Справа № 338/226/16-п
Провадження № 33/779/59/2016
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В. І. В.
Суддя-доповідач Васильєв О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильєв О.П.,

за участю потерпілого ОСОБА_2,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

його захисника адвоката Любчика С.Р.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, також стягнуто судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп. -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 20 січня 2016 року о 13 год. 10 хв. на автодорозі "Мукачево-Львів" км.287, керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Touareg" д.н.з. НОМЕР_1 перед початком обгону не переконався, що водій транспортного засобу, який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, чим порушив п.14.2 "б" Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Не визнаючи своєї вини у вчиненні ДТП, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити справу в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи та обґрунтування прийнятого судом рішення, проігнорувавши низку обставин та доказів по справі, прийшов до помилкового висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказує на те, що він не згідний зі складеним відносно нього протоколом, оскільки 20 січня 2016 року, керуючи власним автомобілем НОМЕР_2 по автодорозі Мукачево-Львів, переконавшись, що водій мікроавтобуса, який рухався попереду, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів, увімкнувши лівий покажчик повороту, виїхав на смугу зустрічного руху та почав обгін мікроавтобуса. І тільки під час виконання обгону побачив автомобіль НОМЕР_3, що рухався перед мікроавтобусом, який раптово прийняв правіше, ближче до правого узбіччя, після чого одразу без увімкнених покажчиків лівого повороту почав виконувати маневр чи то повороту, чи то розвороту ліворуч. Побачивши, що автомобіль DAEWО Lanos рухається справа на його смугу, він одразу натиснув на педаль гальм, однак відстань між автомобілями була дуже малою, тому його автомобіль передньою лівою частиною вчинив зіткнення із лівою боковою частиною автомобіля DAEWOO Lanos. Вважає, що складу адмінправопорушення у його діях не було, а усі матеріали справи свідчать про те, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля DAEWOO Lanos ОСОБА_2 вимог п.п.10.1., 10.4. ПДР України, оскільки ОСОБА_2 перед зміною напрямку руху ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення, не переконався у безпеці маневру та не дав дорогу його автомобілю, що рухався по зустрічній смузі в попутному напрямку під час обгону.

Вказує, що суд фактично не взяв до уваги його пояснення та пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також схему ДТП, фотографії його пошкодженого автомобіля та відеозапис місця ДТП, копію відповіді від 19.02.2016 № 06-21/153 зі Служби автомобільних доріг та копію паспорту організації дорожнього руху на ділянці автодороги Н-09, та формально послався на них в оскаржуваній постанові, які в той же час свідчать про вину саме водія ОСОБА_2 Одночасно, суд неправомірно врахував суперечливі та непослідовні пояснення водія автомобіля DAEWOO Lanos ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7

Зокрема, вважає пояснення свідка ОСОБА_8 неправдивими та такими, що не можуть бути належним та допустимим доказом у справі. Вказує, що ОСОБА_8 не було на місці події та й відомості про нього водій ОСОБА_2 заявив тільки під час судового засідання 14 березня 2016 року, тобто майже через 2 місяці після ДТП. Також ставить під сумнів пояснення ОСОБА_8 про те, що він, знаходячись на АЗС «ANP», нібито бачив обставини події, однак на відстані близько 10 м від проїзної частини ростуть дерева з чагарником, які повністю перекривають оглядовість для людей, що перебувають на території АЗС. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ДТП вчинено на відстані не менше 100 м від АЗС, тобто повністю спростовує пояснення ОСОБА_8 про те, що подія мала місце навпроти АЗС та відстань від місця, де він знаходився до місця ДТП була приблизно 30-50м.

При цьому, вважає, що протокол складений з грубим порушенням діючих нормативних документів, оскільки у протоколі не зазначено прізвищ та підписів іншого учасника ДТП ОСОБА_2, а також свідка ОСОБА_7

Заслухавши пояснення апелянта та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять скасувати постанову суду і закрити провадження по справі, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який просить залишити постанову суду без змін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.245 КУпАП суд зобов'язаний всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_3 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особистості правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, якою встановлено ,що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу ,який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу ,щодо якої розглядається справ, опис обставин ,установлених при розгляді справи ,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Touareg" д.н.з. НОМЕР_1 перед початком обгону не переконався, що водій транспортного засобу DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, та допустив зіткнення з транспортним засобом DAEWOO Lanos, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно п.14.2 "б" Правил дорожнього руху України перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 цих вимог ПДР України не дотримався, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1) та копією схеми наслідків ДТП (а.с.20), письмовими поясненнями учасника ДТП ОСОБА_2 (а.с.21), а також усними поясненнями водія ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, наданими в суді першої інстанції.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії серії АП1№170495 від 19 лютого 2016 року зафіксовано порушення водієм ОСОБА_3 п. 14.2 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 в тій частині, що відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення прізвищ та підписів потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7 необхідно вважати грубими процесуальними порушеннями .

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 одразу після ДТП надав відповідні пояснення і засвідчив їх своїм підписом (а.с.21) , а також підписав відповідну схему наслідків ДТП (а.с.21).

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , який стверджував, що при виконанні маневру повороту він завчасно включив відповідний сигнал про намір повороту.

Вищевказані пояснення потерпілого ОСОБА_2 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_8, який також стверджував, що бачив , що автомобіль під керуванням потерпілого виконував поворот ліворуч з включеним поворотом.

Зі змісту пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що він 20 січня 2016 року виїжджав на дорожньо-транспортну пригоду, спілкувався з обома видіями і вважає , що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винні обидва водії.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_8 ,ОСОБА_9, оскільки вони послідовні та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Зі змісту пояснень ОСОБА_3 в суді першої інстанції та його апеляції вбачається, що він побачив автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 тільки під час виконання обгону, що свідчить про те, що він не переконався в безпечності свого маневру і неправильно оцінив дорожньо-транспортну ситуацію.

Апеляційний суд ставиться критично до доводів ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його пояснення та пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також схему ДТП, фотографії його пошкодженого автомобіля та відеозапис місця ДТП, копію відповіді від 19.02.2016 № 06-21/153 зі Служби автомобільних доріг та копію паспорту організації дорожнього руху на ділянці автодороги Н-09, які ,на його думку свідчать про вину саме водія ОСОБА_2

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами по справі та суперечать встановленим судом фактичним обставинам вчиненого правопорушення.

Крім того, апеляційний суд враховує, що свідок ОСОБА_5 є знайомою ОСОБА_3, знаходилась під час дорожньо-транспортної пригоди в салоні його машини, пережила стресову ситуацію і може добросовісно помилятися щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, а свідок ОСОБА_6 не був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди і дає пояснення про її обставини зі слів, які він почув від потерпілого ОСОБА_2, та які останній не підтверджує.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог п.7 постанови Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з'ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Так, зі змісту постанови Богородчанського районного суду від 28.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП оскільки 20 січня 2016 року о 13 год. 10 хв. на 287 км. автодороги "Мукачево-Львів" , керуючи транспортним засобом марки DAEWOO Lanos реєстраційний № НОМЕР_4, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим допустив порушення п.10.1 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, вищевказане рішення суду не свідчить про невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки його дії знаходяться у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яку можна було відвернути шляхом виконання вимог п.14.2 "б" Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП , відповідно до якої адміністративно стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУпАП прийняв до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника , ступінь його вини, майновий стан та обставини ,що пом'якшують та обтяжують відповідальність і наклав на правопорушника адміністративне стягнення в мінімальних межах, які передбачені санкцією ст.124 КУпАП.

Враховуючи наведене , апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію ОСОБА_3 залишити без задоволення , а постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області О.П. Васильєв