АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1; прокурора - Мануйленка І.М., апеляційну скаргу прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Дружиніна В.С. на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року у справі про порушення пов'язане із корупцією, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2 виданого Нікопольським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 30 листопада 1999 року; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні порушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, а провадження у частині притягнення до відповідальності за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу правопорушення,-

встановив:

постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, провадження у частині притягнення до відповідальності за ч.2 ст. 172-7 КУпАП закрив у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

У відповідності до постанови, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1, будучи депутатом Червоногригорівської селищної ради шостого скликання, тобто є суб'єктом правопорушення пов'язаного із корупцією, у порушення вимог ст. 28; ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», в умовах реального конфлікту інтересів, приймав участь у черговій сесії селищної ради, проведеної 22 травня 2015 року, на якій обговорювалося і вирішувалося питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у його власність. На зазначеній сесії селищної ради ОСОБА_1 не повідомив колегіальний орган - раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим скоїв порушення пов'язане із корупцією, передбачене ч.1 ст. 172 КУпАП.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закривши у цій частині провадження у справі.

Не погоджуючись з висновками суду, прокурор Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Дружинін В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить вирішити питання, щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_1 і за ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

На переконання прокурора, суд безпідставно закрив провадження у справі у частині відсутності складу правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Зазначивши, що протиправні дій винної особи охоплюються лише ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, залишивши поза увагою факт участі особи у голосуванні по наданню дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у його власність.

З'явившись у судове засідання апеляційного суду, прокурор - Мануйленко І.М. подану апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, скасувавши постанову місцевого суду та прийняти нову, якою визнати особу винною у вчиненні порушення пов'язаного із корупцією за ст.ст. 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 КУпАП.

У свою чергу, в апеляційному суді ОСОБА_1 виступив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників перегляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», на депутатів сільської ради поширюється обов'язок щодо дотримання обмежень передбачених ЗУ «Про запобігання корупції».

Зокрема, у ст. 22 ЗУ «Про запобігання корупції», передбачено, що особам, на яких поширюється дія цього закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Отже, саме наявність чи відсутність приватного інтересу до вирішення певного питання і буде свідчити про наявність чи відсутність конфлікту інтересів.

При наявності конфлікту інтересів у членів колегіального органу місцевого самоврядування, законодавцем у розділі 5 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено способи врегулювання та запобігання конфлікту інтересів. Із ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» слідує, що законом передбачено два способи врегулювання конфлікту інтересів: зовнішній та самостійний. При цьому самостійне врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих про це документів безпосередньому керівнику, у іншому випадку врегулювання конфлікту інтересу має здійснюватися заходами зовнішнього врегулювання, із дотриманням вимог ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про запобігання корупції».

Як вбачається із матеріалів справи, 22 травня 2015 року дійсно у Черногорівській селищній раді проводилася сорок четверта сесія шостого скликання, на порядок денний якої виносилися ряд питань, у точу числі і питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (а.с. 17-24).

У відповідності до додатку протоколу сесії від 22 травня 2015 року - списку депутатів (а.с. 16) видно, що на сесії було присутньо сімнадцять депутатів, серед яких і ОСОБА_1, що підтверджує його підписом у списку присутніх депутатів. З протоколу (а.с. 20) слідує, що ОСОБА_1 приймав участь у голосуванні, зокрема і по «своєму» питанню. Жодних повідомлень про конфлікт інтересів під час проведення сесії не оголошувалось, як і не надавалось ОСОБА_1 жодних доказів того, що особа позбавилася приватного інтересу пов'язаного із відводом земельної ділянки.

Крім цього, данні обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні апеляційного суду у поясненнях свідка ОСОБА_3 - голови селищної ради та у її відповіді на запит (а.с. 77), у якому чітко зазначено, що до і під час проведення сорок четвертої сесії, протягом усього 2015 року, ніхто із депутатів не звертався із будь-якими заявами про конфлікт інтересів.

Наведенні обставини ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду не спростовувалися.

Що ж стосується посилань ОСОБА_1 на те, що він фактично не приймав участь у голосуванні та ці доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки у матеріалах справи наявні докази протилежного і особа під час перегляду справи їх не спростовувала.

Таким чином, апеляційний суду дійшов безсумнівного висновку, окрім встановленого судом першої інстанції, про наявність у діях ОСОБА_1. складу правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Оскільки під час перегляду справи знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_1, як суб'єкт правопорушення пов'язаного із корупцією окрім того, що не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, що кваліфікується як корупційне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, також вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, що кваліфікується як правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, тобто протиправно вчинене ОСОБА_1 охоплює сукупність правопорушень, передбачених ст.ст. 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 КУпАП.

А тому апеляційний суд робить висновок, що справу судом першої інстанції було розглянуто поверхнево без дотримання вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи не були перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі необхідні обставини належним чином не з'ясовані.

Разом з тим, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1. у вчиненні правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та, вирішуючи питання про накладення стягнення, апеляційний суд враховує вимоги ст.ст. 27, 33 КУпАП, та при наявності пом'якшуючих та відсутністю обтяжуючих обставин, вважає за необхідне накласти стягнення у вигляді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у мінімальному розмірі - 3400 гривень і, з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, за сукупністю вчиненого остаточно визначити стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційну скаргу прокурора Дружиніна В.С. на постанову міськрайонного суду - задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 700 гривень, а провадження у частині притягнення до відповідальності за ч.2 ст. 172-7 КУпАП - закрито у зв'язку з відсутністю складу правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення пов'язаного із корупцією, передбаченого ст.ст. 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 КУпАП, та за сукупністю вчиненого, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, остаточно призначити стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К.Живоглядова

Дніпропетровської області