яких рішень, а приймала рішення у складі колегіального органу сесії сільської ради. Тому суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованих їй правопорушень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції прокурор Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 падав апеляційну скаргу в якій просить постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому прокурор вказує, що суд не врахував вимоги ч.1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою встановлено порядок інформування депутатами сільських рад про наявність в них конфлікту інтересів при розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою.

Також вказує, що не було судом взято до уваги п.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», яка стосується не лише питання прийняття рішень, але й питання вчинення дій, що передбачає саме голосування за прийняття того чи іншого рішення колегіального органу.

В звязку із вищевказаним вважає, що судом було безпідставно відносно ОСОБА_5 закрито провадження за ч.1 ст. 172-7,ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції прокурор Мануйленко І.М. підтримав апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, підтвердив викладені в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_3 вважала, що постанова суду є законною та обґрунтованою та просила її залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому пояснила, що не могла подати заяву про конфлікт інтересів в звязку з тим що не було постійно діючої комісії у сільській раді, також вказала, що коли приймали рішення про її преміювання вона не голосувала, а те, що в протоколі сесії сільської ради зазначено, що голосували всі, вважає технічною помилкою.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задовольню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але, як вбачається із матеріалів справи, дані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_3 не виконано в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 була депутатом та в.о. голови Криничуватської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області шостого скликання, тобто була згідно п. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальним за корупційні правопорушення та на яку розповсюджується вимоги ст. 28 вказаного Закону.

Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», на депутата селищної ради поширюється вимоги та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» депутати місцевих рад зобовязанні:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Відповідно до ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Так з протоколу шостого скликання позачергової сорок сьомої сесії від 09 червня 2015 року вбачається, що приймало участь 14 депутатів до яких відносилася також ОСОБА_3, як депутат виборчого округу №8. Також з протоколу вбачається, що вирішувалося питання «про преміювання та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в.о. сільського голови ОСОБА_3 у 2015 році» та проголосували всі депутати з яких також проголосувала і ОСОБА_3Ю.(а.с.12-17)

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 підписала як в.о. сільського голови рішення від 09.06.2015 року № 316-47/VІ, 47 сесії VI скликання «Про преміювання та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в.о. сільського голови ОСОБА_3 у 2015 році» з зазначенням про необхідність преміювання в.о. сільського голови ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 100 % від посадового окладу в 2015 році та виплати матеріальну допомогу урозмірі однієї середньомісячної зарплати у 2015 році. (а.с.18)

Однак при прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, ОСОБА_3 не повідомила депутатський корпус селищної ради, спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції про наявність у неї реального конфлікту інтересів, що підтверджується відсутністю відповідних відміток в протоколі засідання.(а.с.12-17)

Крім того, ОСОБА_3 переслідуючи особистий майновий інтерес, що полягав в отриманні грошової винагороди в порушення ч.2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», яка визначає, що премія це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці проголосувала за прийняття рішення, яким фактично визнала собі 100% розміру премії за особливий внесок та загальний результат роботи на друге півріччя 2015 року, тобто за час, який фактично не було відпрацьовано.

Протоколом сесії підтверджено, що ОСОБА_3, як секретар сільської ради лише доповідала питання про преміювання та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, однак як передбачено ч.1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» публічно не оголосила про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Висновок судді місцевого суду про повідомлення ОСОБА_3 про наявність у неї реального конфлікту інтересів своїми діями які виразилися у доповіді на сесії вказаного питання, є помилковим, оскільки ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», чітко передбачає, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою лише за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Чого не було зроблено правопорушницею.

Висновки суду про те, що якщо ОСОБА_3 в силу своїх повноважень самостійно не приймала буд-яких рішень, а приймала рішення у складі колегіального органу- сесії сільської ради, тому в її діях відсутній склад правопорушення передбачений ч.2 ст.172-7 КУпАП, також є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.59-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування», депутат селищної ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про конфлікт інтересів під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Тобто ОСОБА_3 мала можливість у передбачений законом спосіб шляхом відповідного повідомлення про реальний конфлікт інтересів усунути цей конфлікт, а вже потім брати участь у голосуванні за надання ї премії та матеріальної допомоги, а також мала можливість не голосувати за вказане рішення, такі дії виключали би вже склад зазначених правопорушень.

Доводи ОСОБА_3 про те, що в дійсності вона не голосувала за вищезазначене рішення та про те, що в протоколі позачергової сорок сьомої сесії Криничуватської сільської ради шостого скликання від 09 червня 2015 року допущена технічна помилка щодо голосування нею за вищезазначене рішення, є голослівними, оскільки вказані доводи правопорушниці нічим не підтверджені в суді.

Таким чином, при розгляді справи була допущена неповнота з'ясування обставин справи, а викладені у постанові суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин, згідно ч.8 ст.294 КУпАП, постанову місцевого суду як незаконну слід скасувати та прийняти нову постанову.

Вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції бере до уваги положення ч.2 ст. 36 КУпАП в якому зазначено, що якщо особа вчинила декілька правопорушень, справа про які одночасно розглядається одним і тим, же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, при цьому суд апеляційної інстанції враховує характер вчиненого останньою правопорушення, особу правопорушниці, яка раніше не притягувалася до відповідальності, позитивно характеризується, ступінь вини ОСОБА_3, відсутність обставин, що як помякшують, так і обтяжують відповідальність правопорушника.

Таким чином, з урахуванням того, що накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в мінімальному розмірі передбаченого санкцією ч.2 ст.172-7 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 33, 36, ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року, якою відносно ОСОБА_3 провадження за ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу правопорушення.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП, накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. в дохід держави.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2