Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 33/781/66/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Отян О.В.
Категорія - ст. 172-7 КУпАП Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Онуфрієв В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016 року, суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Онуфрієв В.М., із секретарем Ковальовою Н.Д., Піроженко Д.В. за участю прокурора Гузема О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляцією прокурора Олександрівського відділу Знам'янської місцевої прокуратури Зелінської К.І. на постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року, якою відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки АДРЕСА_1, українки, громадянки України, із вищою освітою, не одруженої, працюючої секретарем Івангородської сільської ради, проживаючої АДРЕСА_1, до адміністративної відповідальності раніше не притягувалася,

закрито провадження у зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №16 від 28.03.2016 року оперуповноваженого 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Кіровоградській області Король Б.О. (а.с.2-7), ОСОБА_4 ставиться в провину, те що вона будучи посадовою особою місцевого самоврядування, а саме - секретарем Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області за рішенням 1-ї сесії Івангородської сільської ради 7-го скликання від 17.11.2015 року, вчинила неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії при прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, за наступних обставин.

Так, 25.12.2015 року на засіданні 4-ї сесії 7-го скликання Івангородської сільської ради Олександрівського району було прийняте рішення № 24 «Про впорядкування умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування». Даним рішенням вирішувалося питання про впорядкування умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування, в тому числі і ОСОБА_4

Відповідно до протоколу пленарного засідання 4-ї сесії 7-го скликання Івангородської сільської ради від 25.12.2015 року за рішення № 24 «Про впорядкування умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування» проголосувало 10 депутатів, в тому числі і ОСОБА_4

Однак, ОСОБА_4 не повідомила сесію про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що призвело до невиконання нею вимог п. п. 1,2,3 ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», адміністративна відповідальність за що передбачена ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 закрито провадження у справі у зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Своє рішення суд мотивував тим, що об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання ОСОБА_4 депутатів Івангородської сільської ради до голосування за рішення на її користь в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_4 та її службовими повноваженнями, як секретаря сільської ради, в момент прийняття рішення щодо впорядкування умов оплати її праці, та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось.

Крім того ,згідно протоколу про вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією не конкретизовано, які саме ОСОБА_4 вчинила дії чи які прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів. При цьому, будучи суб'єктом, на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», а саме депутатом Івангородської сільської ради Олександрівського району, ОСОБА_4 в силу своїх повноважень самостійно не приймала будь-яких рішень, а приймала у складі колегіального органу сесії сільської ради. Умислу у ОСОБА_4 на вчинення адміністративного правопорушення не було.

В апеляційній скарзі прокурор Олександрівського відділу Знам'янської місцевої прокуратури Зелінська К.І. просила постанову районного суду скасувати та винести постанову, якою ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, та накласти стягнення у межах санкції вказаної статті. Свої вимоги обґрунтувала тим, що матеріали справи містять дані які свідчать про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_4 та її службовими повноваженнями, як секретаря сільської ради, в момент прийняття рішення щодо впорядкування умов оплати її праці.

Висновки суду першої інстанції суперечать зібраним матеріалам справи, з яких вбачається, що ОСОБА_4 було достовірно відомо про розгляд на пленарному засіданні сесії проекту рішення про упорядкування умов оплати праці секретарю сільської ради - ОСОБА_4

Не зважаючи на викладене судом в мотивувальній частині постанови вказано, що ОСОБА_4 пояснила в судовому засіданні про те, що вчинила дане правопорушення через незнання діючого законодавства. При цьому судом не взято до уваги положення ст. 69 Конституції України, згідно з яким незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, ОСОБА_4, яка заперечила проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляції, вважаю, що апеляція задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом положень ч.1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» корупційним правопорушенням визнається умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону.

Корупція - використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей;

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особу, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких родичів.

Корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Згідно диспозиції ст. 172-7 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Згідно примітки 2, у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції вказала, що умислу на вчинення інкриміновано їх адміністративного правопорушення в неї не було.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 будучи посадовою особою місцевого самоврядування, а саме - секретарем Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області за рішенням 1-ї сесії Івангородської сільської ради 7-го скликання від 17.11.2015 року, вчинила неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії при прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів. 25.12.2015 року на засіданні 4-ї сесії 7-го скликання Івангородської сільської ради Олександрівського району було прийняте рішення № 24 «Про впорядкування умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування». Даним рішенням вирішувалося питання про впорядкування умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування, в тому числі і ОСОБА_4

Відповідно до протоколу пленарного засідання 4-ї сесії 7-го скликання Івангородської сільської ради від 25.12.2015 року за рішення № 24 «Про впорядкування умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування» проголосувало 10 депутатів, в тому числі і ОСОБА_4

Однак, ОСОБА_4 не повідомила сесію про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що призвело до невиконання нею вимог п.п 1,2,3 ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», адміністративна відповідальність за що передбачена ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно зі ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не повідомила сесію про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, депутати сільської ради, що приймали участь у розгляді питань порядку денного, були обізнані про винесене на порядок денний сесії питання впорядкування умов оплати праці секретаря сільської ради в тому числі. За запропонований перелік питань та його включення до порядку денного сесії проголосувало 10 депутатів, в тому числі і секретар сільської ради.

Об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання ОСОБА_4 депутатів Івангородської сільської ради до голосування за рішення на її користь в матеріалах справи відсутні.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що відсутні данні які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_4 та її службовими повноваженнями, як секретаря сільської ради, в момент проведення голосування по вирішенню питання оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування, в тому числі і ОСОБА_4, відсутні відомості, які б вказували в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось.

Також, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріалами справи не встановлено, що неповідомлення ОСОБА_4 у встановленому законом порядку про наявність реального конфлікту інтересів вчинене нею умисно, коли вона усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Отже, відсутня суб'єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов'язковою складовою будь-якого правопорушення.

Отже, за таких обставин, на переконання суду суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутня наявність реального конфлікту інтересів, остання не мала умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП. У матеріалах справи відсутні достовірні відомості та докази, які б свідчили про наявність у ОСОБА_4 особистих інтересів чи обставин. На підставі викладеного ОСОБА_4 не вчинила дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є правильним.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є правильним, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Олександрівського відділу Знам'янської місцевої прокуратури Кіровоградської області Зелінської К.І. - залишити без задоволення.

Постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року, якою відносно ОСОБА_4 закрито провадження у зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області В.М. Онуфрієв