Справа № 480/443/16-п 12.04.2016 12.04.2016 12.04.2016
Номер провадження: 33/784/57/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/784/57/16 Головуючий у 1-й інстанції: Карікова Л.В.
Категорія: 172-15 КУпАП Доповідач: Значок І.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області Значок І.С.

за участі секретаря Чоботаренко Т.І.

прокурора Лапохи В.В.

особи, притягненої до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Камінського В.І.

розглянувши апеляційну скаргу особи, притягненої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.03.2016 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лейпциг, Німеччина, заступника начальника тилу військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком 10 діб.
ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови суду, з березня 2015 року полковник ОСОБА_1 проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника тилу. Відповідно до розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_1 повинен був здійснювати контроль за вирішенням питань з тилового забезпечення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_2 на 235 міжвидовому центрі підготовки підрозділів (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ).

27 січня 2016 року начальником Генерального штабу - головнокомандувачем Збройних Сил України видано розпорядження №304/2/258т щодо здійснення переміщення особового складу, озброєння та техніки військової частини - польова пошта НОМЕР_2 на територію 235 центру міжвидової підготовки підрозділів.

Згідно рішення командувача оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 30 січня 2016 командуванню військової частини НОМЕР_2 визначено організувати переміщення особового складу, озброєння та техніки на територію 235 центру міжвидової підготовки підрозділів в термін до 07 лютого 2016.

У період з 03 по 06 лютого 2016 року здійснено завантаження військової техніки та майна підрозділів військової частини - польова пошта НОМЕР_2 на шість ешелонів.

У перший ешелон завантажено техніку та майно підрозділів зенітно - ракетного артилерійського дивізіону, 3 механізованого батальйону, розвідувальної роти, групи інженерного забезпечення, медичної роти.

Старшим військового ешелону був призначений командир 3 механізованого батальйону підполковник ОСОБА_2 (кількість особового складу 430 осіб).

06 лютого 2016 близько 16 годині особовий склад 8 роти 3 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 прибув на міжвидовий центр підготовки підрозділів (військова частина польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Внаслідок недбалого ставлення до військової служби ряду службових осіб у тому числі і полковника ОСОБА_1 в період з 06 по 08 лютого 2016 року, забезпечення належного харчування вказаного підрозділу, питною водою, достатньою кількістю наметів і ліжок для особового складу здійснено не було.

Вищезазначене призвело до обґрунтованих скарг військовослужбовців 8 роти 3 механізованого батальйону, пов`язаних із несвоєчасним розгортанням пунктів харчування, неналежного створення умов для їх розташування в польових умовах та могло потягнути за собою заподіяння шкоди здоров`ю військовослужбовців.

08 лютого 2016 року близько 12 години 10 хвилин 46 військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 вирушили до військової прокуратури Миколаївського гарнізону для захисту своїх прав.

Вказана подія, через розповсюдження в засобах масової інформації, набула громадського та суспільного резонансу, що в свою чергу призвело до підриву авторитету Збройних Сил України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, провадження закрити.

Вважає, що суд повинен був дослідити його службові обов`язки як заступника начальника тилу військової частини НОМЕР_1 . Але такі службові обов`язки в матеріалах справи відсутні і судом не досліджувались.

Зазначає, що винним в адміністративному правопорушенні себе не визнає, оскільки будь яких скарг на його адресу про неналежне харчування від військовослужбовців і їх безпосередніх командирів за цей період не надходило. Йому надходили довідки, що всі військовослужбовці забезпечені всіма продуктами за передбаченими нормами забезпечення.

Вважає, що така ситуація склалася в результаті неправильного планування, яке здійснювалося без його участі. Ешелон з майном даної роти прибув пізніше на два дні ніж прибули військовослужбовці. Ці обставини ніяк не залежали від його дій і волі. Він безпосередньо зустрічався на станції прибуття з командиром батальна, який доповів що військовослужбовці забезпечені всім продуктовим набором передбаченими нормами на п`ять днів, але вході розмови виявилося, що не має дров для обігріву особового складу і приготування їжі.

Тому він вимушений був паралельно займатися питанням забезпечення дровами з метою недопущення переохолодження особового складу. Це все займало час. Також організував вивіз майна зі станції. Офіцерів тилу бригади в той період в таборі не було, тому всі ці питання йому обхідно було вирішувати одному.

Вказує, що в якості доказу про забезпечення продовольством та іншим майном для розташування табору перед виходом, було надано копії накладних про забезпечення продуктами харчування і іншим майном військовослужбовців даного підрозділу згідно норм постачання.
Будь яких скарг про неналежне харчування, або забезпечення питною водою до нього не надходило. Такі дані відсутні і в матеріалах справи.

Зазначає, що дізнавшись, про затримання ешелону з майном він вжив всі можливі заходи для забезпечення харчування та розміщення військовослужбовців.

Зазначає, що суд не врахував його пояснення та пояснення інших командирів, що за три п`ять діб до початку табірного збору необхідно висилати на полігон оперативну групу з метою рекогносцировки району проведення табірного збору, та підготовки елементів табору. І командир частини зобов`язаний організувати розміщення особового складу з прибуттям на полігон. Отже такий табір установлюється завчасно, а не вдень прибуття і розміщення військовослужбовців входить в обов`язки командира частини.

Також суд не врахував, що він знаходиться на Широколанському полігоні з 30 грудня 2015 року для виконання інших завдань, про що суду було надано для огляду оригінал посвідчення про відрядження.

Про те, що він повинен контролювати розгортання польового табору, для військової частини польова пошта НОМЕР_2 він дізнався лише вдень прибуття ешелону, а саме 05.02.2016 року. Тому фізично не мав можливості займатися плануванням даного заходу.

Вважає, що свої службові обов`язки виконував в повному обсязі і ніякого службового недбальства з його сторони не допущено.

Зазначає, що судом не встановлено, які конкретно дії він повинен був вчинити виходячи з вимог своїх службових обов`язків, і чи міг він їх виконати, але не виконав з тих чи інших причин, і вони знаходяться в причинному зв`язку з наслідками які наступили. Тому таке рішення суду є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

На думку апелянта суд не звернув уваги і не дав оцінки, тим обставинам, що наказ командира військової частини від 02 лютого 2016 року не доведено йому під особистий підпис, а тому безпідставно зазначив, його в якості доказу.

Також безпідставно послався на висновок службової перевірки, де зазначено, що на нього накладено дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність. Так як дані матеріали не були предметом розгляду справи адміністративного правопорушення, а надані суду під час судового розслідування.

Також зазначає, що оскільки суд визнав матеріали службової перевірки доказом, це означає, що на нього вже накладено дисциплінарне стягнення, тобто він уже поніс юридичну відповідальність, тому повторно притягнувши його до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення, допустив порушення вимог ст. 61 Конституції України та ст. 7 КУпАП України.

Таким чином суд неповно з`ясував всі обставини справи і дав їм невірну оцінку, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Вислухавши пояснення апелянта та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який вважав рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2016р. №109, заступник начальника з тилу ОСОБА_1 входив до складу оперативної групи, завданням якої, окрім іншого входило забезпечення злагодження військової частини польова пошта НОМЕР_2 на об`єктах польової навчальної матеріально-технічної бази в/ч польова пошта НОМЕР_3 . Відповідно п.5 Наказу на заступника начальника тилу в/ч НОМЕР_1 покладено обов`язок завершити підготовку польового табору до розміщення особового складу, організувати та здійснити контроль за: своєчасним і повним тиловим забезпеченням під час підготовки та проведення заходів бойового злагодження; організацією розміщення та харчування оперативної групи під час заходів бойового злагодження; своєчасним та повним забезпеченням паливно-мастильними матеріалами для військової частини польова пошта НОМЕР_2 (а.с.79-81).
На виконання вказаного наказу, 05.02.2016р. ОСОБА_1 отримав усне розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в/ч НОМЕР_1 . Тому доводи апелянта про те, що вище зазначений наказ належним чином йому не доведено до відома є безпідставними.
Відповідно висновку Південного територіального управління військової служби правопорядку від 12.02.2016р. №498, встановлено, що прибувши на місце табірного збору 06.02.2016р. у зв`язку із відсутністю достатньої кількості наметів частина особового складу 8 механізованої роти ночували в вагонах на станції розвантаження, особовий склад військової частини з 05 по 08 лютого гарячою їжею не забезпечувався. Не забезпечені також були й інші необхідні побутові умови.
Причинами та передумовами, що сприяли створенню неналежних побутових умов військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_2 на території 235 центру міжвидової підготовки підрозділів стали у тому числі і допущені порушення з боку начальника тилу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_1 статей 11.16,59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.4 Положення про управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14 лютого 2015 року № 63 щодо надання допомоги під час організації тилового забезпечення особового складу підрозділів під час переміщення та розгортання польового табору. (а.с.32-46).
Чернієнко не заперечував обставини щодо неналежного (несвоєчасного) розгортання пунктів харчування, обігріву, миття у лазні, а також неналежного створення умов для розташування в польових умовах 46 військовослужбовців 8 роти 3 механізованого батальйону у період з 6 по 8 лютого 2016 року. Не заперечує апелянт і те, що зазначене могло призвести до заподіяння шкоди здоров`ю та порушення прав військовослужбовців на належні умови проживання, що стало причиною колективного невдоволення військовослужбовцями бездіяльністю службових осіб військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , через що ці військовослужбовці покинули розташування польового табору.
Разом з тим, вважає, що відповідальність за таке повинні нести командування військової частини НОМЕР_2 , тоді як його завданням було лише надання рекомендацій щодо належної організації створення умов для розташування в польових умовах.
Поряд з цим пояснив, що планування підготовки та проведення табірних зборів не відповідали методичним рекомендаціям у тій частині, що за 3-5 діб до початку табірного збору висилається оперативна група з метою (серед іншого) рекогносцировки району проведення табірного збору та підготовки елементів табору, узгодження питань всебічного забезпечення табірного збору. Тоді як він отримав відповідне розпорядження лише 05.02.2016р, тобто в період реалізації вже узгодженого плану.
Отримавши наказ зустріти 53 окрему механізовану бригаду, яка прибула і ешелон якої уже знаходився на станції ОСОБА_3 , він з`ясував, що від 3-го механізованого батальйону 53 механізованої бригади ні оперативної групи, ні запасів продуктів, ні кухонь не було. Отримавши дані від командира батальйону та заступника командира батальйону по тилу про те, що військовослужбовці забезпечені харчуванням, він зайнявся вирішенням питання «їх обігріву». В першу чергу йому потрібно було надати транспорт для вивозу тієї частини майна, яке у них було з собою, щоб можна було поставити намети, та завезти тверде паливо. Зранку 7 лютого, на табір завезли запас дров, які були завантажені на складах КЕВ м. Миколаєва
Проте, твердження апелянта про те, що інкриміноване виходить за межі його повноважень та що про обсяг побутових негараздів військової частини йому не доповідали, тому у повній мірі відомий йому не був, є суперечливими та не узгоджуються з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Положення про управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14 лютого 2015 року № 63.
Крім того, за розпорядженням командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковник ОСОБА_1 повинен був здійснювати контроль за вирішенням питань тилового забезпечення, тому зобов`язаний був знати про справжній стан справ у підрозділах військової частини та був відповідальний за всебічне забезпечення цієї частини. Тому, твердження про те, що про дійсний стан тилового забезпечення, зокрема у 8-й роті, йому не доповідали відповідні підлеглі - навпаки свідчать про його незадовільну роботу з керівниками підрозділів військової частини, відсутність належного контролю за ними, що також є складовою недбалого ставлення до служби.
Доводи ОСОБА_1 , що він вжив достатньо заходів для того, щоб запобігти переохолодженню особового складу суперечать матеріалам службової перевірки, у ході якої, встановлено, що забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_2 паливними матеріалами до 10 лютого взагалі не здійснювалось. Доказів на спростування цього висновку ні ОСОБА_1 ні його захисником суду не надано.
Посилання ОСОБА_1 на винуватість командного складу військової частини та помилки у плануванні переміщення військової частини не зменшує ступеню його особистої відповідальності, як заступника начальника тилу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Відповідно положень ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності поряд з дисциплінарною не суперечить вище наведеній нормі Закону.
Що стосується адміністративного стягнення, то воно визначене у межах санкції закону, за яким ОСОБА_1 визнано винним, та, з урахуванням даних про його особу, наведених у судовому рішенні, обставин правопорушення, а також з урахуванням того, що недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби призвело до підриву авторитету Збройних Сил України , тому підстави для пом`якшення стягнення відсутні.
З огляду на наведене, оскаржуване ОСОБА_1 рішення, скасуванню чи зміні не підлягає.
Керуючись п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.03.2016 р. про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.172-15 КУпАП - без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя