Справа № 569/4860/16-п
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рогозін С.В., з участю прокурорів Краснолюби Р.М. та Гуменюка В.Ю., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши матеріали, що надійшли від Управління Служби безпеки України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 Б, кв. 31, працюючого начальником КП Рівненське шляхово-експлуатаційне управління автомобільних доріг, за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення № 13 від 19 квітня 2016 року вказано, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника КП Рівненське шляхово-експлуатаційне управління автомобільних доріг (далі РШЕУ), будучи відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) суб'єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушив встановлені Законом вимоги щодо необхідності повідомляти безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів та невчинення дій та неприйняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, розпорядженням міського голови м. Рівне № 2463-Р від 07.01.2000 р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника РШЕУ. На виконання вказаного розпорядження між управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, в особі начальника управління та ОСОБА_1 було підписано відповідний контракт. Вказане підприємство є юридичною особою публічного права, так як відповідно до п. 1.1 Статуту РШЕУ його засновником є фонд державно-комунального майна Рівненської міської управи.

Відповідно до наказу начальника РШЕУ ОСОБА_1 № 108-к від 01.10.2014 р. ОСОБА_3 з 01.10.2014 р. прийнято на роботу на посаду диспетчера з оплатою праці згідно штатного розпису.

Відповідно до Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом РШЕУ на 2012-2017 роки, погодженого начальником РШЕУ ОСОБА_1 та схваленого 28.08.2012 року конференцією трудового колективу за зразкове виконання трудових обов'язків, сумлінне ставлення до роботи та вагомі досягнення в роботі, а також до державних, професійних та ювілейних дат до працівників підприємства можуть бути застосовані такі види заохочень, як оголошення подяки, грошова премія, нагорода цінним подарунком, нагородження Почесною грамотою, які оформлюються наказом, доводяться до відома колективу і заносяться до трудових книжок працівників відповідно до правил їх ведення.

Крім того, згідно п. 7.4. статті 8 Статуту РШЕУ керівник підприємства обирає форми і системи оплати праці, встановлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, відрядних розцінок, посадових окладів, премій, винагород, надбавок і доплат на умовах, передбачених колективним договором.

Так, ОСОБА_1, використовуючи надані йому повноваження начальника РШЕУ, розглянувши рекомендації керівників структурних підрозділів РШЕУ, видав накази № 320 від 22.10.2015 р. та № 400 від 31.12.2015 р. «Про преміювання», якими преміював працівників РШЕУ, в тому числі й диспетчера РШЕУ ОСОБА_3 Так, на підставі вказаних наказів ОСОБА_3, двічі отримав премію в розмірі 0,5 посадового окладу.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Водночас, встановлено, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є близькими особами (батько та син відповідно), коло яких визначене п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, при прийнятті начальником РШЕУ ОСОБА_1 рішень, пов'язаних з преміюванням свого сина - диспетчера РШЕУ ОСОБА_3, виникла суперечність між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливала на об'єктивність або неупередженість прийняття ним рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено вимогу для посадових осіб юридичних осіб публічного права щодо повідомлення не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника. Водночас, п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено вимогу не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Незважаючи на це, ОСОБА_1, будучи належним чином ознайомленим із вимогами Закону України «Про запобігання корупції», 23.10.2015 р. та 04.01.2016 р. ні письмово, ні усно не повідомив свого безпосереднього керівника - начальника управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_4 про виникнення у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішень щодо преміювання свого сина - диспетчера РШЕУ ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_1 в умовах наявності реального конфлікту інтересів були вчинені дії та приймалися рішення, а саме видані накази № 320 від 22.10.2015 р. «Про преміювання з нагоди святкування професійного свята «Дня автомобіліста і дорожника» за добросовісне і якісне виконання посадових обов'язків» та № 400 від 31.12.2015 р. «Про преміювання за добросовісне, якісне та своєчасне оформлення виконаних значних обсягів робіт у 2015 р. по ремонту і утриманню доріг в належному проїжджому і санітарному стані» за рахунок коштів підприємства, якими двічі було премійовано його сина - диспетчера РШЕУ ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника РШЕУ, 22.10.2015 р. та 31.12.2015 р. порушив вимогу щодо необхідності запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 23.10.2015 р. та 04.01.2016 р. порушив вимогу щодо необхідності запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Викладені вище факти протиправної діяльності підтверджуються документальними матеріалами та поясненнями свідків правопорушення.

Враховуючи викладене, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частинами 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчиненого 23.10.2015 р. , 04.01.2016 р. та 22.10.2015 р., 31.12.2015 р. відповідно.

Прокурор, в судовому засіданні, доводячи обставини, які наведені в протоколі про адміністративне правопорушення, вказав на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що є підставою для притягнення його до відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1, свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, просив закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 повністю підтримав заперечення на протокол та позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку прокурора, захисника, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали, суддя вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суд вважає, що підписання ОСОБА_1 наказів про преміювання працівників РШЕУ (в т.ч. і ОСОБА_1В.) та не повідомлення не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому принесли на підпис наказ щодо преміювання серед інших працівників РШЕУ його сина ОСОБА_3, начальника управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів, носить технічний характер і не є таким, що підпадає під реальний конфлікт інтересів.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановленому законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність спеціального суб'єкта адміністративних правовідносин у разі прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. При цьому, враховано п. 2 примітки цього Закону у якій зазначено, що в цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересами особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Під потенційним конфліктом інтересів розуміється наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Суддя приймає до уваги наявні в матеріалах справи пояснення старшого диспетчера РШЕУ ОСОБА_5 від 28.03.2016 року, в яких остання вказала про те, що вона подавала на розгляд начальника РШЕУ службові записки щодо доцільності преміювання працівників диспетчерів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Розглянувши вказані службові записки та обговоривши їх на нараді з керівниками підрозділів підприємства, начальник ОСОБА_1 прийняв рішення про доцільність їх преміювання в розмірі 0,5 від посадового окладу.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 діяв не особисто, а рішення приймалось колегіальним органом із дотриманням передбаченої законом процедури.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП настає за умови наявності чотирьох взаємозумовлених і взаємопов'язаних елементів: об'єкта та об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає наявність корупційного діяння.

Суб'єктивна сторона правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Разом з тим, суд вважає, що матеріали справи не містять і прокурором не представлено будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, як начальника РШЕУ під час підписання наказів про преміювання працівників РШЕУ, в чому це виразилось в розумінні ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", де зазначено, що корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною в частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - це використання особою, зазначеною в частині першій ст. 3 цього Закону наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

В судовому засіданні не доведено, що неповідомлення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку про наявність реального конфлікту інтересів, вчинене ним умисно, коли він усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав його шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків. Отже, відсутня суб'єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов'язковою складовою будь-якого правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня наявність реального конфлікту інтересів, він не мав умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відсутні відомості та докази, які б достовірно свідчили про наявність у нього особистих інтересів чи обставин, що можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання ним своїх посадових обов'язків, що свідчать про те, що ОСОБА_1 не вчинив дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а тому провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Рогозін С.В.