АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/272/2016 Постанова винесена суддею Мєлєшак О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3,другого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Дніпродзержинська, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 12 листопада 2015 року о 13 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, під час виїзду з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 10.2 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду необґрунтованою і прийнятою з порушенням норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права, просять її скасувати, а протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №324803 повернути уповноваженому органу.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що ОСОБА_2 свою вину у порушенні правил дорожнього руху, що стало наслідком дорожньо-транспортної пригоди, не визнає а постанова суду винесена без достатніх законних підстав та надання відповідної оцінки всім наявним обставинам і доказам, що їх підтверджують, а також без встановлення тих обставин, на які суд посилається у своєму рішенні і вважає їх встановленими, що призвело до застосування судом необґрунтовано адміністративного стягнення.

Крім того, вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи є пояснення свідків ДТП, однак у протоколі вони не зазначені, і їх підписи у ньому відсутні.

Також до матеріалів справи не додано відеодоказів даної пригоди, хоча із пояснень свідка ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що відеозапис камери відеоспостереження, встановлений при виїзді з будинку переглядався працівником поліції, та, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, мав би бути долучений до матеріалів ДТП, однак в порушення розділу VІІІ Наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», цього зроблено не було.

Крім того, і на схемі ДТП відсутні сталі орієнтири - електроопори, які розміщено вздовж проїжджої частини, відсутній автомобіль свідка ДТП ОСОБА_6, не відображено гальмівний шлях коліс автомобіля «Ауді», незважаючи на пояснення свідка ОСОБА_6, який зазначає про те, що чув звук гальмування, відсутні частини деталей та грудки болота з автомобіля «Фолькваген» та автомобіля «Ауді», на які було вказано патрульному, а також, в порушення вимог вищезазначеної Інструкції, на схемі ДТП зазначена частина проїжджої частини, а не ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами.

Звертають увагу й на те, що суд першої інстанції формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, так як матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

Тому, на думку апелянтів, дані, вказані в постанові суду, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами, а ОСОБА_2 виконав вимоги п.п. 10.1, 10.2 ПДР, але передбачити їх не міг, тому, що водій автомобіля «Ауді» їхав з перевищенням швидкості, не враховуючи погодних умов та особливостей ділянки дороги, на якій сталась ДТП, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 12.2 ПДР, що підтверджує той факт, що ОСОБА_2 жодного адміністративного правопорушення не вчиняв, а тому в його діях відсутні події та склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, при цьому, уточнивши свої вимоги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, а також ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги, вислухавши пояснення свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, вислухав позицію захисника ОСОБА_3 щодо невинуватості ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, та пояснення другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, проаналізував у постанові докази у справі, і повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, а саме - про ненадання ним під час керування 12 листопада 2015 року о 13 год. 30 хв. автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, та виїзду з дворової території на проїзну частину дороги переваги в русі автомобілю «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався по проїзній частині дороги, що призвело до зіткнення, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення, складеному, всупереч тверджень апелянтів, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображено місце зіткнення, положення транспортних засобів після зіткнення, пошкодження, які мали автомобілів результаті дорожньо-транспортної пригоди; а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди та свідків щодо обставин події.

При цьому доводи апелянтів про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону щодо його змісту, у зв'язку з не зазначенням в ньому свідків, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи, оскільки пояснення свідків долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним одразу після ДТП, які він підтвердив і в суді апеляційної інстанції, він, виїжджаючи з двору будинку на проїжджу частину, зупинився на виїзді і пропустив декілька автомобілів, та, переконавшись, що дорога вільна від транспорту, розпочав свій рух. Проїхавши приблизно 6 метрів проїзної частини, коли капот його автомобіля вже був майже на осьовій, він побачив автомобіль під керуванням ОСОБА_4, який на великій швидкості, більше ніж 60 кілометрів на годину, виїхав з-за кута повороту, рухаючись вздовж осьової лінії. З метою уникнення зіткнення він збільшив швидкість, разом з тим уникнути зіткнення не вдалося, оскільки водій «Ауді», навіть не гальмуючи, вдарив його автомобіль. Зіткнення відбулося на зустрічній полосі по відношенню до напрямку руху автомобіля «Audi» під керуванням ОСОБА_4, від удару його автомобіль розвернуло та відкинуло на бордюр, а автомобіль ОСОБА_4 як їхав, так і залишився прямо. В результаті ДТП в його автомобілі було пошкоджено ліві передні двері, задні ліві двері, стійку, колесо та деформовано диск.

Також ОСОБА_2 зазначив, що первинний контакт відбувся з його автомобілем у стійку і на місці, де відбувся удар, лежали пластмасові деталі від його автомобіля та бруд, але поліцейські на це не звернули уваги, не вислухали свідка та визнали його винним. При цьому наполягав на тому, що у дорожньо-транспортній пригоді виненОСОБА_4, який не забезпечив безпечність свого руху в поганих погодних умовах через дощ.

З наданих в суді апеляційної інстанції пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що 12.11.2015 року він знаходився в своєму автомобілі, який стояв на тротуарі по вул. Шамрила в напрямку вул. Ризької, очікуючи людину. Проїзна частина дороги була вільною, а потім з двору на дорогу виїхав автомобіль «Фольскваген Таурек» та, переконавшись в безпеці, поїхав далі, але, коли водій «Таурека» здійснив переїзд смуги і половина його автомобіля була на одній смузі, а друга - на зустрічній, його вдарив автомобіль «Ауді» в задню ліву частину, від чого його розвернуло, а автомобіль «Ауді» ще проїхав 5-7 метрів та, не змінюючи свого руху, зупинився. Зіткнення автомобілів сталося на смузі руху автомобіля «Ауді», десь на осьовій.

Також зазначив, що слідів гальмування на місці не було, оскільки був сніг, та взагалі він не чув звуків гальмування.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7 спростовуються доказами у справі, в тому числі й поясненнями другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів на проїзній частині після зіткнення та пошкоджень, які отримали автомобілі в результаті цього.

Як вбачається з пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, які він підтвердив і в суді апеляційної інстанції, він, рухаючись по вул. Шамрила в напрямку станції метро «Берестейська» зі швидкістю 60-70 кілометрів на годину, та, побачивши на відстані 50-60 метрів попереду себе автомобіль ОСОБА_2, який виїжджав з двору і без зупинки почав переїжджати дорогу, почав гальмувати та вивертати руль вправо, але через слизьку дорогу його понесло і відбулося зіткнення на його смузі руху. В результаті ДТП в його автомобілі пошкоджено передній бампер, який було відірвано, передній лівийлонжерон, переднє ліве крило, передня ліва фара, капот з лівої сторони, тобто передньою лівою стороною свого автомобіля він вдарився в ліву стійку автомобіля ОСОБА_2

Зазначені пояснення ОСОБА_4 в тій частині, що в момент здійснення ним руху по проїзній частині вул. Шамрила з двору виїхав автомобіль «Фольксваген», який, не зупиняючись, почав переїжджати дорогу, створивши таким чином йому небезпеку для руху, підтверджуються і поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

При цьому, не дивлячись на ту обставину, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безпосередньо в районному суді не допитувалися, їх письмові пояснення, що наявні в справі, надані одразу в день події працівникам поліції, є логічними, повністю узгоджуються між собою, з поясненнями водія ОСОБА_4 та з іншими матеріалами справи, і не містять таких суперечностей, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в сукупності з іншими доказами в основу рішення про доведеність винуватості ОСОБА_2

Зазначені пояснення водія ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 об'єктивно підтверджуються даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка була складена відповідною посадовою особою та підписана учасниками дорожньо-транспортної пригоди без будь-яких зауважень або заперечень, в якій зафіксовано положення автомобіля «Audi» після зіткнення, відірвані елементи автомобіля «Audi», що знаходяться саме на смузі руху цього автомобіля, а також пошкодження, які мали автомобілі внаслідок зіткнення.

Зокрема, як видно зі схеми ДТП, в її результаті в автомобілі «Volkswagen» пошкоджено ліві передні і задні двері, молдінг з лівої сторони, диск заднього лівого колеса, поріг, а в автомобілі «Audi» - передній бампер, передні два крила, передні дві фари, капот, лонжерони, радіатор, поріг з лівої сторони.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «Volkswagen» та «Audi» свідчать про те, що саме передньою, більше лівою частиною автомобіль «Audi» контактував із серединою лівої сторони (між дверцятами) частинами автомобіля «Volkswagen».

При цьому зафіксоване на схемі дорожньо-транспортної пригоди місце зіткнення зі слів ОСОБА_2, яке знаходиться на зустрічній смузі по напрямку руху автомобіля «Audi», не може бути визнане таким, оскільки не лише не підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, але спростовано і самим ОСОБА_2, який в суді апеляційної інстанції стверджував, що зіткнення транспортних засобів відбулось на осьовій лінії дорожньої розмітки.

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди та свідків, свідчать про недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, водій повинен перед проїзною частиною дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній.

Доводи ж апелянтів, про те, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є винним водій автомобіля «Audi» ОСОБА_4, оскільки не дотримався п.п. 12.1, 12.2 ПДР України, є безпідставними.

Тим більше, що твердження апелянтів про можливе порушення водієм автомобіля «Audi» ОСОБА_4 правил дорожнього руху та його можливу винуватість у ДТП, як про це вони ставлять питання в апеляції, належить до компетенції органів патрульної служби, які, за результатами перевірки обставин ДТП, адміністративний протокол відносно ОСОБА_4 не склали та на розгляд до суду не направляли. А тому ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_2

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

З огляду на достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 в порушенні вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, не долучення до матеріалів справи працівниками патрульної служби відеозапису з камер відеоспостереження, встановлених на будинку по вул. Шамрила, 4-в в м. Києві, не може свідчити про такі порушення ними вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, які б вказували на безпідставність складання на ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення.

Тим більше, що сам ОСОБА_2, будучи зацікавленим у встановленні дійсних обставин події та на підтвердження своєї позиції про невинуватість в дорожньо-транспортній пригоді, даний відеозапис також не отримав, водночас вказав про його знищення на даний час.

За наведених вище обставин, і підстав для проведення по справі судової автотехнічної експертизи не вбачається.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції, всупереч доводам апелянтів, дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_2, суддя врахував обставини справи та наслідки правопорушення, дані про особу ОСОБА_2 та його відношення до вчиненого, й обґрунтовано визначив вид та розмір стягнення в межах, встановлених санкцією ст. 124 КУпАП, тобто дотримався вимог ст. 33 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 гривень, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.