АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/302/16 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ст.130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його захисника - адвоката Агафонової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Горлівка, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2016 року постановою судді Київського районного суду м. Харкова Сєвєріна Дениса Вадимовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Судом встановлено, що 06 грудня 2015 року о 01 год. 40 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «КІА», держномер НОМЕР_1 по проспекту Леніна,10 у м.Харкові з ознаками алкогольного сп*яніння; від проходження у встановленому порядку медичного огляду відмовився у присутності двох свідків.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 14 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді від 13 січня 2016 року змінити шляхом пом*якшення призначеного стягнення та визначити його у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією вказаної статті. Апелянт, не спростовуючи фактичних обставин адміністративного правопорушення та висновку суду про його винуватість, вважає, що стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами накладено судом необґрунтовано. ОСОБА_2 зазначає про те, що приблизно о 20 год. 05 грудня 2015 року він дійсно за вечерею випив 0,5 л пива; керуючи автомобілем 06 грудня 2016 року о 01 год.40 хв. вважав себе тверезим та від проходження огляду на стан сп*яніння відмовився, не усвідомлюючи негативних наслідків такої відмови. Апелянт посилається на те, що справа розглянута за його відсутності, внаслідок чого він не мав можливості висловити суду свою позицію щодо менш суворого покарання. ОСОБА_4 вважає, що судом не враховані наступні обставини: специфіка його роботи, а саме він працює на підставі угоди та надає автотранспортні послуги на власному автомобілі; раніше до адміністративної відповідальності не притягувався; позбавлення права керування транспортними засобами унеможливить виконання ним роботи, яка є єдиним джерелом заробітку.

Одночасно ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що справа розглянута за його відсутності, а копію оскаржуваної постанови від отримав 10 березня 2016 року, після чого 17 березня 2016 року вперше звернувся із апеляційною скаргою, яка ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2016 року була повернута йому у зв*язку із пропуском строку апеляційного оскарження та за відсутності клопотання про поновлення процесуального строку.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

В матеріалах справи наявна довідка, сформована в автоматизованій системі документообігу суду, про доставку ОСОБА_2 04 січня 2016 року на номер телефону, зазначений ним при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, СМС-повідомлення про виклик до суду на 13 січня 2016 року для розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП (а.с.9), що свідчить про дотримання судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП та відсутності перешкод для розгляду справи за відсутності ОСОБА_2

Суд першої інстанції з огляду на матеріали справи, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Фактичні обставини адміністративного правопорушення та висновок суду про винуватість у скоєному правопорушенні, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як це вчинив суд першої інстанції, не узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП, яка регламентує загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Зокрема, при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Формально пославшись на врахування зазначених обставин, суд жодним чином не обгрунтував накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Приймаючи до уваги наведені в апеляційній скарзі обставини, які знайшли своє підтвердження на стадії апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, а саме: ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та кається ; працює за угодою від 11 листопада 2015 року та надає ТОВ «ВЕТА-Н» автотранспортні послуги на власному автомобілі; відомостей про наявність у нього іншого джерела доходу немає; а також враховуючи відсутність в матеріалах справи обставин, передбачених ст.35 КУпАП, що обтяжують його відповідальність за адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що законним та обґрунтованим буде застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу, відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити в частині накладеного стягнення.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік замінити на штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме - у розмірі 3400 (трьох тисяч чотирьохсот) гривень.

В іншій частині постанову судді залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.В.Шевченко