АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/300/16 Головуючий у І-й інстанції - Юшков М.М.
Справа № 204/2011/16 -п Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у вигляді 3400 грн.

При обставинах вказаних в оскаржуваній постанові, ОСОБА_3, 12 березня 2016 року приблизно о 08-05 год. в м. Дніпропетровську, по пр. Б.Хмельницького біля будинку 63, водій ОСОБА_3 керував автомобілем «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проходити відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник ОСОБА_2 в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді першої інстанції, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вказана постанова є незаконною, оскільки викладені в ній обставини не відповідають фактичним встановленим обставинам справи. Вказує на те, що обставини зазначені поясненням свідка ОСОБА_4, в постанові судді не відображені. Зазначає, що ОСОБА_3, будучи тверезим, знаходячись у салоні свого авто, який був припаркований у встановленому місці, відповідно до ПДР України та перебував що найменше півгодини у некерованому стані, не здійснюючи руху, був підданий неправомірній провокації поліцейського, який забажав проходження ОСОБА_3 огляду для встановлення стану алкогольного спяніння саме у лікарській установі, а не за допомогою спеціальних технічних засобів. З матеріалів справи не вбачається те, що ОСОБА_3Ю керував автомобілем, та поліцейській застосував технічні засоби, встановивши таким чином ознаки алкогольного спяніння.

В судовому засіданні апеляційного суду, захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. ОСОБА_3 пояснив, що він не відмовлявся проходити медичний огляд за допомогою алкотестеру «Драгер», а їхати у лікарню не мав часу. Він чекав у машині свого приятеля з включеним двигуном так як було прохолодно. Чого до нього підійшов поліцейській він не знає, оскільки чекаючи в машині правил дорожнього руху не порушував.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши захисника ОСОБА_2, та пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова судді першої інстанції не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи та обставинам справи є безпідставними і такими, які спростовуються матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 280814 від 12 березня 2016 року; рапортом інспектора патрульної поліції ОСОБА_5, згідно якого під час патрулювання, помітили автомобіль «Ауді Q7», який стояв більше години у заведеним двигуном. На питання чи потрібна допомога, водій проігнорував та почав рух без сигналу показника та створив аварійну ситуацію, зупинившись, водій не реагував на вимогу заглушити двигун та надати відповідні документи, через 5 хв. Вийшов з автомобіля з явними ознаками алкогольного спяніння (характерний різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, невпевнена хода, нечітка вимова) Від медичного засвідчення відмовився; поясненнями самого ОСОБА_3, з яких вбачається що останній власноруч зазначив, що відмовляється від проходження медичного засвідчення на стан алкогольного спяніння за допомогою технічного засобу так і до медичного закладу. Відмова ОСОБА_3 від проходження огляду на стан спяніння підтверджена і підписами двох свідків.

А тому, доводи ОСОБА_3 та його захисника в частині того, що в порушення вимог ст. 266 КУпАП, співробітником поліції не були обєктивно встановлені спеціальними технічними засобами ознаки алкогольного спяніння та, що ОСОБА_3 не керував автомобілем, як цього вимагає обєктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення є необґрунтованим і таким що спростовується матеріалами справи та поясненнями свідків.

Так, відповідно до ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності працівника поліції.

Згідно до п.12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

За поясненнями у судовому засіданні першої інстанції інспектора патрульної поліції ОСОБА_4, тривалий час автомобіль «Ауді Q7» стояв з увімкненим двигуном в зазначеному районі, він підійшов до водія зясувати чи все гаразд, однак водій біля пяти хвилин не реагував на його стук у вікно автомобіля, після чого без будь-яких сигналів почав керувати автомобілем та направив його в бік трамвайних рель сів, після чого скерував автомобіль на праву смугу та припаркував. На його вимогу водій вийшов з машини, при цьому був з явними ознаками спяніння. Йому запропонували пройти огляд через алкотестер «Драгер». Водій почав комусь телефонувати, потім відмовився проходити огляд. Їхати до медичного закладу також відмовився, що було зафіксовано в присутності двох свідків.

Аналогічні обставини викладені і в рапорті інспектора патрульної служби ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_6 у своїх поясненнях в судовому засіданні першої інстанції підтвердив факт, що водій ОСОБА_3 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан спяніння.

Вказані пояснення свідків узгоджуються і з первинними власноручними письмовими поясненнями ОСОБА_3, який зазначав, що він відмовляється від проходження огляду на стан спяніння, як через алотестер «Драгер», так і в медичній установі.

До стверджень в апеляційній скарзі стосовно того, що ОСОБА_3 не керував автомобілем і не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння за допомогою алкотестеру, а писав власноручно письмові пояснення не усвідомлюючи їх зміст, так як хвилювався, апеляційний суд відноситься критично, і розцінює їх як спосіб захисту з метою ухилення від відповідальності, так як ці доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи і спростовуються вищевказаними встановленими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на пояснення свідка ОСОБА_6 як на доказ підтвердження доводів того, що ОСОБА_3 не відмовлявся від огляду на алкотестер «Драгер» є безпідставним і таким що не відповідає дійсності, оскільки згідно пояснень даного свідка з цих обставин відсутні його чіткі ствердження, а лише наявні його припущення та ще і зі слів самого ОСОБА_3, що у поліцейських відсутній алкотестер за допомогою якого останній був згоден пройти огляд, однак безпосередньо від поліцейських цього він не чув. Всі інші доводи захисту з цих обставин фактично зводяться до переоцінки цих доказів, а тому апеляційним судом до уваги не беруться.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що покази ОСОБА_3 не були послідовними, то він зазначав разом із захисником, що він чекав товариша з ввімкнутим двигуном, бо було ще прохолодно і він грівся, то він музику тільки слухав, що зазначено і в апеляційній скарзі, то в письмових поясненнях вказує, що він відмовився від огляду як через алкотестер «Драгер» так і від огляду в медичній установі, то в апеляційній скарзі заперечує дані обставини.

Окрім того, на переконання апеляційного суду тимчасова зупинка автомобіля не виключає факт керування цим автомобілем, що в даному випадку не спростовано і показами ОСОБА_3, а тому є безпідставним посилання сторони захисту на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП з посиланням на ці обставини.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначений висновок, узгоджується і з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, де в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, на які також є посилання в апеляційній скарзі, зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області : -підпис- ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду

Дніпропетровської області : ОСОБА_1