Справа № 742/440/16-п Головуючий у 1 інстанції Ільченко О. І.
Провадження № 33/795/78/2016
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року місто Чернігів

Суддя судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області ТРЕЙТЯК О.П.,

за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, РЯБОКРИСА А.М.,

адвоката МАТВІЄНКА В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Прилуки Чернігівської області, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та на нього накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 275,60 грн.

Як встановив суд, 02 лютого 2016 року о 12 год. 10 хв в м. Прилуки вул. Дружби народів, водій ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ-217230, д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, що підтверджується висновком №7, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08 лютого 2016 року, чим порушив вимоги п.2.9 2А» Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову районного суду в частині накладення адміністративного стягнення, призначивши штраф у межах статті 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки вимогам ст. ст. 260, 265-2 КУпАП, а саме, що працівники міліції свідомо допустили до керування транспортним засобом його як особу яка ніби то перебувала у стані сп'яніння. Зазначає, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи внаслідок чого справа була розглянута без його участі чим було позбавлено його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КупАП. Посилається на те, що постанова суду в частині накладення стягнення є не обґрунтованою та формальною, оскільки суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обрав саме адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а не інший вид стягнення. Крім того, в матеріалах справи відсутні матеріали які б характеризували його особу та сімейний стан. Звертає увагу на те, що автомобіль використовується ним у робочих цілях і позбавлення права керувати ним ставить його у дуже скрутне становище, що суттєво впливає на його сім?ю, тому що він не має можливості іншого способу заробітку для існування, а його дружина також не працює. Крім того зазначив, що в порушення вимог ст.ст.260 та 265-2 КУпАП, у нього не вилучались транспортний засіб, яким він, відповідно до протоколу керував у стані наркотичного сп'яніння, що є порушенням і, на його думку, свідчить підтвердженням його доводів стосовно недостовірності даних, зазначених у протоколі та рішенні судді.

Також ОСОБА_2 просить поновити строк на оскарження постанови судді, так як вважає порушений він з поважних причин. Мотивує тим, що про дану постанову стало відомо лише 25 березня 2016 року, коли був зупинений працівниками ДАІ, які повідомили, що відносно нього є постанова та вилучили документ, який давав право на тимчасове користування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Матвієнка В.М., які просили поновити строк на оскарження та задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, вважаю, що підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження для ОСОБА_3 немає.

Незважаючи на твердження ОСОБА_3 про те, що він не був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі виконані вимоги ст. 268 КУпАП. Дослідження матеріалів справи показало, що останній завчасно та належним чином листом зі зворотнім повідомленням сповіщався судом за вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення адресою про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи маються зворотні повідомлення про невручення поштового відправлення на ім'я ОСОБА_2 та повернення їх суду за закінченням терміну зберігання (а.с.5,9), що може свідчити про ухилення останнього від отримання виклику до суду. Крім того, жодних заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не надійшло.

З урахуванням того, що відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, обов'язкова присутність особи при розгляді даної категорії справ не передбачена, суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду вказаної справи за відсутності ОСОБА_2 за наявності по справі письмових доказів.

Крім того, право ОСОБА_2 на участь в судовому розгляді поновлено апеляційною інстанцією шляхом надання йому права участі і виступу в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на оскарження, повертається судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку.

Іншого строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає. Постанова по даній справі винесена 29 лютого 2016 року, а апеляційна скарга на неї подана 04 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив поновити строк на оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав. Про те, що протокол про адміністративне правопорушення буде розглядатись в суді він знав, але чекав повідомлення з суду, сам не цікавився цим питанням, бо сподівався що його знайдуть і повідомлять. Йому ніхто не говорив, що приходив листоноша і йому необхідно отримати на пошті лист з суду. Про рішення суду дізнався лише коли у нього вилучили водійські права, а тому вважає, що пропустив строк на оскарження рішення суду з поважних причин.

Жодної поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції не навів. А байдуже ставлення до розгляду протоколу про адміністративне правопорушення судом і до прийнятого щодо нього рішення не може бути поважною причиною пропуску строку на оскарження.

За змістом ст. 294 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційна скарга подана після закінчення строку на оскарження повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо у поновленні строку відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, тобто ОСОБА_2.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Трейтяк