АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., за участю: ОСОБА_1 та прокурора Масалітіна Е.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, депутата сьомого скликання Павлопільської сільської ради Нікопольского району Дніпропетровської області, податковий ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт: серія АЕ № 355529, виданого 27 грудня 1996 року Нікопольським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчинені корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень, -

встановив:

постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на останню адміністративне у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень .

У відповідності до постанови місцевого суду, ОСОБА_2 визнано винною у тому, що вона, будучи депутатом Павлопільської сільської ради, тобто будучи субєктом корупційних правопорушень, у порушення ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», в умовах реального конфлікту інтересів, прийняла участь у голосуванні та проголосувала «за» за рішення від 25 грудня 2015 року №23-VII, яким вирішувалося питання щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, у якій порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції та просить провадження у справі закрити через відсутність складу корупційного правопорушення.

На переконання апелянтки висновки викладенні у постанові суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, ОСОБА_2 вказує, що вона фактично не приймала участі у голосуванні, а внесенні у протокол сесії данні щодо її голосуванням пояснила опечаткою секретаря. Зазначенні обставини, на її переконання, повністю спростовують її винуватість у інкримінованому їй корупційному правопорушення. Письмові свідчення голови ради - ОСОБА_3 та секретаря ради - ОСОБА_4 щодо її винуватості вважає недостовірними, оскільки вони були спростовані у суді, і спростовувалися також свідченнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримала подану нею апеляційну скаргу, та просила суд її задовольнити, скасувавши постанову місцевого суду, а провадження у справі закрити через її невинуватість у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Прокурор Масалітін Е.А. у судовому засідлані апеляційного суду виступив категорично проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи своє прохання тим, що місцевий суд дійшов правильного та обґрунтовано висновку про винуватість ОСОБА_2Д у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників перегляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що у задоволенні поданої апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», на депутатів сільської ради поширюється обовязок щодо дотримання обмежень передбачених ЗУ «Про запобігання корупції».

Зокрема, у ст. 22 ЗУ «Про запобігання корупції», передбачено, що особам, на яких поширюється дія цього закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Отже, саме наявність чи відсутність приватного інтересу до вирішення певного питання і буде свідчити про наявність чи відсутність конфлікту інтересів.

З метою уникнення блокування роботи колегіального органу місцевого самоврядування, при наявності конфлікту інтересів його членів, законодавцем у розділі 5 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено способи врегулювання та запобігання конфлікту інтересів. Із ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» слідує, що законом передбачено два способи врегулювання конфлікту інтересів: зовнішній та самостійний. При цьому самостійне врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих про це документів безпосередньому керівнику, у іншому випадку врегулювання конфлікту інтересу має здійснюватися заходами зовнішнього врегулювання, із дотриманням вимог ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про запобігання корупції».

Як вбачається із матеріалів справи, 25 грудня 2015 року дійсно у Павлопільській сільській раді проводилася пята сесія сьомого скликання, на порядок денний якої виносилися ряд питань, у точу числі і питання щодо надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування, що підтверджується рішенням Павлопільської сільської ради від 25 грудня 2015 року №23-5/VII (зворот а.с. 15).

У відповідності до додатку протоколу сесії від 25 грудня 2015 року - списку депутатів (а.с. 13) видно, що на сесії було присутньо вісім депутатів, серед яких і ОСОБА_2, що підтверджує її підписом у списку присутніх депутатів. З протоколу (а.с. 9-12) слідує, що ОСОБА_1 приймала участь у голосуванні по усім питанням без виключення. Жодних повідомлень про конфлікт інтересів під час проведення сесії не оголошувалось, як і не надавалось ОСОБА_2 жодних доказів того, що особа позбавилася приватного інтересу повязаного із відводом земельної ділянки.

Крім цього данні обставини знайшли своє підтвердження у первинних поясненнях свідків голови сільської ради ОСОБА_10 (а.с. 29), який чітко зазначив, що до і під час проведення сесії 25 грудня 2015 року ніхто із депутатів не звертався із будь-якими заявами про конфлікт інтересів. Аналогічне показала і секретар сільської ради ОСОБА_4 (а.с. 31), що спростовує будь-які доводи щодо допущення помилок чи неточностей під час оформлення протоколу сесії сільської ради.

Що ж стосується посилань апелянта на те, що вона фактично не приймала участі у голосуванні та ці доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази цього і апелянтом під час перегляду справи їх не надано.

Доводи того, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою пояснення свідків, які підтвердили факт того, що ОСОБА_2 фактично утрималася від голосування, не знайшли свого підтвердження. Суд першої інстанції правильно з наведенням відповідних мотивувань пояснив критичне ставлення до пояснень свідків, зазначивши, що зазначенні особи перебувають у певних службових стосунками, а тому обєктивність їх свідчень є сумнівна.

Таким чином, апеляційний суду дійшов безсумнівного висновку про правильність висновків суду першої інстанції щодо прийняття рішень ОСОБА_2 в умовах реального конфлікту інтересів, тобто у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Справу судом першої інстанції було розглянуто із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі необхідні обставини правильно встановленні.

Разом з тим, місцевий суд, вирішуючи питання щодо накладення стягнення, з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, та з урахуванням помякшуючих та відсутністю обтяжуючих обставин вчиненого обґрунтовано наклав стягнення у вигляді штрафу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову міськрайонного суду відмовити.

Постанову Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К.Живоглядова

Дніпропетровської області