Справа № 750/1535/16-п Головуючий у 1 інстанції Григор'єв Р. Г.
Провадження № 33/795/71/2016
Категорія - ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Воронцової С.В. ,

за участі:

захисника - адвоката Шаповалова М.С.,

особи яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

потерпілих - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Орловка Куликівського району Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок гривень) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 275 гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, 06.02.2016 року, о 16 год. 40 хв., на 22-му км +500 м автодороги Чернігів-Городня-Сеньківка, ОСОБА_2, керував автомобілем «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 та під час здійснення обгону транспортного засобу виїхав на смугу зустрічного руху, де своїми діями змусив іншого учасника дорожнього руху водія автомобіля «Geely», д.н.з. НОМЕР_2, змінити напрямок руху, гальмувати. В результаті автомобіль «Geely» скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок чого транспортні засоби «Geely» та «ВАЗ» отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 14.2 (в), 2.3 (б), 11.2 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ним з дотриманням всіх правил дорожнього руху було здійснено маневр обгону зупинившогося транспортного засобу марки МАЗ (КАМАЗ), при цьому, він належним чином переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, які рухались в зустрічному напрямку. Під час здійснення ним маневру на зустріч на великій швидкості рухався автомобіль марки «Джилі», який рухався правіше до узбіччя та не врахував дорожньої обстановки, вже після того, як він завершив маневр об'їзду, колесами правої частини зачепив узбіччя, змінив напрямок руху, почав гальмувати, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ». Дану дорожньо-транспортну пригоду він побачив в дзеркало заднього виду, зупинився та підійшов спитати чи не потрібна його допомога, однак, водій автомобіля «Джилі» почав звинувачувати його у даній пригоді, мотивуючи тим, що особисто він нещодавно отримав посвідчення водія та не має достатнього досвіду для того, щоб належно оцінити складну дорожню обстановку. Вказує на те, що у його автомобілі перебувало двоє пасажирів, які можуть надати свої свідчення у судовому засіданні. При цьому, зазначає, що суд приймаючи рішення про його винуватість, як на доказ його вини послався лише на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, де він своєї вини не визнав, схему ДТП, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, однак не врахував його пояснення в судовому засіданні, не допитав свідків, що перебували в салоні його автомобіля та проігнорував той факт, що його автомобіль взагалі не зазнав пошкоджень. Просить врахувати, що суд мав у своєму розпорядженні перелік доказів, які мають рівну ступінь доказування, а тому ті докази, що були надані ОСОБА_2 не можуть бути відхилені судом, оскільки їх неповнота та всебічність не спростовані настільки, щоб унеможливити їх об'єктивного неприйняття, як доказової бази захисту.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу, стверджував про свою не винуватість та підтвердив пояснення дані суду першої інстанції, при цьому зазначив що в його транспортному засобі було двоє пасажирів, про виклик та допит яких просив в апеляційному суді. Наполягав на тому, що у виникненні ДТП він не винен, оскільки на зустрічну смугу не виїжджав, та не бачив, щоб водій Джилі подавав йому сигнали фарами.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Шаповалов М.С. просив скасувати рішення суду першої інстанції та провадження відносно ОСОБА_2 закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, стверджуючи про неправильні дії в разі виникнення небезпеки для руху водія автомобіля «Geely».

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, пояснення потерпілих та свідків, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог, викладених у ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, у справі обставини адміністративного правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно й об'єктивно в їх сукупності.

Під час розгляду адміністративних матеріалів, суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вищезазначених вимог Закону та з'ясував обставини адміністративного правопорушення всебічно, повно й об'єктивно, з врахуванням наявних у справі матеріалів.

Вказані обставини додатково перевірив апеляційний суд, допитавши заявленого захистом свідка, співробітника поліції та потерпілих.

Так, потерпілий ОСОБА_3 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції показав, що 06 лютого 2016 року керував автомобілем ВАЗ 2106 з напівпричепом та рухався з міста Городні Чернігівської області в бік міста Чернігова. В зустрічному з ним напрямку попереду рухався вантажний автомобіль з причепом. Його обігнав мікроавтобус (маршрутка) Мерседес, а потім, перебуваючи на смузі зустрічного руху почав обганяти вантажний автомобіль. В той час на зустрічній смузі руху рухався автомобіль чорного кольору, як потім він дізнався, автомобіль Джилі. Водій легкового автомобілю подавав сигнали, мигав фарами аварійками, щоб водій мікроавтобусу повернувся у свою смугу, не дочекавшись реакції водія Мерседесу, водій автомобіля Джилі прийняв вправо та зачепив узбіччя, його занесло, автомобіль боком винесло на зустрічну смугу і він передньою частиною свого автомобіля вдарив автомобіль під його керуванням у бік, пошкодивши при цьому і напівпричіп. Наполягав на тому, що водій мікроавтобусу виїхав на зустрічну смугу, при цьому, водій вантажного автомобіля рух не змінював, швидкість не зменшував. Також вказав, що коли водій мікроавтобусу його обігнав, то автомобіль Джилі, що перебував на зустрічній смузі руху, знаходився приблизно в 500 метрах, точної відстані вказати не зміг, однак зауважив, що відстань до зіткнення зменшувалась, оскільки все відбувалось в русі і всі автомобілі рухались з певною швидкістю. Вказав на те, що видимість на дорозі була хорошою, покриття проїжджої частини сухим, тобто, для водія мікроавтобусу були всі можливості помітити вчасно зустрічний автомобіль та повернутись на свою смугу руху. На думку потерпілого, водій автомобіля Джилі був у безвихідному становищі, оскільки уникав саме лобового зіткнення. Після того, як сталося зіткнення, водій мікроавтобусу проїхав певну відстань і повернувся, відразу сказавши, що він у цьому не винен.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції показав, що він рухався на автомобілі Джилі з міста Чернігова в бік м. Городня. Не доїжджаючи селища Седнів, приблизно метрах в 500 він на зустрічній смузі руху побачив три автомобіля: КАМАЗ, ВАЗ, а за ними мікроавтобус, який спочатку обігнав ВАЗ, а потім став здійснювати обгін КАМАЗу, перебуваючи на його смузі руху та створюючи йому перешкоду. Він почав подавати сигнали водію мікроавтобусу фарами та зменшувати швидкість для того, щоб той повернувся у свою смугу руху, а коли зрозумів, що водій не реагує, то з метою уникнення лобового зіткнення прийняв у право, виїхав на узбіччя і його автомобіль занесло, в результаті чого він виїхав на смугу зустрічного руху та вдарив автомобіль ВАЗ, автомобілі отримали пошкодження. Водій мікроавтобусу проїхав певну відстань, а потім розвернувся та повернувся до них, підійшов та сказав, що він ні в чому не винен. Зауважив, що водій мікроавтобусу виїхав на зустрічну смугу (тобто на смугу де рухався він) обігнав спочатку автомобіль ВАЗ, а потім, не повертаючись в свою смугу, почав здійснювати обгін автомобіля КАМАЗ, який рухався у своїй смузі, з невеликою швидкістю. Наголосив на тому, що він не міг застосувати екстрене гальмування та не змінювати напрямок руху, як про це вказав захисник, оскільки намагався уникнути лобового зіткнення, в результаті якого могли б настати летальні наслідки для нього, тому він прийняв вправо.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснив, що являється старшим інспектором Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області. 06 лютого 2016 року вони приїхали за викликом де на трасі Чернігів-Городня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох автомобілів, два з яких отримали механічні пошкодження. Опитавши всіх водіїв та оцінивши дорожню обстановку він прийшов до висновку, що саме водій мікроавтобусу Мерседес допустив порушення правил дорожнього руху, в результаті порушення яких сталася дорожньо-транспортна пригода, тому на ОСОБА_2 було складено протокол. Зазначив, що на момент його приїзду пасажирів у мікроавтобусі не було. А пасажири двох інших автомобілів пояснювали теж саме, що і водії. Водій мікроавтобусу свою вину заперечував. Вважає що водій автомобіля Джилі діяв відповідно до дорожньої обстановки що склалась.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції показав, що в лютому 2016 року зі своєю знайомою повертався з с. Седнєва до м. Чернігова, на трасі вони зупинили маршрутку, він зайняв переднє пасажирське місце яке було вільним. Приїхавши декілька населених пунктів волій маршрутки обігнав ВАЗ 2101, а потім автомобіль КАМАЗ, що рухався попереду увімкнув аварійку та прийняв вправо, тому водій маршрутки, не виїжджаючи на зустрічну смугу, об'їхав його і вони поїхали далі. Проїхавши кілька метрів водій маршрутки розвернувся та вони повернулися назад і стали рухатись в бік Седнєва, тоді він побачив, що трапилась ДТП за участю двох автомобілів. Водії стояли на дорозі та лаялись між собою. Водій маршрутки вийшов, хвилин через 10 повернувся та сказав, що сталася ДТП, тому якщо хтось щось бачив, то може залишити свої координати, а потім сказав, що треба чекати десь півгодини, отже, хто поспішає може поїхати на іншій машині. Особисто він поспішав, тому зупинив іншу машину та поїхав у місто.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, згідно якого ним були допущені порушення п.п. 14.2 (в), 2.3 (б), 11.2 ПДР України.

На думку апеляційного суду, твердження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про те, що ним не були допущені порушення Правил дорожнього руху України, не заслуговують на увагу та протирічать вимогам цих же Правил.

Так, уважність і адекватне реагування на зміну дорожньої обстановки є основою безпеки дорожнього руху, оскільки, своєчасне виявлення небезпеки для руху дозволяє водієві прийняти правильне рішення для об'їзду чи зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу. Безпечний рух для всіх учасників дорожнього руху залежить від швидкості транспортного потоку, технічних характеристик транспортного засобу - лідера, різниці характеристик гальмівних систем і завантаженості транспортного засобу, а також від типу та стану дорожнього покриття (сухе, вологе, мокре, слизьке).

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що водій автомобіля «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 виконуючи маневр обгону, в порушення вимог п. 2.3 «б» ПДР України, не проявив достатньої уважності, не належним чином стежив за дорожньою обстановкою, а тому не зміг вчасно відреагувати на її зміну.

При цьому, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги і пояснення інших учасників дорожнього руху, а саме допитаного в якості свідка ОСОБА_4, який у судовому засіданні пояснив, що у вказаний день та час він керував автомобілем «Geely», д.н.з. НОМЕР_2 та рухався в напрямку смт. Седнів. В зустрічному напрямку рухалося три транспортні засоби. В тому числі і мікроавтобус «Mercedes», який на швидкості біля 90 км/год почав здійснювати маневр подвійного обгону транспортних засобів, що рухались попереду нього, для чого здійснив виїзд на його смугу руху. Однак, водій автомобіля «Mercedes» не встиг вчасно виконати маневр обгону, повернутися та свою смугу руху та продовжив рухатися у по його смузі на зустріч транспортному засобу під його керуванням. Він був змушений маневрувати, щоб уникнути лобового зіткнення, у зв'язку з чим його занесло і він зіткнувся з автомобілем «ВАЗ».

Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3, який керував автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_3, у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердив такі пояснення ОСОБА_4

На думку апеляційного суду пояснення вказаних осіб повністю узгоджуються між собою та даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги письмові пояснення свідків, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються протоколом судового засідання, відповідно до якого свідки безпосередньо були допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції, та мотивувальною частиною постанови суду, відповідно до якої суд прийняв до уваги показання свідків, що були ними надані в судовому засіданні, та надав їм оцінку у сукупності з іншими матеріалами справи.

Вказівка ОСОБА_2 на те, що суд не допитав в якості свідків двох осіб, що перебували в його автомобілі, на думку апеляційного суду, є неприйнятною.

Так, з матеріалів справи та протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_2 ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні до початку судового розгляду, ні під час судового засідання не зазначав про їх наявність та не заявляв клопотання про необхідність допиту додаткових свідків у справі, а суд не міг знати про їх існування. Більш того, вказівка про те, що такі свідки взагалі були з'явилась лише в апеляційній скарзі, що ставить під сумнів той факт, що вони перебували у автомобілі під керуванням ОСОБА_2 та можуть надати правдиві та неупереджені свідчення.

В той час, як допитані у справі свідки, не знайомі між собою, а тому їх показання апеляційний суд вважає неупередженими та такими, що відповідають дійсності. В тому разі, якщо водій автомобіля «Geely», на думку апелянта, є зацікавленим, то з приводу показань водія автомобіля «ВАЗ» він сумнівів не виказав, а вони повністю підтверджують показання водія ОСОБА_4

Стверджуючи про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим ним доказам, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі не зауважив на той факт, що у судовому засіданні в суді першої інстанції, ні під час подання апеляційної скарги до апеляційного суду, ним не було надано жодного доказу, отже таке твердження є голослівним .

Крім вищевикладеного, вина ОСОБА_2 підтверджується схемою з місця дорожньо-транспортної пригоди від 06 лютого 2016 року (а.с.2); поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06 лютого 2016 року (а.с.3, 4).

В той же час пояснення ОСОБА_2 від 06 лютого 2016 року (а.с.5) відрізняються від його тверджень в апеляційній скарзі. Зокрема, у своїх поясненнях він вказує, що від місця де сталося зіткнення автомобілів «Geely» та «ВАЗ» він проїхав більше одного кілометра, в той час як в апеляцій скарзі ним зазначено, що він проїхав майже 50 метрів, зупинився та запропонував свою допомогу. Така різниця у відстані, на думку апеляційного суду, є досить суттєвою для водія, що викликає сумнів у достовірності зазначених ОСОБА_2 обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_6, оскільки вони суперечать показанням самого ОСОБА_2, який наполягав на виклику цього свідка, а також суперечать показанням іншого свідка та потерпілих, які у своїй сукупності збігаються між собою. При цьому, суд звертає увагу і на той факт, що свідок вказав на наявність близько десятка пасажирів, в той час як особа яка притягується до адміністративної відповідальності вказував лише про двох, та що була «слякоть» і сніг, що суперечить, як показанням потерпілих, так і даним, що зазначені в схемі ДТП, відповідно до якої покриття проїжджої частини було сухим.

Апеляційний суд вжив всіх необхідних заходів до виклику свідка ОСОБА_7, на виклику якої наполягав захисник та ОСОБА_2, які зобов'язувались забезпечити її явку у судове засідання. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що захисник у судовому засіданні, подаючи клопотання про виклик вказаного свідка, вказав адресу її проживання, завідомо знаючи про те, що за цією адресою вона не проживає, чим ввів суд в оману, позбавивши можливості належним чином сповістити особу про необхідність явки до суду, не забезпечивши її явки самостійно. Отже, з врахуванням того, що строк розгляду справ даної категорії складає 20 днів, а сторона захисту не вжила заходів для забезпечення участі в судовому засіданні заявленого ними свідка, апеляційний суд вважає про навмисне затягування розгляду справи та знаходить за необхідне відмовити захиснику у повторному виклику свідка ОСОБА_7

Твердження захисника про те, що водії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побачили дану ситуацію на відстані одного кілометра та мали всі можливості її уникнути, не відповідає дійсності, та суперечить показанням вказаних осіб у судовому засіданні.

Так, обидва потерпілих вказали що побачили маневр обгону водієм мікроавтобусу автомобіля ВАЗ на відстані близько 500 метрів, при цьому, наголошували, що визначення відстані є приблизною, оскільки ситуація була швидкоплинною та стресовою для обох водіїв. Крім того, суд враховуючи ,що всі учасники руху рухались з певною швидкістю, отже, до моменту зіткнення відстань зменшувалась, тобто, складала вже менше ніж 500 метрів, тим більше не 1 км, як про це вказав захисник.

Також, апеляційний суд звертає увагу і на ту обставину, що водій автомобіля Джилі дійсно намагався уникнути саме лобового зіткнення, тому не міг застосувати екстрене гальмування не змінюючи напрямку руху, оскільки бачив, що водій автомобіля Мерседес до завершення маневру обгону вантажного автомобіля не збирається повертатись на свою смугу руху, отже, він або повинен прийняти вправо, або ж допустити лобове зіткнення, наслідки якого були б тяжчими ніж просто пошкодження транспортних засобів.

На ряду з цим, технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди не залежала від односторонніх дій водія ОСОБА_4, а цілком визначалась діями водіїв обох транспортних засобів. В разі дотримання правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди не сталося б, тому твердження апелянта про те, що саме з вини водія ОСОБА_4 сталася ДТП є необґрунтованими. Крім того, наявність механічних пошкоджень лише у транспортних засобів «Geely» та «ВАЗ» жодним чином не вказує на те, що водієм ОСОБА_2 правила дорожнього руху були дотримані у повному обсязі, і створення ним аварійної ситуації не перебувало в причинно - наслідковому зв'язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди в результаті якої вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Згідно з роз'ясненнями до ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, 129, ч.1 - ч.4 ст.130, статтях 132-1, 133-1, 132-1, 139, 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає в разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Метою адміністративного стягнення відповідно до ст. 23 КУпАП є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно з вимогами передбаченими ст. 33 КУпАП України враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Обираючи стягнення ОСОБА_2 суд переконався в тому, що призначене стягнення дійсно буде відповідати усім завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 1 КУпАП), буде сприяти його вихованню в дусі дотримання закону, та не поставить особу, яку притягнуто до відповідальності, в скрутне матеріальне становище, не позбавить її та членів її родини будь-яких доходів та вірно призначив стягнення у виді мінімального штрафу, передбаченого санкцію статті 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Воронцова