АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/498/2016 Постанова винесена суддею Гаврилова О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю ОСОБА_2 і його захисника

ОСОБА_3, а також ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на кожного адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім того, стягнуто як з ОСОБА_4, так і з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Згідно з постановою, 21 січня 2016 року о 17 год. 35 хв. ОСОБА_4 на перехресті вулиці Кибальчича - бульвару Перова в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_1, не надав переваги в русі, виконуючи лівий поворот, автомобілю марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, чим порушив п.п. 2.3(б), 16.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів.

Крім того,21 січня 2016 року о 17 год. 35 хв. ОСОБА_2 на перехресті вулиці Кибальчича - бульвару Перова в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2, здійснюючи проїзд перехрестя, не дав завершити маневр автомобілю марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, чим порушив п.п. 2.3(б), 16.5 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на недотримання судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року в частині визнання його винуватим за ст. 124 КУпАП скасувати, а провадження щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а в решті - залишити без змін.

Як вважає апелянт, висновок судді про порушення ним п. 16.5 ПДР України є помилковим, бо ґрунтується на неправильній оцінці досліджених доказах, зокрема суддя не врахував відеозапис з місця ДТП, відповідно до якого водій автомобіля «Сітроен» не завершував поворот через перехрестя, а лише розпочинав свій рух на перехрестя, в той час як він рухався на зелене світло світлофора. При цьому апелянт звертає увагу, що перед автомобілем марки «Шкода» перебували інші автомобілі, які виїхали на перехрестя для розвороту, і які закривали йому видимість автомобіля марки «Шкода», а тому він не зміг вчасно зреагувати на виниклу небезпеку.

За відсутності підстав для апеляційного перегляду постанови судді місцевого суду в повному обсязі та перевіряючи судове рішення виключно в частині, яка стосується висновків судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху України, вислухавши пояснення апелянта та його захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заслухавши другого учасника ДТП - ОСОБА_4, який вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи і дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам в їх сукупності.

Як убачається із матеріалів справи, ці вимоги закону суддею районного суду в повному обсязі не дотримані, оскільки висновки суду в частині винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, викладені в постанові, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, зі змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року слідує, що суддя місцевого суду висновок про порушення ОСОБА_2 п.п. 2.3(б), 16.5 ПДР України, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, формально обґрунтував, пославшись на протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, письмові пояснення учасників ДТП - водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_4, та їх пояснення в суді першої інстанції, проте не дав їм належної оцінки.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції як щодо ОСОБА_2, так і щодо ОСОБА_4 та за змістом цих документів водій автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2, - ОСОБА_2, не дотримався вимог п.п. 2.3(б), 16.5 ПДР України, а водій автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, - ОСОБА_4, вимог п.п. 2.3(б), 16.3 ПДР України, внаслідок чого були пошкоджені їх транспортні засоби.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 зазначено, що він з порушенням не згоден, вважає, що водій автомобіля марки «Сітроен» не закінчував проїзд перехрестя, а виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору.

З письмових пояснень, які були надані ОСОБА_2 безпосередньо на місці ДТП, слідує, що він, 21 січня 2016 року о 17 год. 35 хв., рухався зі сторони вул. Кибальчича в сторону бул. Перова в м. Києві. Виїхавши на перехрестя вул. Кибальчича - бул. Перова на зелений сигнал світлофору, він дав можливість завершити маневр повороту двом автомобілям, які виїхали на перехрестя для розвороту в сторону вул. Московської. При цьому ОСОБА_2 вказав, що автомобіль марки «Сітроен» рухався третім за двома іншими автомобілями, тобто також вирішив проїхати через перехрестя та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення.

Другий учасник ДТП - водій ОСОБА_4, безпосередньо на місці події, що слідує з письмових пояснень, зазначав, що він, 21 січня 2016 року о 17 год. 35 хв., рухаючись по

бул. Перова в сторону вул. Кибальчича в м. Києві, повертав наліво. Виїхавши на перехрестя та пропустивши автомобілі, він намагався закінчити маневр повороту. В цей час відбулося зіткнення з автомобілем марки «Шкода», який почав рух зі сторони вул. Кибальчича, не давши йому завершити проїзд перехрестя.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував порушення вимог п.п. 2.3(б), 16.5 ПДР України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а ОСОБА_4 свою вину у порушенні вимог п.п. 2.3(б), 16.3 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнав частково, оскільки вважав, що не додержався при проїзді через перехрестя лише кута повороту, проте мав право на пріоритет руху, бо завершував проїзд перехрестя.

Згідно з п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 16.5 Правил дорожнього руху України у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Відповідно до визначення терміну «перехрестя», яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

З переглянутого безпосередньо в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису ДТП, зафіксованого відеореєстратором, встановленим в автомобілі «Сітроен», вбачається, що автомобіль «Шкода», під керуванням водія ОСОБА_2, почав свій рух на перехрестя на зелений сигнал світлофора в той час, коли водій автомобіля «Сітроен», під керуванням водія ОСОБА_4, ще не перебував на ньому, тобто проїзд через перехрестя не завершував, а тільки розпочинав його проїзд.

Зазначений доказ, який є належним та допустимим, в сукупності з тією інформацією, яка зафіксована в схемі ДТП, спростовує версію водія ОСОБА_4 про інші обставини та механізм цієї пригоди, а відтак його письмові пояснення не можуть бути прийняті до уваги як доказ винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. В той же час, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_2 також не є беззаперечним доказом винуватості, а повинен в даному випадку оцінюватися в сукупності з іншими доказами по справі.

Оскільки в суді апеляційної інстанції в результаті дослідження та оцінки усіх доказів, що наявні в провадженні встановлено, що ОСОБА_2 виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору, а водій ОСОБА_4 не завершував проїзд через перехрестя, а намагався лише розпочати його проїзд, в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушення п.п. 2.3(б),

16.5 ПДР України, які призвели до зіткнення і пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, прихожу до висновку, що суддя місцевого суду не дав належну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, а тому його висновки про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вважаю, що доводи в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень вимог ПДР і, відповідно, складу правопорушення, передбаченого

ст. 124 КУпАП, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, у зв'язку з чим не можна вважати обґрунтованим рішення судді місцевого суду про визнання його винним у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню в частині визнання ОСОБА_2 винним за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення та стягненням з нього судового збору, із закриттям провадження у справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки у вступній частині постанови суддя помилково вказав адресу проживання ОСОБА_2 як «АДРЕСА_2», замість «АДРЕСА_1», постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року в цій частині підлягає уточненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу і стягненням судового збору - скасувати та закрити в цій частині провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Уточнити у вступній частині постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року місце проживання ОСОБА_2, вказавши його адресу: АДРЕСА_1.

В решті постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Павленко О.П.