Справа № 496/1297/16-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2016року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області С.В.Крачкова розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Служби безпеки України в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

мешкає: Одеська область, Біляївський район

с. Нерубайське, вул. Совхозна, 3-б

заступника начальника СВ

Біляївського ВП ГУНП

за п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол №21 про адміністративне правопорушення , в якому зазначено, що йому у встановленому Законом порядку надано допуск до державної таємниці за формою 2.

Але 6.02.2016 року в порушення вимог ч.5 ст. 28 ЗУ «Про державну таємницю» та п.п. 696 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах і організаціях», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №939 від 18.12.2013 року, перед виїздом до іноземної країни ( Придністровської Молдавської Республіки) він письмово не повідомив режимно-секретний орган за місцем зберігання картки обліку ( форма 6, УРТЗІ ГУ НП в Одеській області, м.Одеса, вул. Єврейська, 12) про свою закордонну поїздку, у зв'язку з чим з ним не проведено відповідний інструктаж з питань охорони державної таємниці, а також після його повернення з ним не була проведена співбесіда з метою зясування питань щодо наявності чи відсутності обставин, що могли створити передумови для витоку секретної інформації під час перебування за кордоном, фактів необгрунтованої заінтересованості з боку іноземців секретною інформацією, як це передбачено п.п. 696 та 698 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах і організаціях».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за п.6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 не визнав та подав письмові заперечення. При цьому пояснив, що на момент виїзду 6.02.2016 року до ПМР йому було відомо, що його допуск до державної таємниці припинено наказом від 4.11.2015 року. Про те, що йому надано допуск до державної таємниці 23.12.2015 року йому не доводилося, з наказом він не ознайомлений і відповідне зобовязання після цього не підписував.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали справи, не вбачаю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 п.6 ст.212-2 КУпАП, оскільки його вина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 245 вказаного Кодексу завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 даного Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про державну таємницю», громадянин України, якому надано допуск до державної таємниці зобовязаний в тому ж числі, у письмовій формі повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці та відповідні режимно-секретні органи про виїзд з України.

Пунктом 116 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939 зобовязує громадянина, якому надано допуск та доступ до державної таємниці повідомляти в письмовій формі посадовим особам, які надали йому доступ до державної таємниці та відповідні режимно-секретні органи про свій виїзд за межі України, а п. 696 вказаного Порядку вказано, що громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, перед виїздом до іноземної держави у приватних справах, зобовязаний у письмовій формі повідомити про це посадовим особам, які надали йому доступ до державної таємниці, а також РСО за місцем зберігання його картки обліку згідно з додатком 6.

З наказу №76 о/с від 7.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 призначений з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування заступником начальника слідчого відділу Біляївського відділу поліції ГУНП в області на підставі його заяви від 7.11.2015 року ( а.с.14).

В підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення до протоколу додано його зобовязання від 3.04.2014 року у звязку з допуском до державної таємниці, в якому він зобовязався повідомляти посадовим особам, які надали йому допуск до державної таємниці та відповідним режимно-секретним органам про свій виїзд з України ( а.с.22).

Але вказаний документ не може бути прийнятий до уваги як доказ, оскільки він був підписаний ОСОБА_1 3.04.2014 року, тобто до його звільнення, яке відбулось в листопаді 2015 року, а з допуска за формою 2 (а.с.19) вбачається, що 4.11.2015 року відповідно наказу №1592 доступ ОСОБА_1 до інформації із ступенем секретності припинено.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 після призначення його на посаду 7.11.2015 року був ознайомлений з наказом від 23.12.2015 року про доступ до інформації із ступенем секретності та дав відповідне зобовязання (форма 9), а посадова інструкція заступника начальника СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області від 25.01.2016 року ним не підписана.

Довідка Головного центру обробки спеціальної інформації №2/1/4-11349 від 18.03.2016 року Державної прикордонної служби України ( а.с.11) не містить інформації про те, що саме ОСОБА_1 перетинав Державний кордон 6.02.2016 року, а довідка начальника ОСОБА_2 в Одеській області стосується тільки періоду з 01.01.2014 року по 6.11.2015 року та не містить відомостей за лютий 2016 року ( а.с.20).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 є субєктом правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 247 п.1 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого п.6 ч1 ст. 212-2 КУпАП, а тому справа відносно нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 212-2 ч.1, 245, 247, 280, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП закрити в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя: Крачкова С.В.