Справа № 761/6689/16-п
Провадження № 3/761/1831/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Малинников О.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли від Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Кушнір І. про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює на посаді першого заступника начальника комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна, проживає за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, складеним 16.02.2016 року завідувачем відділу контролю у сфері приватного права Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Кумеда Валентиною Іванівною, до Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини звернувся потерпілий ОСОБА_4 із зверненням щодо порушення комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна його права на доступ до публічної інформації.

На підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» заявник звернувся до підприємства із запитом від 05.10.2015 року щодо надання інформації про кошти, витрачені на придбання канцелярських товарів підприємством в 2014-2015 роках, та про заробітну плату (помісячно), отриману начальником підприємства та його заступником протягом 2014-2015 років.

У відповідь на вказані запити листом від 03.11.2015 року № 14432 (И-2015) за підписом першого заступника начальника підприємства ОСОБА_3 заявнику було відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв'язку з тим, що підприємство не є розпорядником інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення з аналізу норм законодавства України та положень Статуту підприємства вбачається, що все майно, яким володіє комунальне підприємство, в тому числі доходи від реалізації послуг, є комунальним майном, тобто власністю відповідної територіальної громади.

Таким чином, доступ до публічної інформації щодо розпорядження комунальним підприємством комунальним майном, зокрема, інформація про використання коштів, розподіл доходів від надання послуг (продукції, товарів), виплати заробітної плати працівникам, використання вкладів та дотацій з бюджетів, інші витрати, та прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, не можу бути обмежено відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких заяв не надав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 212-3 КУпАП порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, на На підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» ОСОБА_4 звернувся до підприємства із запитом від 05.10.2015 року щодо надання інформації про кошти, витрачені на придбання канцелярських товарів підприємством в 2014-2015 роках, та про заробітну плату (помісячно), отриману начальником підприємства та його заступником протягом 2014-2015 років.

У відповідь на вказані запити листом від 03.11.2015 року № 14432 (И-2015) за підписом першого заступника начальника підприємства ОСОБА_3 заявнику було відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв'язку з тим, що підприємство не є розпорядником інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком озпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім ипадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення лконодавства про доступ до публічної інформації (пункт 1 та 6 частини першої ртатті 3 Закону).

Статтею 13 Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, за яких поширюються норми Закону. При цьому, кожний визначений Законом окраїни «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації.

Так, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, крема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, юджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів (пункт 2 частини першої статті 13 Закону).

Крім того, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють, зокрема, інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (пункт 4 частини другої статті 13 Закону).

Таким чином, підприємство може бути розпорядником інформації щодо икористання бюджетних коштів, а також розпорядником інформації, що тановить суспільний інтерес.

Частиною п'ятою статті 6 Закону передбачено, що не може бути обмежено оступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, ористування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі о копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, різвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Відповідно до частини третьої статті 8 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) передбачено, що господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

Частиною першою статті 63 ГКУ передбачено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (частина четверта статті 63 ГКУ).

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (частина перша статті 78 ГКУ).

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (частина друга статті 78 ГКУ).

Відповідно до частини третьої статті 78 ГКУ майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до частини першої стаття 140 ГКУ джерелами формування майна суб'єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Крім того, 14.10.2014 р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014-2017 роки». В Стратегії вказується про те, що ефективний доступ до інформації, якою володіють органи публічної влади, інші суб'єкти, є важливою передумовою для запобігання корупції, виявлення та припинення корупційних діянь. Особливе значення має інформація, яка становить суспільний інтерес, а саме - відомості про використання бюджетних коштів, розпорядження державним або комунальним майном, особисті доходи, майно, видатки та зобов'язання фінансового характеру публічних службовців. Доступ до інформації є необхідним інструментом для проведення журналістських розслідувань, стимулювання громадянської активності в антикорупційній сфері (підрозділ «доступ до інформації» Розділу 3. «Запобігання корупції»).

З огляду на вищевикладене, запитувана заявником інформація є суспільно необхідною, а підприємство є її розпорядником. Відтак запитувана інформація повинна надаватись підприємством в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відтак, в діях першого заступника начальника підприємства ОСОБА_3, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме ненадання інформації.

Правопорушення вчинене 03.11.2015 р. за місцем роботи: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 4-в, комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. 38 КпАП України, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, правопорушення скоєно 03.11.2015 року, від 16 лютого 2016 року складено протокол про адміністративне правопорушення.

На момент розгляду справи Шевченківським районним судом м. Києва минуло понад три місяці з дня складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 7 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює на посаді першого заступника начальника комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна, проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 Кп АП України.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст. 212-3 Кп АП України - закрити.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: О.Ф. Малинников.