Справа № 603/208/16-п
Провадження № 3/603/55/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2016 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Гудкова Ю. Г. , розглянувши матеріали, що надійшли від Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює,

за ст. 91 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 12.04.2016 року приблизно о 14 год. 00 хв. у кварталі 16 виділ 4 в межах території природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника «Криниця» здійснив заборонену діяльність, а саме рубку дерев породи дуб діаметрами дерева у корі біля шийки кореня в сантиметрах (в натурі): 16-1 шт, 20-1 шт, 26-2 шт, 34-1 шт, 36-1 шт, які, з його слів, були зрізані на початку березня 2016 року, чим порушив ст. ст. 7, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину свою визнав та щиро розкаявся у вчиненому.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення № 000137 від 12.04.2016 року, згідно яких ОСОБА_1 12.04.2016 року приблизно о 14 год. 00 хв. у кварталі 16 виділ 4 в межах території природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника «Криниця» здійснив заборонену діяльність, а саме рубку дерев породи дуб діаметрами дерева у корі біля шийки кореня в сантиметрах (в натурі): 16-1 шт, 20-1 шт, 26-2 шт, 34-1 шт, 36-1 шт, які, з його слів, були зрізані на початку березня 2016 року, чим порушив ст. ст. 7, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 12.04.2016 року, що містяться на зворотній стороні протоколу про адміністративне правопорушення № 000137 від 12.04.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16 червня 1992 року N 2457-XII), з наступними змінами та доповненнями, на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно вплинути на стан природних комплексів та обєктів.

На території заказника обмежується або забороняється мисливство та діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник, що передбачено ст.26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Стаття 64 згаданого Закону вказує, що відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у здійсненні в межах територій та обєктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності, та порушенні вимог щодо використання території та обєктів природно-заповідного фонду.

За даних обставин, суд вважає, що в діях правопорушника містяться ознаки адмінправопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП порушення правил охорони та використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, тобто здійснення в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об'єктів, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог ст.33 КУпАП, яка регламентує загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

При обранні виду адміністративного стягнення судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, те, що вперше притягується до адміністративної відповідальності, обставину, що пом»якшує відповідальність визнання вини та щире розкаяння у вчиненому, обтяжуючих обставин не встановлено, в звязку з цим суд вважає за доцільне обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.

Разом із протоколом про адміністративне правопорушення на адресу суду надійшло клопотання щодо вирішення питання про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд.

Відповідно до ч.1 ст.40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Виходячи з положень даної статті, керуючись ч.3 ст.40 КУпАП, клопотання про відшкодування майнової шкоди залишити без вирішення, яке слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Стягнути із правопорушника судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п»ять) грн. 60 коп. в доход держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.33, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд,-

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 153 (сто п»ятдесят три) грн. в доход держави без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п»ять) грн. 60 коп. в доход держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п»ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя: ОСОБА_2