Справа № 419/474/16-п
Провадження № 33/782/37/16
П О С Т А Н О В А

04 травня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області Рябчун О.В., за участю прокурораМаіляна Г.С. , розглянувши апеляційну скаргу прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області Ю.Гоянця, подану

на постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.04.2016 року про закриття провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 172-6 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.04.2016 року закрито адміністративну справу щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України ( і.н. НОМЕР_1), який має вищу освіту, працює заступником голови Новоайдарської районної Ради Луганської області, мешкає у АДРЕСА_1,

на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв'язку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

Суддею встановлено, що ОСОБА_3, відповідно до рішення № 1/3 від 09.11.2010 року Новоайдарської селищної Ради 6 скликання 1 сесії було затверджено на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів влади Новоайдарської селищної Ради і він працював на цій посаді до 05.11.2015 року.

06.11.2015 року ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади з підстав закінчення строку його повноважень, відповідно до рішення № 1/1 від 06.11.2015 року Новоайдарської селищної Ради Луганської області.

Згідно довідки № 57 від 01.02.2016 року ОСОБА_3 як заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів влади Новоайдарської селищної Ради був посадовою особою місцевого самоврядування 5 категорії 10 рангу.

У особовій справі ОСОБА_3, яка знаходиться у Новоайдарській селищній Раді, міститься декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, яка була подана у встановлений цим законом термін під час перебування на цій посаді.

При припиненні діяльності, пов'язаної із виконанням функцій місцевого самоврядування, ОСОБА_3 вчасно не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік у термін, передбачений Законом України "Про засади запобігання та протидії корупції", за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто, з 01.01.2015 по 06.11.2015 року.

ОСОБА_3 ця декларація надана 09.11.2015 року, згідно штампу Новоайдарської селищної Ради Луганської області.

Закриваючи провадження по справі за протоколом, складеним за вищезгаданими подіями 12.02.2016 року оперуповноваженим відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки УЗЕ в Луганській області ДЗЕ Національної поліції України, суд виходив із того, що, згідно із приписами ч.1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції"суб'єкти декларування, які звільняються чи іншим чином припиняють діяльність, пов'язану із виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов'язані подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а, також, протягом 1 року подавати за своїм останнім місцем роботи ( служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і у порядку, визначеному цим Законом.

Послався на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КпАП України, може бути вчинене тільки умисно, що закріплене в абз.4 ч.1 ст. 1 Закону України " Про засади запобігання та протидії корупції", яким визначено, що корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеного у ч.1 ст. 4 цього Закону.

Виходячи з цього, врахувавши обставини, встановлені у судовому засіданні, щодо термінів та порядку звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, повернення йому трудової книжки та виплати заробітної платні, розмір якої повинен був внести ОСОБА_3 до згаданої декларації, суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 наміру і умислу, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства України, оскільки декларація була подана 09.11.2015 року, до складання протоколу.

У апеляційній скарзі прокурор Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Гоянець Ю.І. просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення,пов'язаного із корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України, та накласти на нього стягнення, визначене санкцією вказаної норми закону.

Зазначає, що ОСОБА_3 як особа, що звільнилась 06.11.2015 року за рішенням сесії Новоайдарської селищної Ради Луганської області, не мав жодних перешкод для вчасного подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, як це передбачено Законом України "Про засади запобігання та протидії корупції" ( абз. 2 п.1 ст. 12).

Прокурор не погоджується із висновками суду щодо відсутності у діях ОСОБА_3 умислу щодо невчасного подання декларації і, наводячи тлумачення змісту гл.13-А КпАП України, абз.2 п.1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", офіційних роз'яснень Міністерства юстиції України "Про правила декларування майна, доходів, витрат і зобов'язань фінансового характеру" стверджує, що строки подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, яка припиняє свою діяльність, повинні обмежуватись днем її звільнення.

Прокурор вважає посилання у постанові суду про невизначеність у діючому законодавстві конкретних строків та термінів подання декларації при припиненні особою діяльності, пов'язаною із виконанням нею функцій місцевого самоврядування, помилковими, з огляду на наведені вище правові норми.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

Прокурор Маілян Г.С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного із корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України, та накласти на нього стягнення, визначене санкцією вказаної норми закону.

ОСОБА_3 заперечував проти вимог апеляційної скарги прокурора та просив залишити постанову місцевого суду без змін.

Перевіривши витребувані із Новоайдарського місцевого суду Луганської області матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 172-6 КпАП України, прийнявши до уваги пояснення прокурора, самого ОСОБА_3, проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходам впливу у зв'язку із адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і у порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною, рішенням Конституційного Суду України від 22.2.2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст. 14-1 КпАП України передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнє.

Положеннями ст. 252 КпАП України зазначено, що орган ( посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається із змісту постанови, суд правильно встановив та дійшов висновку про те, що, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді заступника Новоайдарського селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Новоайдарського району Луганської області, відповідно до вимог, зазначених у п."в" п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Апеляційним переглядом матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 245, 252, 280 КпАП України, всебічно, повно та об'єктивно з'ясував усі обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і прийняв законну та обґрунтовану постанову про закриття провадження по справі на підстави відсутності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

Так, відповідно до ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Наводячи у тексті постанови детальний аналіз приписів чинного антикорупційного законодавства та законодавства про адміністративну відповідальність, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, пов'язаного із корупцією, яке, зокрема, передбачене у ч.1 ст. 172-6 КпАП України, є порушенням спеціального обмеження, передбаченого у ч.1 ст. 12 Закону України " Про засади запобігання і протидії корупції" і характеризується наявністю вини у формі умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб.

Як вбачається із особистих пояснень ОСОБА_3 та матеріалів справи, змісту додатково витребуваних місцевих судом документів, він не був присутнім 06.11.2015 року на засіданні сесії і про її результати дізнався від депутатів.

Копії рішення сесії також не отримував.

Декларацію він подав 07.11.2015 року до приймальні селищної Ради, але, оскільки це був вихідний день, секретар приймальні Євдокімова зазначила про отримання цього документу 09.11.2015 року і в цей же день він отримав трудову книжку.

Крім того, станом на 06.11.2015 року не було обрано нового секретаря селищної ради і бухгалтерія не могла надати йому офіційну довідку про останні нарахування, щоб внести цю суму до декларації. Розрахунок з ним було здійснено лише 18.11.2015 року.

Факт несвоєчасного подання декларації та точне вирахування термінів її подання, невиконання яких інкримінуються ОСОБА_3, зазначеними у протоколі № 8 від 12.02.2016 року Законами України однозначно не врегульовано.

Як випливає із положень абз.2 ч.1 ст. 12 Закону України " Про засади запобігання та протидії корупції" суб'єкти декларування, які звільняються, подають декларації про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Цей законодавчий припис прокурор та особа, що склала протокол, тлумачать як беззаперечний обов'язок декларанта подати декларацію саме під час звільнення (у той же день). Таке твердження є безпідставним, оскільки таких обмежень у тексті закону ( із змінами, внесеними 14.05.2013 року) немає.

Законом чітко визначається обов'язок певної особи після звільнення чи припинення діяльності, пов'язаною із виконанням функції держави або місцевого самоврядування,подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями та протягом одного року після цього подати за своїм останнім місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і у порядку, визначеними цим законом.

Аналогічне за змістом зобов'язання вчинити такі дії ( без визначення конкретної дати) міститься у Методичних рекомендаціях Міністерства юстиції України від 16.10.2013 року, у п.10 "Строки подання декларації" ,із додатком про те, що особи, які звільнились або іншим чином припинили діяльність, пов'язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларації за місцем попередньої роботи ( служби) до 1 квітня наступного за звітним року.

Зазначені вище норми носять прямий характер та не підлягають додатковому тлумаченню та порівнянню.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 цей обов'язок виконав і подав декларацію вчасно, за тривалий термін до моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного із корупцією.

Таким чином, вищезазначений протокол був складений у результаті хибного тлумачення змісту ч.1 ст. 12 Закону України " Про засади запобігання та протидії корупції" особою, що його склала та прокурором у апеляційній скарзі, яка не може бути задоволена з наведених вище підстав.

Керуючись ст.22, 294 КпАП України, суддя

постановила:

Постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 квітня 2016 року,якою адміністративна справа щодо ОСОБА_3 закрита у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Ю.Гоянця - без задоволення.

Постанова є остаточною і такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.Рябчун