АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/304/16-п Головуючий суддя І інстанції Сватіков А.В.
Провадження № 33/790/291/16 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ст.130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та піддано стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 05 квітня 2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2016 року та прийняти нову постанову. Апелянт посилається на порушення судом вимог ст.268 КУпАП з огляду на розгляд справи без його участі та не повідомлення про дату, час та місце судового засідання, що позбавило його можливості надати пояснення суду, подати докази, заявити клопотання, користуватись юридичною допомогою адвоката, а тому зазначене, на думку ОСОБА_2, свідчить про грубе порушення судом норм процесуального права, а відповідно - порушення його конституційного права на захист.

Одночасно ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилається на те, що справа розглянута за його відсутності, без виклику у судове засідання, про наявність судового рішення він дізнався лише 28 березня 2016 року, коли отримав у суді копію оскаржуваної постанови.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_2 в обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В оскаржуваній постанові суд зазначив про неявку в судове засідання ОСОБА_2, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. І хоча до матеріалів справи долучена копія повістки про виклик ОСОБА_2 до суду (а.с.8), проте жодних відомостей про її отримання адресатом немає. Апелянт отримання судової повістки категорично заперечує та наполягає на тому, що не був обізнаний із датою розгляду справи судом, що також підтверджується змістом його заяви від 16 березня 2016 року, в якій він просив суд повідомити, коли буде розглядатись матеріал про адміністративне правопорушення відносно нього (а.с.16). А відтак, твердження ОСОБА_2 матеріалами справи не спростовані, що свідчить про порушення судом вимог ст.268 КУпАП.

За таких обставин ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є грубим порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справи нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції від 05 лютого 2016 року підлягає безумовному скасуванню.

Разом з тим, з огляду на матеріали справи, апеляційний суд вважає встановленим, що 08 січня 2016 року о 00 год.30 хв. ОСОБА_2 по вул.Червоноармійській,22 у м.Харкові керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп*яніння; в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на місці зупинки транспортного засобу був проведений його огляд з використанням алкотестера «Драгер №6810», результат тесту якого свідчить про наявність у ОСОБА_2 стану алкогольного сп*яніння - 2 проміле.

Пункт 2.9а ПДР України забороняє водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, в діях ОСОБА_2, який порушив вимоги п.2.9а ПДР України, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Факт правопорушення ОСОБА_2 визнав при складенні адміністративного протоколу. Апеляційна скарга ОСОБА_2 на постанову суду від 05 квітня 2016 року також не містить жодних доводів на спростування фактичних обставин правопорушення та висновку суду про його винуватість.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст.38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд після скасування постанови суду першої інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду В.В.Шевченко