Справа № 742/997/16-п Головуючий у 1 інстанції Ільченко О. І.
Провадження № 33/795/92/2016
Категорія - ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Воронцової С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Зазначеною постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Прилуки Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм Чернігівського облавтодору філія Прилуцька ДЕД, одруженого, мешканця АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок гривень) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275 гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, 30 березня 2016 року близько 18 год. 40 хв. по вул. Пирятинська в м. Прилуки, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 з причепом, в порушення вимог п. 2.3. а), 11.3., 31.4.7. д) ПДР України перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан тягово-зачіпного пристрою, в результаті чого причіп від'єднався та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем Рено Трафік, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіль отримав механічні пошкодження.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що передбачені ст. 256 КУпАП вимоги жодним чином не відображені в оскаржуваній постанові, при цьому з її змісту є не зрозумілим, на якій підставі та на яких доказах суд прийшов до переконання про порушення ним саме вимог п. 2.3. а), 11.3., 31.4.7. д) ПДР України, оскільки в наданих суду документах відсутні посилання на вказані норми Закону. Просить врахувати, що у судовому засіданні він визнавав вину частково тільки у тому, що у документах не мав полісу обов'язкового страхування. Наголошує на тому, що перед виїздом з території підприємства він пересвідчився у надійності кріплення причіпу до автомобіля та повідомив механіку, який відповідальний за технічний стан автомобіля, однак, керівництво змусило його виїхати на даному автомобілі. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в даному випадку відповідальність за надійність кріплення причіпу та справності всіх агрегатів несе механік, в зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

В судове засідання апеляційного суду особа яка притягується до адміністративної відповідальності , його захисник , потерпілий , будучи належно сповіщеними про час та місце розгляду справи, не з'явились, клопотань про перенесення розгляду справи на іншу дату не подавали. З огляду на викладене та з урахуванням того що вимогами ч.6 ст. 294 КУпАП України , обов'язкова присутність особи , його захисника, потерпілого при розгляді справи апеляційним судом не передбачена, а їх не явка не перешкоджає розгляду поданої до суду апеляційної скарги , суд вважає можливим розглядати вказану справу у відсутності зазначених осіб.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог, викладених у ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, у справі обставини адміністративного правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно й об'єктивно в їх сукупності.

Під час розгляду адміністративних матеріалів, суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вищезазначених вимог Закону та з'ясував обставини адміністративного правопорушення всебічно, повно й об'єктивно, з врахуванням наявних у справі матеріалів.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, згідно якого ним були допущені порушення п.п. 2.3. а), 11.3., 31.4.7. д) ПДР України.

На думку апеляційного суду, твердження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про те, що ним не були допущені порушення Правил дорожнього руху України, не заслуговують на увагу та протирічать вимогам цих же Правил.

Так, пунктом 2.3 «а» ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність закріплення та кріплення вантажу. Отже, враховуючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки і тому експлуатація пов'язана з його підвищеною небезпекою для учасників дорожнього руху, він завжди повинен бути в справному стані. У випадку неможливості виконання цієї вимоги експлуатація транспортного засобу не допускається до приведення його у справний стан.

На думку апеляційного суду водій ОСОБА_1 даних вимог Правил дорожнього не дотримався. Аналізуючи доводи та зміст апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 знав про несправність у кріпленні причепа, однак, не зважаючи на це, з метою не втратити роботу, які він про це зазначив, виїхав на автомобілі, що мав несправності у кріпленні причепу, свідомо наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Отже, ОСОБА_1 грубо знехтував Правилами дорожнього руху України та поставив під загрозу безпеку інших учасників дорожнього руху, які розраховують на їх дотримання усіма учасниками дорожнього руху.

При цьому, твердження ОСОБА_1 з приводу того , що вказівка суду про те, що ним були порушені п.п. 2.3. а), 11.3., 31.4.7. д) ПДР України не підтверджується матеріалами справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення водієм саме вказаних пунктів Правил зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та підтверджується іншими наданими до суду матеріалами. В той же час, на підтвердження своїх тверджень ОСОБА_1 не надано жодних доказів.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що водій автомобіля НОМЕР_3 з причепом перед виїздом на перевірив та не забезпечив технічно-справний стан тягово-зачіпного пристрою, що призвело до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та того, що автомобілі отримали механічні пошкодження.

При цьому, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги і пояснення інших учасників дорожнього руху, а саме потерпілого ОСОБА_3, який у судовому засіданні пояснив, що 30 березня 2016 року рухався на автомобілі марки Рено Трафік по вул. Пирятинській в м. Прилуки, однак, несподівано на його смугу руху виїхав причеп, який відірвався від автомобіля ГАЗ,в результаті чого відбулось зіткнення і його автомобіль отримав суттєві пошкодження.

На думку апеляційного суду пояснення потерпілого, повністю узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1, даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення та іншими наданими доказами.

Згідно з роз'ясненнями до ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, 129, ч.1 - ч.4 ст.130, статтях 132-1, 133-1, 132-1, 139, 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає в разі порушення учасниками дорожнього руху правил, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На ряду з цим, технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди не залежала від односторонніх дій водія ОСОБА_3, а цілком визначалась діями водія ОСОБА_1, який свідомо наражав на небезпеку не тільки себе,а й інших учасників дорожнього руху. В разі дотримання правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди не сталося б, тому твердження апелянта про те, що до відповідальності необхідно притягнути відповідальну особу, яка випустила автомобіль на лінію, а саме механіка підприємства, є необґрунтованими.

Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Метою адміністративного стягнення відповідно до ст. 23 КУпАП є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно з вимогами передбаченими ст. 33 КУпАП України враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Обираючи стягнення ОСОБА_1 суд переконався в тому, що призначене стягнення дійсно буде відповідати усім завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 1 КУпАП), буде сприяти його вихованню в дусі дотримання закону, та не поставить особу, яку притягнуто до відповідальності, в скрутне матеріальне становище, не позбавить її та членів її родини будь-яких доходів та вірно призначив стягнення у виді мінімального штрафу, передбаченого санкцію статті 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Воронцова