Справа № 352/332/16-п
Провадження № 3/352/109/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 рокум. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Cтрутинський Р. Р., розглянувши матеріали, що надійшли від управління державної праці в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого директором ПАТ «Барва», за ст. 41 ч.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 здійснив триваюче порушення законодавства з питань праці, а саме: при одержанні повістки про призов на строкову військову службу з 14.04.2015 року апаратника лункування 4 розряду ОСОБА_2 мав видати наказ про увільнення його від роботи на період призову на строкову військову службу та про нарахування виплат, які належать працівникові. Даного наказу не було видано, а працівника у порушення вимог ст. 119 КЗпП України, було звільнено з посади апаратника лункування 4 розряду з 14.04.2015 року за п.3 ст. 36 КЗпП України, наказ від 14.04.2015 року № 52-К. Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_2 зроблено запис про звільнення його з роботи за п.3 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст. 119 КЗпП України, запис у трудовій книжці працівника щодо звільнення з роботи не вірний.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав та суду пояснив, що 26.02.2016 року проведена позапланова перевірка, по результатах якої складений акт № 09-18-0012/67, який він отримав для ознайомлення. Не погоджуючись з висновками акту ним 03.03.2016 року було вручено пояснення (заперечення) до акту перевірки, викладене в листі № 01/ 139 від 03 березня 2016 року, про що зроблено відповідний запис в акті. Вважає, що висновки викладені в акті не відповідають фактичним обставинам та чинному законодавству. Наказом по заводу від 14.04.2015р. №52-к звільнено з роботи апаратника лускування ОСОБА_2 по п. 3 статті 36 КЗпП України «Призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну не військову службу». У відповідності до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору «у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (не військову) службу (п.3 ст.36) працівникові виплачується не менше двомісячного середнього заробітку; ОСОБА_2 нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі двомісячного середнього заробітку. Підставою для звільнення була заява ОСОБА_2 написана власноручно, до якої було додано повістку Тисменицько-Тлумацького ОРВК. Як порушення ст. 36. ч.3 та ст.119 в акті зазначено, що «На підставі повістки підприємству необхідно скласти наказ про те, що працівник відсутній на роботі з причини перебування на військовій службі. В наказі рекомендується вказати про виплати, які належить здійснити працівнику.» Однак, в даних статтях КЗпПУ цього не зазначено. Також порушеннями ст. 36.ч.3 та ст.119 КЗпПУ в акті вважається невидача наказу про увільнення ОСОБА_2 від роботи на період призову на строкову військову службу при одержанні повістки з 14.04.2015 року та видача наказу про його звільнення на підставі ст.36 частини 3 КЗпП України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27 березня 2014 року № 1169-VII ст. 119 КЗпП України доповнено частиною третьою такого змісту "Працівникам, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, гарантується збереження місця роботи, посади і середнього заробітку". Відповідно внесено зміни до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань мобілізації та соціального захисту громадян України, які підлягають звільненню з військової служби під час особливого періоду або у зв`язку з оголошенням демобілізації » від 18 березня 2015 року,

Всі вищенаведені зміни до ст.36 пункт 3, ст. 119 та інших статей Кодексу законів про працю України стосувались військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. При призові на військову службу під час мобілізації на підприємстві в відповідності до ст. 119 КЗпПУ видавалися накази про направлення працівника в розпорядження військового комісаріату, який видав повістку і з таким працівником трудовий договір не розривається (копія наказів додається).

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015р. № 433-VIII внесено зміни у Кодекс законів про працю. Цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 11.06.2015р.

Отже, пільги та гарантії передбачені ст. 36 п.3 та ст.119 КЗпП України в частині розірвання трудових відносин та збереження середньомісячного заробітку за працівниками призваними на строкову військову службу , на особливий період почали діяти з 11 червня 2015 року, тобто після набрання чинності Закону України від 14.05.2015р. № 433-VIII , тобто після звільнення п ОСОБА_2 .

У відповідності із постановою Кабінету Міністрів Ураїни № 105 від 4 березня 2015 р. із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 911 від 04.11.2015 « Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» , згідно з якою здійснюється компенсації підприємствам ,передбачені ст. 119 КзППУ ,втановлено що дія постанови поширюється на громадян України, які починаючи з:

18 березня 2014 р. були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період;

8 лютого 2015 р. були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану;

11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, при звільненні ОСОБА_2 він не порушив жодного Закону України. Запис до трудової книжки ОСОБА_2 внесений у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю та пункт закону згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

Крім цього, протокол № 09-180012/64 про адміністративне правопорушення був складений 26 лютого 2016 року 16.30 год., тобто до моменту підписання акту № 09-18-0012/67, який він підписав 03 березня 2016 р. із запереченнями, тобто без всебічного повного і обєктивного зясування адміністративної справи. Його свідомо позбавили прав, передбачених ст.268 КУпАП а саме: ознайомитися з протоколом, подавати докази, заперечення , пояснення та інше. Всупереч ст.254 КУпАП йому протокол під розписку ніхто не вручав, а значить від підпису протоколу він не міг відмовитись, аналогічно, як і від подання пояснення. Вважає, що в його діях відсутні ознаки правопорушення, передбачені ст. 41 ч.7 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до переконання, що останній порушив ст. 41 ч.7 КУпАП виходячи з наступного.

Встановлено, що генеральний директор ПАТ «Барва» ОСОБА_1 при одержанні повістки про призов на строкову військову службу з 14.04.2015 року апаратника лункування 4 розряду ОСОБА_2 мав видати наказ про увільнення його від роботи на період призову на строкову військову службу та про нарахування виплат, які належать працівникові. Даного наказу не було видано, а працівника у порушення вимог ст. 119 КЗпП України, було звільнено з посади апаратника лункування 4 розряду з 14.04.2015 року за п.3 ст. 36 КЗпП України, наказ від 14.04.2015 року № 52-К. Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_2 зроблено запис про звільнення його з роботи за п.3 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст. 119 КЗпП України, запис у трудовій книжці працівника щодо звільнення з роботи не вірний.

Вважаю, що посилання останнього на те, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015р. № 433-VIII внесено зміни у Кодекс законів про працю, набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 11.06.2015р., а тому пільги та гарантії, передбачені ст. 36 п.3 та ст.119 КЗпП України в частині розірвання трудових відносин та збереження середньомісячного заробітку за працівниками призваними на строкову військову службу, на особливий період почали діяти з 11 червня 2015 року, тобто після набрання чинності Закону України від 14.05.2015р. № 433-VIII , тобто після звільнення п ОСОБА_2 є не вірними.

Відповідно до п. 2,3,4 ст. 119 КЗпП Україн, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до Роз`яснення Державної інспекції України з питань праці від 17.06.2014 р. "всі працівники, які були звільнені з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Законом України «Про внесення змiн до деяких законодавчих актiв України щодо удосконалення оборонно-мобiлiзацiйних питань пiд час проведення мобiлiзацiї» вiд 20.05.2014 року № 1275-VII. Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до трудової книжки (за її наявності на підприємстві, в установі, організації) та особової справи (особової картки) працівника. Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із долученням копії наказу. Починаючи з дати звільнення працівнику також має бути нарахована середня заробітна плата без нарахування податків та єдиного соціального внеску".

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться протоколом № 09-18-0012/64 від 26.02.2016 року про адміністративне правопорушення, актом перевірки № 09-18-0012/67 від 25-26.02.2016 року, роз`ясненням управління держпраці в Івано-Франківській області від 21.12.2015 року та іншими матеріалами справи.

В діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП, оскільки він допустив порушення вимог законодавства про працю, що повністю доведено в суді.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, вважаю, що до нього слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40-1, 283-287, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.7 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови

Апеляційна скарга подаються до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Тисменицький районний суд.

Суддя Струтинський Р.Р.