Справа№464/3989/16-п
пр.№ 3/464/956/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Борейко С.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

не працює, -

за ч.2 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у виді штрафу апеляційним судом Львівської області у розмірі 3400,00 грн. /постанова апеляційного суду Львівської області від 19.02.2016/ ОСОБА_1, повторно протягом року, 03 квітня 2016 року о 06 год. 00 хв. у м.Львові на вулиці Драгана,4, керував автмобілем марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

В суді ОСОБА_1 обставини, викладені в протоколі заперечив та пояснив, що керував транспортним засобом не в стані алкогольного спяніння.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, вчинення ним адміністративного правопорушення стверджується доказами у відповідності ст.251 КУпАП, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 03.05.2016 серії АП2 № 088615,

- висновком про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.05.2016 №643, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння 2,56 ‰ етанолу в крові /огляд проведеного 03.05.2016 о 06 год. 10 хв./.

Щодо невизнання правопорушник своєї вини, то таке є голослівним, жодними належними і допустимими доказами у розумінні ст.251 КУпАП, не підтверджується та спростовується вищенаведеними даними, а відтак не приймаються до уваги.

Таким чином, порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» ПДР України є доведеним, його вірно кваліфіковано за ч.2 ст.130 КУпАП як керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння повторно протягом року, а відтак він підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

Відповідно до ч.1 ст.25 КУпАП оплатне вилучення та конфіскація предметів можуть застосовуватись як основні, такі додаткові адміністративні стягнення.

Ч.1 ст.29 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім обєктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вилученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмету.

Як вбачається із санкції ч.2 ст.130 КУпАП у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП на правопорушника накладається: як основне, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так і додаткове стягнення, у виді оплатного вилучення транспортного засобу чи без такого /у розумінні ст.28 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім обєктом адміністративного правопорушення/ або адміністративний арешт.

З правової позиції викладеної у п.28 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» платне вилучення транспортного засобу може бути і є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч.5 ст. 121, ч.2 ст.130 КпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення від 03.05.2016 серії АП2 № 088615, транспортний засіб, яким керував правопорушник належить іншій особі ОСОБА_2, а тому, відсутність правовстановлюючих документів на транспортний засіб у правопорушника, унеможливлює накладення додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

При накладенні адміністративного стягнення, у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого та його суспільну небезпеку, вчиненого такого умисно, особу правопорушника, ступінь його вини, вважаю, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, що буде, згідно з ст.23 КУпАП, достатньою мірою відповідальності.

Разом із тим, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, то у відповідності до ст.40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір» у сумі 275 грн. 60 коп.

Відповіно до ч.2 ст.130 КпАП України та керуючись ст.ст. 33, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. в дохід держави.

Виконання постанови в частині позбавлення права керування транспортними засобами доручити органу Національної поліції.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.В.Борейко