АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/303/16-п Головуючий суддя І інстанції Лазарєв А.В.
Провадження № 33/790/185/16 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ст.130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, працює інспектором Дергачівського ВП, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2016 року постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 3400 грн.

Судом встановлено, що 07 січня 2016 року приблизно о 03 год.35 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в м.Харкові по вул.Єлізарова,123 в стані алкогольного сп*яніння, в присутності свідків продув алкотестер «Драгер №6810», результат тесту - 1,36 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить постанову судді від 24 лютого 2016 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв*язку із відсутністю в його діях порушень ПДР України. Апелянт, не спростовуючи факт проведення медичного огляду для виявлення стану сп*яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер №6810», зазначає, що не вживав алкогольних напоїв, із результатами алкотестеру не погоджувався та наполягав на проходженні медичного огляду у медичній установі, проте працівники поліції відмовилися доправити його до медичного закладу. Окрім того, автор апеляційної скарги посилається на порушення судом його процесуальних прав з огляду на розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддею повно і всебічно встановлені всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і апеляційний суд.

Пункт 2.9 а ПДР України забороняє водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров*я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп*яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп*яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп*яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп*яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров*я (п.6 розділу І Іструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров*я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп*яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №915064, складеному 07 січня 2016 року уповноваженою особою поліції, із залученням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначено про виявлення у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп*яніння (запаху із ротової порожнини, порушення координації рухів) та проведення його огляду на стан сп*яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу - алкотестера «Драгер №6810», результат тесту якого свідчить про наявність у ОСОБА_2 стану алкогольного сп*яніння - 1.36 проміле.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 факт проведення медичного огляду для виявлення стану сп*яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер №6810» не спростовує, але зазначає, що не погоджувався із результатом тесту та наполягав на проходженні огляду у медичній установі, проте працівники поліції відмовилися доправити його до медичного закладу.

Зазначені доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом. Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_2, будучи обізнаним із процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП, при складенні протоколу надав пояснення лише про те, що він за вказаним у протоколі місцем роботи на даний час не працює, інших пояснень щодо суті правопорушення, в тому числі щодо незгоди із результатом проходження огляду за допомогою алкотестера «Драгер №6810», ОСОБА_2 не надавав. Відсутні такі відомості і в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в присутності яких був проведений огляд ОСОБА_2 для виявлення стану сп*яніння (а.с.3-4). Із розписки ОСОБА_2 (а.с.5) вбачається, що він, будучи відстороненим від керування транспортним засобом, передав керування автомобілем НОМЕР_1 гр.ОСОБА_5, що також опосередковано свідчить про згоду ОСОБА_6 із допущеним правопорушенням. Стверджуючи про те, що працівники поліції відмовили йому на вимогу доправити до медичного закладу для проведення огляду, ОСОБА_6 жодних доказів на підтвердження своїх слів апеляційному суду не надав, натомість пояснив, що не оскаржував дії працівників поліції в установленому законодавством порядку. Окрім того, навіть за викладених обставин, ОСОБА_2 з метою спростування висновку про наявність у нього стану алкогольного сп*яніння не був позбавлений можливості 07 січня 2016 року звернутися до медичного закладу самостійно, але такою можливістю не скористався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохав викликати та допитати у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які можуть підтвердити, що він не знаходився в стані алкогольного сп*яніння. Проте, апеляційний суд вважає допит зазначених свідків з цією метою недоцільним, оскільки як стан алкогольного сп*яніння, так і відсутність у особи такого стану можуть бути підтверджені лише результатами огляду, проведеному, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; показаннями свідків зазначені обставини не можуть ані бути підтверджені, ані спростовані.

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що були запрошені у якості понятих при проведенні огляду ОСОБА_2 на стан сп*яніння за допомогою алкотестера «Драгер №6810» на місці зупинки транспортного засобу; ОСОБА_2 спочатку не хотів проходити огляд за допомогою алкотестера, але потім погодився; результат тесту свідчив про наявність у ОСОБА_2 стану алкогольного сп*яніння - 1.36 проміле. При цьому свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_2 не погоджувався із результатом алкотестера та висловлював бажання про проведення медичного огляду в закладі охорони здоров*я. Проте, до зазначених пояснень свідка апеляційний суд відноситься критично, оскільки інший понятий - свідок ОСОБА_4 зазначене не підтвердив. Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду інспектор патрульної поліції УПП у м.Харкові ОСОБА_8 вказані обставини спростовував та пояснив, що ОСОБА_2 був зупинений екіпажем патрульної поліції у зв*язку із порушенням вимог ПДР України; під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп*яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини та тремтіння рук), після чого були запрошені поняті - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в присутності яких був проведений огляд водія ОСОБА_2 за допомогою алкотестера «Драгер №6810», яким зафіксований стан алкогольного сп*яніння у ОСОБА_2 Окрім того, свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_2 вів себе коректно; не заперечував, що вживав алкоголь, пояснив, що був в гостях та повертається додому; йому роз*яснювались положення Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року щодо можливості проведення огляду у медичному закладі у разі незгоди із результатом алкотестера, але він на проведенні такого огляду не наполягав; після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення, який підписали всі присутні при проведенні зазначеної процесуальної дії; зауважень ніхто з присутніх не мав.

Враховуючи викладене у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суперечать наявним в матеріалах справи фактичним даним та є необґрунтованими.

Безпідставними є і посилання апелянта про порушення судом вимог ст.268 КУпАП з огляду на розгляд справи за його відсутності. Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст.277-2 КУпАП, ОСОБА_2 завчасно було повідомлено про розгляд справи, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з особистим підписом ОСОБА_2 (а.с.9). Зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився. Клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи відсутнє. За викладених обставин, розгляд судом справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_2 не суперечить вимогам ст.268 КУпАП. Окрім того, на даний час процесуальні права ОСОБА_2 реалізовані в повному обсязі шляхом звернення з апеляційною скаргою та можливістю взяти участь у перегляді справи судом апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 визначене виважено, з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а саме до правопорушника застосований найменш суворий вид стягнення із числа передбачених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду від 24 лютого 2016 року за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.В.Шевченко