Апеляційний суд міста Києва
№ 33/796/503/2016 м. Київ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Верховець Т.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- за ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ст.122-2, ч.1ст.130 КУпАП та піддано стягненню у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, що на день вирішення справи, становить 275 грн.60 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 01 02 2016 року о 20 годині 10 хвилин, керував автомобілем «Кіа» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по пр-ту Броварському, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожни рота, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп'яніння, в установленному законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.п. (2.9а) ПДР України.

Крім того, ОСОБА_2, 01.02.2016 року о 20 годині 10 хвилин, керував автомобілем «Кіа» д.н.з НОМЕР_1 в м. Києві по пр-ту Броварському, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу подану за допомогою світлової сигналізації та маячків червоного та синього кольору, чим порушив п.п. 2.4 ПДР України.

На зазначену постанову судді, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій просить, змінити постанову Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/2820/16-п від 11.03.2016 року в частині накладення стягнення, замінивши його на менш суворе, а саме штраф. При цьому зазначає, що, адміністративне стягнення накладене на нього судом є надто суворим та

таким, що не відповідає особі правопорушника. Суд не взяв до уваги його клопотання про пом'якшення стягнення у якому він зазначив, що із правильністю встановлених інспектором обставин він погоджується в повному обсязі, свою вину не заперечує та визнає повністю, розкаюється у скоєному та усвідомлює необхідність понести за це справедливе покарання, однак просив суд винести рішення в частині призначення йому стягнення за адміністративне правопорушення, врахувавши: що він розкаюється у скоєному та усвідомлює необхідність понести за це справедливе покарання, відсутність обставин, які обтяжують його відповідальність; раніше до адміністративної відповідальності не притягувався; на його утриманні знаходиться новонароджена дитина, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дружина ОСОБА_4. Крім того, зазначає, що суд не навів жодного доводу на підставі якого обрав саме такий вид стягнення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді адміністративної справи, згідно вимог ст.280 КУпАП, повинно бути з'ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції, при розгляді даної справи, виконані в повному обсязі.

Висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП є правильним, і підтверджується наявними у справі доказами, які суддя дослідив і дав їм належну оцінку. Висновок суду, в цій частині, апелянтом не оскаржується.

Згідно положень ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, встановленим цим Кодексом та з врахування характеру правопорушення, особи правопорушника, обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Так, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, при цьому відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, як за допомогою приладу «Драгер» так і медичного огляду.

Враховуючи характер адміністративних правопорушень, їх кількість та даних про особу винного, вважаю, що суд першої інстанції при накладенні стягнення на ОСОБА_2 дотримався вимог ст. 33 КУпАП.

Посилання ОСОБА_2, як на підставу, що пом'якшує стягнення, наявність на його утриманні новонародженої дитини та дружини, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

З огляду на вищевикладене, вважаю що підстав для зміни постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року, щодо ОСОБА_2, як про це йдеться в апеляційній скарзі останнього, не вбачається, тому вказана постанова суду залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року, щодо ОСОБА_2, залишити без змін, а подану ним апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Т.М. Верховець