АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/142/2016 Постанова винесена суддею Скубою А.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. БагеровоЛенінського району Республіки Крим, громадянина України, з неповною середньоюосвітою, одруженого, працюючого фельдшером в Київській міській Клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 20 жовтня 2015 року о 07 год. 25 хв. по Бориспільському шосе в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, при перестроюванні не надав дорогу водію автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.3 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати його не винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судового розгляду, який проводився всупереч ст. 245 КУпАП України, як такого взагалі не було, а відбулося тільки безпідставне притягнення його до відповідальності без з'ясування усіх ключових обставин справи, оскільки не було викликано та допитано усіх учасників ДТП, не було проведено експертизи, не викликано експерта, а ці дії були необхідними для повноти та об'єктивності судового розгляду, оскільки ті матеріали справи, які були у суду, є дуже суперечливими та неоднозначними.

При цьому вказує на те, що постанова суду не містить жодного іншого доводу його вини, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, схеми ДТП та письмових пояснень, які суд прийняв як такі, що не підлягають сумніву та оцінці, та керувався ними під час вирішення справи, незважаючи на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, він одразу заперечив свою вину та поставив під сумнів дії працівників поліції.

Інша ж частина доказів, якими керувався суд першої інстанції під час вирішення справи є письмові пояснення, проте суд у постанові так і не конкретизував, чиїми саме письмовими поясненнями - його чи іншого учасника ДТП, він керувався, незважаючи на те, що вони кардинально протилежні одне одному, оскільки ОСОБА_4 вказував, що ДТП сталася у зв'язку з тим, що він виїхав у ліву смугу, але при цьому не зазначав, що він його не пропускав або не вмикав сигнали попередження про поворот, натомість він вказував, що перед тим, як перестроюватись, він завчасно включив відповідні світлові сигнали, вмикання яких передбачено ПДР України, та в цьому випадку є незрозумілим, в чому його вина і як це суд встановив із пояснень хоча б однієї із сторін.

Крім того, в порушення вимог ст. 277-2 КУпАП України, про виклик у судове засідання його повідомили телефонограмою за дві доби до проведення судового засідання, чим позбавили можливості підготувати відповідні клопотання про призначення автотехнічної експертизи, виклик свідків та реалізувати інші права, передбачені ст. 268 КУпАП України.

При цьому зазначає, що наступного судового засідання, яке було перенесено для підготовки ним клопотання про проведення автотехнічної експертизи, яка б встановила його невинуватість у скоєнні ДТП, помічник судді поставив його перед фактом, що постанова суду вже готова, засідання не буде, судді на робочому місці немає та вручив йому копію постанови, де він був визнаний винним у скоєні ДТП, і відмовився приймати від нього підготовлену заяву про призначення експертизи, чим було позбавлено його права брати участь у судових засіданнях та заявляти клопотання.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані.

Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, надав їм об'єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.

При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.3 Правил дорожнього руху України, а саме - про не надання ним при перестроюванні під час керування 20 жовтня 2015 року о 07 год. 25 хв. по Бориспільському шосе в м. Києві автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, дороги автомобілю «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перестроїтись, що призвело до їх зіткнення, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображено положення транспортних засобів після зіткнення, пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди; а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо обставин події.

При цьому, за поясненнями ОСОБА_2, наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди він рухався автомобілем «ВАЗ-099» з м. Борисполя в напрямку м. Києва зі швидкістю 80 кілометрів на годину і, перестроюючись в лівий ряд, завчасно ввімкнув сигнал повороту, та відчув удар із заду в ліву сторону автомобіля від автомобіля «Мерседес».

Тобто самим ОСОБА_2 не оспорюється та обставина, що дорожньо-транспортна пригода сталася при здійсненні ним перестроювання на смугу руху, по якій рухався автомобіль «Мерседес» під керуванням водія ОСОБА_4

Проте, виходячи з таких пояснень ОСОБА_2 про те, що він завчасно ввімкнув сигнал повороту, слідує, що ОСОБА_2 вважав цього достатнім для початку здійснення ним маневру перестроювання, що не відповідає вимогам п. 10.3 ПДР України, які зобов'язують водія, починаючи перестроювання, не лише ввімкнути попереджувальний сигнал, але й переконатися в тому, що не буде створена небезпека тим транспортним засобам, на смугу руху яких він буде перестроюватись, та дати дорогу цим транспортним засобам, чого ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації, як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, дотримано не було.

Так, з наявних в матеріалах справи пояснень другого учасника ДТП - водія ОСОБА_4, наданими ним одразу після ДТП, вбачається, що він, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, рухався по Бориспільському шосе в сторону м. Києва у крайній лівій смузі зі швидкістю 101 кілометр на годину та перед ним з правої сторони виїхав автомобіль «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до різкого гальмування та пошкодження автомобіля.

Як вказують дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано наявність осипу від зіткнення транспортних засобів, їх місце розташування після зіткнення та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в автомобілі «Мерседес» було пошкоджено передній бампер, переднє праве крило, двері з правої сторони, передній правий диск, а в автомобілі «ВАЗ» - задня ліва частина кузова, задній лівий диск.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях «ВАЗ» та «Мерседес» свідчать про те, що задньою лівою частиною автомобіль «ВАЗ» контактував із передньою правою частиною автомобіля «Мерседес».

Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди також вбачається, що ДТП сталося на дорозі, що має чотири смуги для руху в даному напрямку, і після зіткнення автомобіль «ВАЗ» розташовується в третій смузі руху, а автомобіль «Мерседес» - розташований позаду автомобіля «ВАЗ» в четвертій смузі. При цьому, на схемі дорожньо-транспортної пригоди, позаду автомобіля «Мерседес», на відстані 25,60 м від стовпа, зафіксоване місце осипу, яке по ширині дороги розташоване на відстані 4,30 м від вказаного стовпа, що свідчить про те, що на момент зіткнення автомобіль «ВАЗ» здійснював перестроювання і цей маневр не завершив.

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, свідчать про недотримання водієм ОСОБА_2вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху України, як встановив і суд першої інстанції.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода і надані ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснення про те, що рухаючись по Бориспільському шосе в бік м. Києва в третій смузі зі швидкістю 80 кілометрів на годину, він заздалегідь ввімкнув лівий сигнал повороту та переконавшись, що автомобіль «Мерседес», який рухався в крайній лівій смузі зі швидкістю приблизно 160 - 200 кілометрів на годину, був на достатній від нього відстані - приблизно 700 - 800 метрів, почав перестроюватись в ліву смугу, а, коли автомобіль «Мерседес» був на відстані приблизно 20 метрів, його автомобіль був майже на четвертій смузі, крім заднього правого колеса, оскільки вони не лише спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, а й взагалі є неспроможними в частині неможливості здійснення та завершення ОСОБА_2 маневру за вказаних ним обставин початку здійснення маневру, коли автомобіль «Мерседес» знаходився від нього на відстані 700-800 метрів.

Водночас, слід вказати й про те, що об'єктивних даних, які б свідчили про рух автомобіля «Мерседес» зі швидкістю 160 - 200 кілометрів на годину або його прискорення, в матеріалах справи не має, і є виключно припущенням ОСОБА_2, який таких даних не повідомляв і при замовленні ним експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів ВАЗ-21094, державний номерний знак НОМЕР_2, та Mersedes-Benz S500, державний номерний знак НОМЕР_3, про що вказано нижче.

При цьому, слід також зауважити, що виконання положень п. 10.3 Правил дорожнього руху полягає в тому, що починаючи перестроювання, необхідно переконатися, що не буде створена небезпека тим транспортним засобам, на смугу руху яких водій буде перестроюватись, і залежно від обстановки, в одних випадках зачекати з перестроюванням, в інших - прискорити виконання маневру, а якщо ймовірне виникнення небезпечної ситуації, водій транспортного засобу, що перестроюється, повинен відмовитися від зміни смуги руху, чого не було дотримано ОСОБА_2з огляду на надані ним в апеляційному суді пояснення про те, що він почав здійснювати перестроювання з третьої смуги в крайню ліву смугу, очевидно та достеменно знаючи і розуміючи, що водій автомобіля «Мерседес», рухаючись в цій смузі по Бориспільському шосе в м. Києві, де дозволена швидкість руху 130 кілометрів на годину, рухається із значно більшою швидкістю порівняно зі швидкістю автомобіля ОСОБА_2

Водночас, за вимогами п. 10.3 Правил дорожнього руху України, перестроювання необхідно виконувати так, щоб не змушувати інших водіїв змінювати напрямок і швидкість руху, та оскільки з вказаних водіями обставин ДТП вбачається, що автомобіль «ВАЗ» здійснював перестроювання з третьої смуги в ліву смугу, по якій рухався автомобіль «Мерседес», то, виходячи з положень п. 1.4 Правил дорожнього руху, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила, водій автомобіля «ВАЗ» - ОСОБА_2 не мав переваги на рух перед водієм автомобіля «Мерседес» - ОСОБА_4, а тому останній не повинен був виконувати вимогу п. 12.3 Правил дорожнього руху відносно водія автомобіля «ВАЗ».

Тому суд не приймає до уваги висновок експертного дослідження №0129 від 23 лютого 2016 року ТОВ «Експертна компанія «ІНДЕКС», за яким встановлено, що водій автомобіля Mersedes-Benz S500, державний номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_4 при виїзді на смугу його руху автомобіля ВАЗ-21094, державний номерний знак НОМЕР_2, мав технічну можливість уникнути зіткнення з ним шляхом гальмування і зменшення швидкості руху свого автомобіля до швидкості руху автомобіля ВАЗ-21094, державний номерний знак НОМЕР_2, та в тій дорожній обстановці в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, оскільки таке дослідження проводилось експертом на підставі вихідних даних, які відсутні в матеріалах справи, при цьому при дослідженні ним не враховані всі об'єктивні дані та фактичні обставини ДТП.

Отже, сукупністю досліджених судом доказів спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та його пояснення в апеляційному суді щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди та про його невинуватість у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_2 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу.

При цьому, слід вказати, що, з огляду на достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 в порушенні вимог правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, відсутність ОСОБА_2 при розгляді справи в суді першої інстанції, з урахуванням апеляційного перегляду його доводів за скаргою, не вплинула на правильність прийнятого судом рішення.

За наведених вище обставин, і підстав для проведення по справі судової автотехнічної експертизи не вбачається.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з характеру вчиненого правопорушення, особи порушника.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ГорбІ.М.