Справа № 378/359/16-п Головуючий у І інстанції Галич Ю. М.
Провадження № 33/780/322/16 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія 252 02.06.2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2016 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Свінціцька О.П., з участю прокурора Борисочевої Н.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області на постанову судді Ставищенського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, жительку АДРЕСА_1, працюючу секретарем Журавлиської сільської ради, депутата,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП з оголошенням усного зауваження,

ВСТАНОВИЛА:

03 листопада 2015 року першою сесією сьомого скликання Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області визнано повноваження дванадцяти депутатів вказаного органу місцевого самоврядування, в тому числі і депутата ОСОБА_1

На першому пленарному засіданні першої сесії сьомого скликання Журавлиської сільської ради Ставищенського району розглядалося питання №2 «Про обрання секретаря Журавлиської сільської ради» та рекомендовано сесії сільської ради обрати секретарем ОСОБА_1. на період сьомого скликання. Обрання секретаря сільської ради проводилося шляхом таємного голосування. Лічильною комісією були підготовлені бюлетені для таємного голосування, до яких внесена одна кандидатура - ОСОБА_1.

Відповідно до протоколу № 2 від 03.11.2015 року "Засідання лічильної комісії по виборах секретаря Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області", обраною визнано ОСОБА_1

Рішенням Журавлиської сільської ради № 2 від 03.11.2015 року протокол лічильної комісії № 2 від 03.11.2015 року затверджено.

У відповідності до вимог п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1, як депутат Журавлиської сільської ради, є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

ОСОБА_1, будучи депутатом Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області відповідно до рішення першої сесії 7 скликання Журавлиської сільської ради № 1 від 03.11.2015 року, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, під час сесійного розгляду питання про обрання секретаря сільської ради, в діяльності депутата Журавлиської сільської ради ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень під час виконання зазначених повноважень. Зокрема, під час першої сесії сьомого скликання Журавлиської сільської ради, котра відбулася 03 листопада 2015 року, де були присутні 11 депутатів вказаного органу місцевого самоврядування, рішення про обрання секретаря сільської ради прийнято одноголосно, тобто 11 депутатами, в тому числі ОСОБА_1 особисто голосувала "за" по питанню обрання себе секретарем сільської ради.

Згідно інформації Журавлиської сільської ради № 02-21/14 від 18.02.2016 року, до вказаного органу місцевого самоврядування, протягом проведення сесій сьомого скликання, заяв чи повідомлень про наявність конфлікту інтересів від посадових осіб та депутатів, не надходило, тобто вона не повідомила орган місцевого самоврядування про наявність конфлікту інтересів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вчинила адміністративне корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7КУпАП.

В порушення вищевказаних вимог закону, ОСОБА_1, будучи зобов'язаною не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, та знаючи, що на першій сесії 7 скликання Журавлиської сільської ради приймалось рішення відносно неї, прийняла особисто участь у голосуванні по питанню про обрання її секретарем сільської ради, та проголосувала разом з іншими депутатами заради позитивного вирішення вказаного питання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вчинила адміністративне корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ставищенського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, та враховуючи ч. 2 ст. 36 КУпАП, накласти на неї адміністративне стягнення у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що дана постанова є незаконною і необґрунтованою в частині звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності. Вказує, що суд в своїй постанові чітко не зазначив та не конкретизував, за якими ознаками адміністративні правопорушення, вчинені ОСОБА_1 за ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП України визнано малозначними, а при цьому мотивував своє рішення тим, що у ОСОБА_1 прямого умислу на скоєння корупційних правопорушень не було, вони не завдали і немогли завдати істотної шкоди правам і охоронюваним законом інтересам окремих громадян, відповідній територіальній громаді, державі чи іншим особам, захист яких здійснюється нормами Закону України «Про запобігання корупції». Зазначає, що судом не взято до уваги, що за своєю правовою конструкцією склад вчинених правопорушень, є формальним і не передбачає настання суспільно-небезпечних наслідків, а тому посилання суду на відсутність істотної шкоди інтересам суспільства жодним чином не зменшує суспільної небезпечності вчиненого корупційного правопорушення. Також вказує, що законодавцем не визначено форму вини адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП як обов'язкову ознаку об'єктивної сторони даного правопорушення. За таких обставин, посилання суду на відсутність у ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення правопорушення є безпідставним. Також судом не дано оцінки тому факту, що ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнала частково, щосвідчить про небажання особи стати на шлях виправлення, а тому, враховуючи вищевикладене, застосування ст. 22 КУпАП до ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки не може свідчити про втрату суспільної небезпечності вчиненого нею діяння.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_1, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Викладені у постанові висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації її дій за ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП підтверджуються зібраними у справі доказами та не оспорюються особами, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, то вважаю, що вони є не обґрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Як вбачається з постанови судді районного суду, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП врахованотакі обставини адміністративного правопорушення як факт того, що вона була депутатом та єдиним кандидатом на посаду секретаря Журавлиської сільської ради, загальновідомість для депутатів місцевої ради про те, що при отриманні бюлетнів для голосування, в тому числі цей бюллетень був вручений і самій ОСОБА_1, що вона також приймала участь у голосуванні по вказаному питанню, жодних зауважень з цього приводу не надійшло, відсутність будь-яких шкідливих наслідків внаслідок вчинення правопорушення. Крім того, її голос на результати голосування жодним чином не міг вплинути.

Зазначене свідчить про те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення носить характер малозначного, що є підставою для звільнення її від адміністративної відповідальності з оголошенням усного зауваження.

Крім того, при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності судом враховано її щире розкаяння у вчиненому, сімейний та майновий стан обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи викладене вважаю, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_1 вимог ст. 22 КУпАП та обґрунтовано звільнив її від адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП з оголошенням усного зауваження.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 свою вину не визнала та у вчиненому не розкаялась спростовуються показами самої ОСОБА_1, яка в суді апеляційної інстанції вказала, що вона щиро розкаялась, визнала свою вину та зазначила, що дане правопорушення сталося по тій причині, що вона, ознайомившись зі змінами, які внесені до закону «Про запобігання корупції», не зрозуміла їх.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, на її утриманні перебуває повнолітня дитина, чоловік є інвалідом ІІІ групи, вважаю, що суддя першої інстанції прийняв правильне рішення і підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Доводи апеляційної скарги прокурора правильності висновків суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП не спростовують.

З огляду на вищезазначене постанова судді Ставищенського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування не вбачається, у зв'язку із чим вказану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а постанову судді Ставищенського районного суду Київської області від 04 травня 2016 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька