Справа № 183/1763/16
№ 3/183/661/16
П О С Т А Н О В А
іменем України
28 квітня 2016 року м. Новомосковськ
Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мельник О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 , прокурора Журенкова Є.В., захисника Городецької С.М., справу про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклея Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, командира військової частини НОМЕР_1 , одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-
Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідно до якого командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою уповноваженою на виконання функцій держави, тобто суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, діючи умисно, протиправно, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересу, а саме своїми наказами командира військової частини НОМЕР_1 №740, №741 від 03.12.2015 року, №835 від 25.12.2015 року, №3, №4 від 04.01.2016 року, виплатив близьким особам, ОСОБА_2 дочка та ОСОБА_3 зять, грошові премії та додаткові грошові винагороди, а також наказом командира військової частини НОМЕР_1 №31-к свою дочку ОСОБА_4 звільнив з посади бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби та призначив на вищу посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 в порядку просування по службі. Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Прокурор Журенков Є.В. в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі, та пояснив, що під час здійснення перевірок був виявлений факт порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині не вжиття заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів. Полковник ОСОБА_1 , будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , у період з 2014 року по 2016 рік видав ряд наказів стосовно своїх близьких родичів, а саме наказ №282 від 28.11.2014 року, яким прийняв на військову службу за контрактом свою доньку ОСОБА_2 на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , наказ №20 від 30.01.2015 року, яким прийняв свого зятя ОСОБА_3 на посаду старшого оператора обслуги перевірки ракет технічної батареї військової частини НОМЕР_1 , наказ №31-к від 18.06.2015 року, яким ОСОБА_2 звільнено з посади бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби та призначено на вищу посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 в порядку просування по службі, накази №740,741 від 03.12.2015 року та №3,4 від 04.01.2016 року, згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виплачувалась грошова премія в розмірі 125% від посадового окладу та додаткова грошова винагорода в розмірі 60% від їх грошового забезпечення, а також наказ №835 від 25.12.2015 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за особистий вклад у результати службової діяльності за 2015 рік були заохочені грошовою премією у розмірі 2249,23 грн. кожний окремо. Про конфлікт інтересів вищестоящому керівництву не доповів. На підставі викладеного, вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-7 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив наступне. Обмеження щодо роботи близьких осіб не поширюється на осіб, які працюють у сільських населених пунктах, тому свої накази як командира військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважає законними. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в його прямому підпорядкуванні не перебувають, у них є прямі начальники начальник фінансово-економічної служби та командир технічної батареї відповідно. Дисциплінарних стягнень до них не застосовувались, а тому премії їм нараховувались в повному обсязі на підставі рапортів їх безпосередніх командирів. Відповідно до законодавства премії виплачуються всім військовослужбовцям військової частини, які не мають стягнень та інших недоліків по службі. Щодо переведення ОСОБА_2 на посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби пояснив, що солдат ОСОБА_5 , яка раніше займала зазначену посаду, за станом здоров`я та з особистих причин звернулась до нього із заявою про переведення її на нижчу посаду, оскільки з таким обсягом роботи їй було важко працювати. Інші працюючі бухгалтери, крім ОСОБА_4 , не мали відповідного фахового рівня для заняття цієї посади і не виявляли такого бажання. Переведення ОСОБА_4 було здійснено за поданням начальника фінансово-економічної служби.
Свідок ОСОБА_3 в суді пояснив, що 30.01.2015 року наказом полковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_1 , його прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду старшого оператора обслуги перевірки ракет технічної батареї. На військову службу влаштувався на загальних підставах. По службі підпорядковується командиру технічної батареї, який і подає на нього рапорти про преміювання командиру військової частини. За весь період служби дисциплінарних стягнень не мав, нарікань з боку командирів не було. На даний час обіймає посаду начальника радіостанції технічної батареї, на яку був призначений після проходження відповідних курсів. Перед тим як влаштуватися до військової частини НОМЕР_1 , шукав роботу в інших військових частинах та на підприємствах, в тому числі і в іншій місцевості, однак з тих чи інших причин не зміг влаштуватися.
Свідок ОСОБА_4 в суді пояснила, що після отримання нею не повної вищої освіти, вона намагалася влаштуватися на роботу за фахом в іншій місцевості, на цивільні підприємства, однак через відсутність повної вищої освіти та стажу роботи їй відмовляли або її не влаштовувала заробітна плата. Перед тим, як влаштуватися до військової частини НОМЕР_1 , вона зверталася до інших частин, однак там були відсутні вакантні посади за її спеціальністю бухгалтера. 28.11.2014 року її прийнято на військову службу за контрактом та призначено на вакантну посаду бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 . На військову службу влаштувалася на загальних підставах, звернувшись до відділу кадрів та пройшовши співбесіду з начальником фінансово-економічної служби. Заохочень зі сторони батька, командира військової частини НОМЕР_1 , не було. По службі підпорядковується безпосередньо начальнику фінансово-економічної служби та його заступнику. Рапорти про преміювання на неї подає начальник фінансово-економічної служби. За весь період служби дисциплінарні стягнення до неї не застосовувалось, нарікань з боку керівництва не було і тому вона отримала всі обов`язкові премії. Ініціатором переведення її на посаду провідного бухгалтера теж був начальник фінансово-економічної служби.
Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що вона є помічником командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальником фінансово-економічної служби. Фінансово-економічна служба це окремий підрозділ, який підпорядковується начальнику фінансово-економічної служби, а начальник фінансово-економічної служби підпорядковується командиру військової частини НОМЕР_1 . Безпосередньо ОСОБА_4 знаходиться в її підпорядкуванні та підпорядкуванні її заступника. Командир військової частини не віддає наказів безпосередньо бухгалтеру, а лише через його керівника. Про жодні такі випадки їй нічого не відомо. За весь період роботи до ОСОБА_4 жодних нарікань не було, дисциплінарні стягнення до неї не застосовувались. Рапорти про преміювання ОСОБА_4 складала вона особисто як її безпосередній командир. Також вона пояснила, що обов`язкові премії щомісячно виплачуються всьому особовому складу військової частини, на підставі рапортів їх командирів. Зазначені премії виплачуються в обов`язковому порядку тим військовослужбовцям, які не мають дисциплінарних стягнень. ОСОБА_4 отримувала всі обов`язкові премії. Тиску чи будь-якого впливу з боку командира військової частини на неї щодо ОСОБА_4 не було. З приводу переведення ОСОБА_4 на посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в червні 2015 року їй нічого не відомо, оскільки лише у вересні 2015 року вона вийшла з відпустки по догляду за дитиною.
Свідок ОСОБА_7 в суді пояснив, що з 01.03.2015 року по 10.09.2015 року він тимчасово виконував обов`язки начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 . За цей період старший солдат ОСОБА_5 неодноразова зверталася до нього з проханням перевести її на іншу посаду у зв`язку з тим, що вона не справляється зі своїми обов`язками через велике навантаження. Він повідомляв їй, що це може зробити лише командир військової частини, тобто ОСОБА_1 , який на той час перебував у відрядженні. Після повернення командира з відрядження ОСОБА_5 за її проханням була переведена на іншу посаду, а на її місце була призначена ОСОБА_4 . Ініціатором призначення ОСОБА_4 на посаду провідного бухгалтера був особисто він, оскільки вважав, що саме вона за освітою та показниками в роботі відповідає цій посаді. Він оформив відповідне подання. Ініціативи з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про призначення останньої на вказану посаду не надходило, інших бажаючих перевестись на цю посаду не було.
Свідок ОСОБА_8 в суді пояснив, що він є командиром технічної батареї військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_3 знаходиться в його безпосередньому підпорядкуванні та підпорядкуванні його заступника. Рапорти на преміювання ОСОБА_3 подавав особисто він. Підстав для зменшення розміру обов`язкової премії чи не нарахування її ОСОБА_3 не було, оскільки за весь час проходження військової служби він зарекомендував себе з позитивної сторони, стягнень не мав. У зв`язку з чим після проходження курсів підвищення кваліфікації ОСОБА_3 в березні 2016 року був призначений на посаду начальника радіостанції технічної батареї. Заохочень з боку командира військової частини до ОСОБА_3 ніколи не було.
Захисник Городецька С.М. в судовому засіданні заявила клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтовано тим, що смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, де розташована (дислокується) військова частина НОМЕР_1 , відноситься до сільських населених пунктів, а тому обмеження щодо роботи близьких осіб, передбачені ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції», не поширюється на ОСОБА_1 і він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Суд, вислухавши прокурора Журенкова Є.В., пояснення ОСОБА_1 та його захисника Городецької С.М., пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Під реальним конфліктом інтересів відповідно до ст. 172-7 КУпАП слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон) особи, зазначені у підпунктах "а", "в" - "з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.
Відповідно до п.п. "г" п. 1 ч.1 ст. 3 Закону суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є військові посадові особи Збройних сил України.
Відповідно до ст. 1 Закону близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта.
Судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України №741 від 26.11.2009 року полковника ОСОБА_1 було призначено командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с.18). Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством. Тобто ОСОБА_1 , як командир військової частини НОМЕР_1 , є військовою посадовою особою і на нього поширюється дія Закону.
З матеріалів справи суд вбачає, що ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_1 , після одруження з ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с.24,33,36,37,41). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2014 року №282 ОСОБА_4 була прийнята на військову службу за контрактом та призначено на посаду бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби у військовому званні «солдат» (а.с.46-49). Також, ОСОБА_3 є зятем ОСОБА_1 (а.с.33,36,37,41,66) і наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2015 року №20 ОСОБА_3 був прийнятий на військову службу за контрактом та призначений на посаду старшого оператора обслуги перевірки ракет технічної батареї у військовому званні «солдат» (а.с.77-79). Таким чином, згідно положень ст. 1 Закону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є близькими особами командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2015 року №31-к ОСОБА_4 звільнено з посади бухгалтера (2 категорії) та призначено на вищу посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби (а.с.9,138,139).
На підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 №№740,741 від 03.12.2015 року та №№3,4 від 04.01.2016 року, військовослужбовцям військової частини, в тому числі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , нарахована до виплати грошова премія в розмірі 125% від посадового окладу та додаткова грошова винагорода в розмірі 60% від їх грошового забезпечення, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №835 від 25.12.2015 року, військовослужбовцям військової частини, в тому числі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за особистий вклад у результати службової діяльності за 2015 рік нарахована до виплати грошова премія у розмірі 2249,23 грн. (а.с.10-14,140-172).
Відповідно до п.п. 1, 9, 13 Положення «Про фінансово-економічну службу військової частини НОМЕР_1 », затвердженого наказом командира військової частини за №616 від 26.12.2014 року, керівником фінансово-економічної служби є помічник командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальник фінансово-економічної служби. Фінансово-економічна служба це окремий підрозділ, який підпорядковується командиру військової частини. Начальник фінансово-економічної служби підпорядковується командиру військової частини, здійснює безпосереднє керівництво фінансово-економічною службою, надає пропозиції щодо призначення, на посаду чи звільнення з посади працівників цієї служби (а.с.120-127). Аналогічні положення містить і Положення «Про фінансово-економічну службу військової частини НОМЕР_1 », затверджене наказом командира військової частини за №37 від 15.01.2016 року (а.с.128-133). Згідно з посадовою інструкцією бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , бухгалтер фінансово-економічної служби підпорядковується начальнику фінансово-економічної служби та його заступнику (а.с.134-137).
Згідно з п. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Отже, враховуючи зазначене, а також пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд вважає, що ОСОБА_4 , будучи як бухгалтером (2 категорії), так і провідним бухгалтером фінансово-економічної служби, прямо підпорядковувалась і підпорядковується начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 та його заступнику.
Також, враховуючи вказане положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , суд вважає, що ОСОБА_3 прямо підпорядковувався і підпорядковується командиру технічної батареї військової частини НОМЕР_1 та його заступнику.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на час видання вищевказаних наказів про виплату грошових премій та переведення на вищу посаду не перебували у прямому підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , хоча вони йому є близькими особами. Отже, в даному випадку на ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не поширюються обмеження щодо роботи близьких осіб, визначені ст. 27 Закону.
Суд також звертає увагу на наступне. Відповідно до п. 3 абз. 3 ч. 1 ст. 27 Закону, обмеження спільної роботи близьких осіб, визначене абз. 1 ч. 1 ст. 27, не поширюється на осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами), а також гірських населених пунктах.
Відповідно до ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Отже населеними пунктами в Україні є міста, селища і села.
При визначенні поняття «сільський населений пункт» необхідно враховувати, що такий населений пункт (сільське поселення) це єдине компактне місце проживання людей, зайнятих переважно в сільському господарстві та інших територіально розосереджених галузях, забезпечене об`єктами соціального та виробничого призначення (примітка до пункту 1.4 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень»).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність» «сільська місцевість» - це території, що знаходяться за межами міст і є переважно зонами сільськогосподарського виробництва та сільської забудови. Положення ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», передбачають, що населені пункти в Україні поділяються на міські та сільські (села, селища).
Отже, системний аналіз положень Закону України «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність», ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» свідчить про те, що до сільських населених пунктів належать села і селища поза межами міст.
З матеріалів справи суд вбачає, що населений пункт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому дислокується військова частина НОМЕР_1 , є не містом, а селищем (а.с.110,111), а тому його слід віднести до сільського населеного пункту.
При цьому, суд вважає, що Положення про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 12 березня 1981 року N 1654-X, в частині віднесення селищ міського типу до міських населених пунктів, суперечить Конституції України і не підлягає застосуванню у даній справі.
З огляду на зазначене, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проходять військову службу в одній військовій частині, яка розташована в сільському населеному пункті, на них не поширюються обмеження щодо роботи близьких осіб, визначені ст. 27 Закону, також і з цих підстав.
Крім того, приймаючи рішення у справі суд враховує також наступне. Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону та примітки до ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.
Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (ст. 1 Закону).
З протоколу про адміністративне правопорушення суд вбачає, що у вину командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 фактично ставиться видання наказів про виплату грошових премій своїм дочці ОСОБА_4 та зятю ОСОБА_3 , які проходять військову службу в цій військовій частині, та переведення своєї дочки ОСОБА_4 на вищу посаду. При цьому підставою для висновку про наявність реального конфлікту інтересів, на думку прокурора, є лише сам факт спільної військової служби вказаних осіб в одній військовій частині.
В той же час, у згаданому вище протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено та не конкретизовано, в чому саме полягає реальний конфлікт інтересів, як саме він вплинув на об`єктивність або неупередженість прийняття ОСОБА_1 рішень, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час виконання своїх повноважень командира військової частини. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , на час прийняття ним рішень, які ставляться йому у вину, перебував в умовах реального конфлікту інтересів. Не надано таких доказів і прокурором в судовому засіданні.
Так, зі змісту наказів командира військової частини НОМЕР_1 №№740,741 від 03.12.2015 року, №№3,4 від 04.01.2016 року, №835 від 25.12.2015 року, суд вбачає, що грошові премії нараховувались і виплачувались багатьом військовослужбовцям військової частини, а не лише ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , а також зміст вказаних наказів свідчить про те, що вказані грошові премії виплачувались всім військовослужбовцям військової частини, які не мали стягнень, і на підставі відповідних рапортів командирів підрозділів. Вказані премії нараховувались відповідно до вимог законодавства, а не за ініціативою командира військової частини.
Також, зміст наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2015 року №31-к (а.с.9,138,139), а також пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , свідчить про те, що старшого солдата ОСОБА_11 на її особисте прохання було переведено з посади провідного бухгалтера на посаду бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби за сімейними обставинами, і на її місце була переведена ОСОБА_4 . Ініціатором такого переведення була сама ОСОБА_11 та тимчасово виконуючий обов`язки начальника фінансово-економічної служби ОСОБА_7 .
Матеріали справи до того ж не містять належних і переконливих доказів того, що командир військової частини ОСОБА_1 прямо чи опосередковано, тим чи іншим шляхом впливав на прийняття рішень, вчинення дій на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів близьких йому осіб.
Жодних доказів на підтвердження того, що проходження військової служби дочкою та зятем ОСОБА_1 , у військовій частині командиром якої він є, будь-яким чином вплинуло на об`єктивність або неупередженість прийняття ним рішень, або на вчинення чи невчинення ним дій під час виконання вказаних повноважень, суду не надано.
На думку суду, факт проходження військової служби у військовій частині близькими командиру цієї військової частини особами, які йому прямо не підпорядковуються, без надання інших доказів на підтвердження його вини, сам по собі не може переконливо свідчити про наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів. Такий підхід до вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є суто формальним, і, на переконання суду, є невиправданим.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал, тобто органи прокуратури. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Співставивши доводи прокурора із наявними матеріалами справи, поясненнями ОСОБА_1 та свідків, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Оскільки складом правопорушення є об`єктивні та суб`єктивні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, суд вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відсутній.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 247 КУпАП, суддя, -
п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Мельник