Справа № 369/2670/16-п Головуючий у І інстанції Омельченко М. М.
Провадження № 33/780/287/16 Доповідач у 2 інстанції Зіміна
Категорія 252 24.05.2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2016 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Зіміної В.Б., з участю прокурора -Лавренюк Т.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року; -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого головою Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

Провадження у справі про корупційне адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито за відсутністі події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу №11 від 21.03.2016 року, ОСОБА_2, будучи Михайлівсько-Рубежівським сільським головою, суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно п. «б» ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» порушив встановлені ст. ст. 1, 28 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме: 11.12.2015 року на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради підписав договір про пайову участь у розвитку інфраструктури села з ОСОБА_4, який діяв в інтересах самого ОСОБА_2, щодо свого садового будинку у своїх інтересах, не вживаючи ніяких заходів щодо врегулювання даної ситуації та недопущення реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року провадження у справі про корупційне адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Своє рішення суддя першої інстанції мотивував тим, що сільським головою ОСОБА_2 повністю виконані вимоги Закону України «Про запобігання корупції», вчинені всі необхідні дії в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки ним вчасно повідомлено колегіальний орган - сесію Михайлівсько-Рубежівської сільської ради про намір укладення договору про пайову участь, надана суду копія протоколу від 03.12.2015 року сесії сільської ради сумнівів не викликає, сам договір про пайову участь №158 від 11.12.2015 року відповідає всім критеріям, визначеним рішенням №3 тринадцятої сесії шостого скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, при його підписані суперечності між приватним інтересом ОСОБА_2 та його службовими повноваженнями як голови Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, яка б впливала на об'єктивність та неупередженість прийнятого рішення, не існувало, оскільки всі вимоги до такого роду договору та встановлений відсоток пайової участі, визначений рішенням №3 від 03.07.2012 року тринадцятої сесії шостого скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради були дотримані, а тому в даному випадку відсутня подія та склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

На вказану постанову суду першої інстанції прокурором подано апеляційну скаргу в якій він зазначає, що суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області неповно та необєктивно з'ясовано обставини справи, що призвело до прийняття незаконної постанови у справі, яка суперечить вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, апелянт зазначає, що під час розгляду адміністративного матеріалу суддею було допущено порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі прокурор посилається, що судом, в порушення вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП, прийнято до уваги як доказ протокол від 03.12.2015 року, що не є актом сесії, а також має сумнівне походження. Зі змісту протоколу вбачається, що на третій сесії сьомого скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради при голові сесії - ОСОБА_2, під п.7 вирішувалося питання щодо обов'язку ОСОБА_2 як забудовника на території сільської ради укласти договір по пайовій участі. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти у формі рішень, які приймаються на пленарному засіданні ради після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Тому, на думку прокурора, документ, що має назву «Протокол» не може бути визнаний нормативним актом, прийнятим сесією сільської ради, який утворює юридичний факт та відповідні правові наслідки на підставі якого ґрунтується рішення суддею. Крім цього, в ньому не висвітлено результатів розгляду питання депутатами та прийняте ними рішення, а саме не зазначено голосування депутатів сільської ради, а ОСОБА_2 взагалі не мав права голосувати на вказаній сесії, а також приймати участь в розгляді питання та повинен був самоусунутися.

Також, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що при винесені постанови судом допущено порушення вимог ст. 283 КУпАП щодо її змісту, оскільки постанова не містить посилання на додані до протоколів письмові пояснення ОСОБА_4 і ОСОБА_5

В зв'язку з цим прокурор просить скасувати постанову судді першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Судом поставлено на обговорення питання правомірності подачі прокурором апеляційної скарги.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному КУпАП.

Даний порядок встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП (в редакції Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Прокурор, як суб'єкт оскарження був виключений із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 року (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), які набрали чинності 26.10.2014 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП (із змінами, внесеними Законом України № 1697- VII від 14.10.2014 року) повністю узгоджується з положенням Закону України «Про прокуратуру» (в редакції цього ж Закону України № 1697- VII від 14.10.2014 року).

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України «Про прокуратуру» № 1697- VII від 14.10.2014 року) та спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно із судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Як вбачається з постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року провадження в справі про корупційне адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки до ОСОБА_2 постановою суду не застосовувались заходи примусового характеру, пов'язаного з обмеженням його особистої свободи, то в даному випадку, прокурор не наділений функцією нагляду й відповідно не має повноважень на оскарження судового рішення.

Беручи до уваги, що апеляційна скарга прокурора, в якій ставиться питання про погіршення становища особи, не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог згідно ч. 5 ст. 7 КУпАП, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду і її слід повернуту особі, яка її подала.

Керуючись, ст. ст.7 п. 5, 287, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_2 - повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Б. Зіміна