АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/2321/16-п Головуючий суддя І інстанції Панас Н.Л.
Провадження № 33/790/294/16 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ч.1 ст.130, ст.122-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його захисника - адвоката Колобова Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130, ст.122-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року постановою судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення за правилами ст.36 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Судом встановлено, що 21 лютого 2016 року приблизно о 01 год. 15 хв., водій ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп*яніння, керуючи автомобілем «Subaru Forester» держномер НОМЕР_1, рухаючись по вул.Чкалова в м. Харкові, не зупинився на вимогу працівника поліції, завчасно подану за допомогою гучномовного пристрою, увімкненого проблискового маячка та спеціального звукового сигналу, в результаті чого був зупинений шляхом переслідування на вул..Кірова у с.Циркуни Харківського району Харківської області.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.4, 2.5, п.8.9 б).в) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, ст.122-2 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді від 25 березня 2016 року змінити в частині призначення адміністративного стягнення, застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу. Апелянт, фактичних обставин адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, як вони зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення, не спростовує; при цьому вказує на те, що факт керування автомобілем в стані алкогольного сп*яніння є недоведеним, оскільки матеріали справи не містять акту проведення його медичного огляду або інших належних та допустимих доказів для підтвердження наведених у постанові суду тверджень. Оскільки скоєння правопорушення в стані алкогольного сп*яніння є обтяжуючою обставиною, у даному випадку це не може бути враховано судом при вирішенні справи. Автор апеляції в обґрунтування своїх вимог посилається на положення Кодексу адміністративного судочинства України. Окрім того, ОСОБА_2 вважає, що стягнення на нього накладено судом без врахування вимог ст.33 КУпАП. Апелянт зазначає, що він є пенсіонером, на його утриманні знаходяться батьки похилого віку, на даний час він працює водієм приватного найму та транспортний засіб є єдиним засобом для отримання доходу, а тому позбавлення права керування транспортними засобами протягом двох років є таким, що може призвести до значного погіршення фінансового стану та умов його життя.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Колобова Л.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, апелянтом не оспорюється, а тому в цій частині постанова суду першої інстанції не перевіряється.

Що стосується наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтованості накладеного на нього стягнення, апеляційний суд враховує наступні положення закону :

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, суддя в повному обсязі вказані вимоги закону не виконав .

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції ;

- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп*яніння чи під впливом лікарських препаратів;

- відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №886861 (а.с.1), 21 лютого 2016 року приблизно о 02 год. 00 хв., водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Subaru Forester» держномер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації руху), від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Проте суд, формулюючи в оскаржуваній постанові фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зазначив про керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння. Такий висновок суду є необґрунтованим, оскільки стан сп*яніння у водія транспортного засобу може бути встановлений лише в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров*я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Але протокол містить вказівку про відмову водія ОСОБА_2 від проходження медичного огляду, у матеріалах справи також відсутні докази, що підтверджують виявлення у ОСОБА_2 стану алкогольного сп*яніння. При цьому, посилаючись на порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР України, який зобов*язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення такого стану, та одночасно стверджуючи про перебування водія ОСОБА_2 в стані алкогольного сп*яніння, суд першої інстанції допустив суперечності, які свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам. А саме, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - керування автомобілем в стані алкогольного сп*яніння, тоді як наявні в матеріалах справи докази підтверджують лише факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду для встановлення такого стану, тобто порушення водієм вимог п.2.5 ПДР України, відповідальність за що також передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_2 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп*яніння.

Санкція статті 122-2 КУпАП передбачає стягнення в виді штрафу в розмірі дев*яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців, а санкція ч.1 ст.130 КУпАП - стягнення в виді штрафу на водіїв у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

Суд першої інстанції вірно застосував положення ст.36 КУпАП та визначив ОСОБА_2 стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується і з видом визначеного стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи, що ОСОБА_2 вчинив одночасно два адміністративних правопорушення, в тому числі правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, яке за своїм характером є грубим порушенням у розумінні положень ст.30 КУпАП, та створює підвищену суспільну небезпеку. З огляду на викладене, адміністративне стягнення у виді штрафу, як на те посилається апелянт, є недостатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень. При цьому обставини, на які посилається апелянт, а саме те, що він утримує батьків похилого віку та працює водієм приватного найму, що є єдиним джерелом його доходу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_2 не надав.

Разом з тим, накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, як це вчинив суд першої інстанції, не узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП, яка регламентує загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Зокрема, при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є пенсіонером; в матеріалах справи відсутні відомості про те, що раніше він притягувався до адміністративної відповідальності; обставини, передбачені ст.35 КУпАП, що обтяжують його відповідальність за адміністративне правопорушення, судом першої інстанції не були встановлені, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що законним та обґрунтованим буде застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП - змінити, виключити із мотивувальної частини постанови висновок суду про керування ОСОБА_2 автомобілем в стані алкогольного сп*яніння та вважати, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 за правилами ст.36 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки змінити в частині визначення строку стягнення, а саме - застосувати до ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

В іншій частині постанову судді залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.В.Шевченко