Справа № 345/147/16-п
Провадження № 33/779/44/2016
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Попович С.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Попович С. С., розглянувши за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Калуського міськрайонного суду від 29 січня 2016 року справу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та застосовано до нього захід впливу, враховуючи що він є неповнолітнім та дані про його особу, у вигляді попередження за те, що він 14 грудня 2015 року близько 09 год. 05 хв. в м. Калуші по вул. Пушкіна переходив проїзну частину дороги поза пішохідним переходом, вийшов на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Renault Clio, д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, під час чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги пунктів 4.14 Правил дорожнього руху.

Суддя мотивував свою позицію тим, що вина ОСОБА_2 у вчиненому доказується даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 168413 від 10 січня 2016 року ( а. с. 2 ), письмовими поясненнями ОСОБА_2 ( а. с. 3 ), потерпілого ОСОБА_3 ( а. с. 5 ), свідка ОСОБА_4 ( а. с. 6 ), протоколом огляду місця події ( а. с. 17-18 ), даними про розташування автомобіля і характер наявних пошкоджень, які відображені у схемі до протоколу огляду місця події ( а. с. 19 ).

Зокрема, що з протоколу огляду місця події та схеми до нього вбачається, що внаслідок зіткнення пішохода ОСОБА_2 з автомобілем Renault Clio, в автомобіля пошкоджена ліва сторона з переді. Проїзна частина дороги, яку переходив пішохід, має чотири смуги для руху в обох напрямках і там відсутній пішохідний перехід.

І що в суді потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що він на автомобілі Renault Clio рухався по вул. Пушкіна з невеликою швидкістю. В цей час на проїжджій частині дороги в місці, де недозволено перехід дороги, стояв пішохід. Коли він на автомобілі порівнявся з пішоходом, то останній різко зробив крок вперед і вдарився об передню частину автомобіля, а саме: переднє ліве крило, капот і вітрове скло. Вважає винним у спричиненні ДТП саме пішохода ОСОБА_2 Після ДТП пішохода було доставлено до лікарні, проте, тілесних ушкоджень у нього не виявили.

Суддя прийшов до висновку, що пішохід ОСОБА_2 не дотримався вимог пункту 4.14 Правил дорожнього руху, згідно якого пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження. Внаслідок порушення таких вимог Правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_2 зіткнувся з автомобілем Renault Clio, н. з. НОМЕР_1, що спричинило пошкодження цього транспортного засобу, а тому дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Апелянт разом з вимоги по суті, куруючись змістом ст. 289 КУпАП подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, мотивуючи тим, що його в судове засідання не викликали, ніяких повідомлень суду про час і місце розгляду справи йому не надходило, а копію постанову судді він знайшов в своїй поштовій скрині 22 лютого 2016 року, належним чином йому її ніхто не вручав, що підтверджується відсутністю будь-яких доказів про вручення постанови суду і в матеріалах справи. Після цього звернувся до Калуського міськрайсуду із заявою про отримання копій матеріалів справи.

А по суті просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що постанову вважає неправильною та необґрунтованою, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права, як виходячи зі змісту ст. ст. 7, 245 КУпАП так і виходячи з фактичних обставин по справі.

Що приїхали працівники міліції одразу ж сказали, що винуватцем даної події є він, не з`ясувавши, чи має місце вина водія автомобіля марки Рено Кліо, і чи водій в даному випадку мав технічну можливість уникнути наїзду на нього.

На даній ділянці дороги встановлено дорожній знак 1.33 «Діти», який вказує, що це ділянка дороги, на якій можлива поява дітей з території дитячого закладу, що прилягає безпосередньо до дороги. Тобто на даній ділянці дороги, де відбувся наїзд на нього, водії мають бути обережними, їхати з невеликою швидкістю та передбачати появу на дорозі дітей. Водій Рено Кліо не звертаючи на це увагу, рухався з значною швидкістю, про що свідчить той факт, що коли він почав переходити з середини дороги на іншу сторону, то даний автомобіль знаходився на значній відстані від нього і тому він почав рух, так як небезпеки для нього поблизу не було. Підійшовши пару метрів він побачив, що автомобіль Рено вже знаходиться біля нього і вчинив на нього наїзд, що свідчить про значну швидкість руху автомобіля. А відповідно до п. 2.3 Правил для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Тобто, водій автомобіля Рено повинен був бути уважним на дорозі і побачивши його, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР, який зазначає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Однак цього ним зроблено не було. Суддя ж цього до уваги не взяв.

Судом не викликались свідки події, а тільки потерпілий, що свідчить про однобічність розгляду справи. Що, як вбачається з схеми до протоколу огляду місця події, наїзд на нього відбувся вже на другій полосі одного напрямку руху. Тому вже з цього випливає, що свідчення потерпілого ОСОБА_3 є неправдивими, оскільки він ( апелянт ) вже перейшов більшу частину дороги, а не зробив один крок, як зазначає потерпілий.

Після ДТП працівники поліції одразу ж почали відбирати у нього та його товариша ОСОБА_3 пояснення, хоча він перебував у шоковому стані, так як вдарився до асфальту, йому крутилась голова та шуміло у вухах. Інформація відбиралась у відсутності його батьків, хоча він є неповнолітнім. Він особисто не писав пояснення, його писав працівник поліції, однак читати йому їх не давав, а просто сказав, щоб він розписався в даних поясненнях.

Про час і місце складання протоколу його ніхто не повідомляв, як і не повідомляв, що взагалі такий протокол буде складатися. Даний протокол був складений не одразу ж після ДТП, тобто 14 грудня 2015 року, а 10 січня 2016 року, в неділю, вихідний день, тобто через 27 днів. В даному протоколі зазначено, що він від підпису та пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України. Однак як він міг відмовлятись від підпису та пояснень, якщо ні його, ні батьків не повідомляли про те, що буде складено протокол за ст. 124 КУпАП в приміщенні Калуського відділу поліції.

Вважає, що інспектором Ялоза В. М. під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено Інструкцію з оформлення матеріалів про адмінправопорушення, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України 19 грудня 2011 року № 3539/5, зареєстровану в Мін`юсті 19 грудня 2011 року за № 1465/20203 та Інструкцію з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України 26 лютого 2009 року № 77, зареєстровану в Мін`юсті 24 квітня 2009 року за № 374/16390, а саме в частині складання протоколу про адміністративне правопорушення, так як протокол складався у його відсутності, йому не було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, не надано можливості в протоколі чи на окремому аркуші зазначити свої пояснення щодо порушення, хоча він від цього не відмовлявся. Відмітка, що він відмовився давати пояснення по суті порушення не підтверджена свідками, як передбачено п. 4.2 даної Інструкції.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. І за таких обставин, коли протокол про адміністративне правопорушення складено неправильно, він не може бути доказом в справі про адміністративне правопорушення, адже відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Крім того, вважає, що схема місця ДТП також складена з порушенням Інструкції з оформлення працівниками ДАІ матеріалів про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки складена поверхнево, в ній графічно не зображено та не зафіксовано всіх об`єктів, які встановлені даною Інструкцією, не зазначено дорожніх знаків, які є на даній ділянці дороги, на зворотньому боці схеми також відсутні всі передбачені дані. Тим більше схема ДТП складалась у його відсутності.

Тому вважає, що ні протокол про адмінправопорушення ні схема до протоколу огляду місця події від 14 грудня 2015 року не можуть бути доказами у справі, оскільки вони складені з грубими процесуальними порушеннями.

Крім того, як йому відомо, та про що можуть ствердити свідки, автомобіль марки Рено Кліо, належний ОСОБА_3, вже до настання ДТП мав механічні пошкодження.

Тому він вважає, що суд розглянув справу про адміністративне правопорушення не повно та однобічно, взяв до уваги тільки пояснення самого потерпілого, не допитав інших осіб, які були на місці ДПТ, в тому числі і його як іншого учасника ДТП, неправильно встановив обставини справи та дав їм невірну юридичну оцінку, що є підставою для скасування постанови.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, свідків, перевіривши та вивчивши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на оскарження постанови, виходячи зі змісту ст. 289 КУпАП, підлягає до поновлення, оскільки апелянт не був присутнім під час розгляду справи суддею, копія постанови, у встановлений ст. 285 КУпАП триденний строк, вручена чи надіслана йому не була, а приймаючи до уваги обставини вказані апелянтом, приходжу до висновку, що такий строк пропущено з поважних причин.

А вирішуючи апеляційну скаргу по суті виходжу з наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Проте ці вимоги закону суддею дотримано не було.

Ст. 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило в тому числі пошкодження транспортних засобів. Для відповідальності особи за цією статтею має бути доведено не просто порушення правил дорожнього руху, а саме таке порушення котре потягло за собою пошкодження транспортних засобів, тобто, якби такого порушення не було то не було б і таких наслідків.

Суддя дійшов правильного висновку, що апелянт порушив п. 4.14 Правил дорожнього руху, хоч і допустив у постанові суперечності в тому, а які ж конкретно підпункти цього пункту було порушено. Зокрема, після «встановив», де має бути вказано конкретно суть допущеного правопорушення, зазначає, що апелянт переходив проїздну частину дороги поза пішохідним переходом, вийшов на проїздну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем. Тим самим ствердив, що порушено було підпункт а) п. 4.14. А проаналізувавши після докази прийшов до висновку, що було порушено чуть не всі з підпунктів п. 4 Правил.

В той же час у протоколі про адмінправопорушення апелянту поставлено у вину, що він переходив проїздну частину дороги поза пішохідним переходом, вийшов на проїздну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, внаслідок чого допустив наїзд на себе автомобіля Рено під час чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

Протокол підписано тільки працівником поліції, що його складав, з порушенням вимог встановлених ст. 256 КУпАП.

Розглядаючи справу суддя не вправі сам визначати які з пунктів Правил порушила особа та формулювати яке саме правопорушення було вчинено, а повинен був перевірити чи дійсно особою вчинено і саме таке правопорушення яке ставиться йому в вину при тих обставинах котрі зазначені у протоколі і чи співставляється таке зі змістом відповідної статті КУпАП. Але ці вимоги закону суддя порушив, що підтверджується співставленням тексту протоколу та постанови. А оцінки тому чи було порушено пункти 1.5, 4.10, 4.15 Правил, про що вказано у протоколі, взагалі не дав.

Враховуючи, що чинне законодавство не дає права суду апеляційної інстанції скасовувати неправильно по суті судове рішення судді першої інстанції, а зобов'язує прийняти самому рішення по суті виходжу з наступного.

Які пояснення давав судді визнаний потерпілим ОСОБА_3 вказано вище.

В той же час як вбачається з письмового пояснення ОСОБА_3 даного ним зразу ж після ДТП ( а. с. 4), 14 грудня 2015 року близько 09 год. на вказаному автомобілі він рухався по проїжджій частині по вул. Пушкіна зі сторони вул. Євшана в сторону кільцевої розв'язки вул. Б. Хмельницького. Рухався по лівій смузі правосторонньої полоси руху. Їдучи повз будинок № 3-А перед поворотом на право він побачив на подвійній роздільній смузі двох хлопців з вигляду молодого віку. Коли він наблизився до них, один з них раптово почав рухатися, перебігаючи проїжджу частину перед його автомобілем і зіткнувся з лівою стороною капота та верхньою лівою частиною вітрового скла, в результаті чого на автомобілі виникли відповідні ушкодження.

Тим самим він визнав, що ще з певної відстані побачив, що посередині дороги знаходяться двоє неповнолітніх осіб.

Як повинен був діяти при таких обставинах ОСОБА_3 ?

Згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, на який правильно посилається апелянт, водій у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. А відповідно до вимог п. 11.2 Правил ОСОБА_3 зобов'язаний був рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, винятків у даному випадку не було.

Проте цих вимог закону він не виконав.

В ході апеляційного розгляду апелянт у підтвердження своєї позиції викладеної по тексту апеляційної скарги надав для доручення до справи як доказ фотографію котра підтверджує, що по ходу руху ОСОБА_3, перед місцем ДТП, є дорожній знак 1.33 «Діти», ділянка дороги, на якій можлива поява дітей з території дитячого закладу (дошкільний заклад, школа, оздоровчий табір тощо), що прилягає безпосередньо до дороги, що теж зобов»язувало водія відповідно до п. п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Оскільки пояснення ОСОБА_3 явно протирічать один одному, то для вияснення дійсних обставин судді слід було викликати та допитати особу яку вважали правопорушником, і якій не було вручено повідомлення про виклик до суду, без чого відповідно до ст. 268 КУпАП суддя не вправі був розглядати справу по суті, чим було порушено і права такої особи, викликати свідків, чиї пояснення долучено до матеріалів справи. Проте суддя і ці вимоги закону порушив, внаслідок чого не встановив належно дійсних обставин у справі.

З письмових пояснень ОСОБА_2 ( а. с. 3), вбачається, що 14 грудня 2015 року близько 8 год. 55 хв. він перебув по вул. Пушкіна по правій стороні дороги. Разом з ним був ОСОБА_8. Вони разом вирішили перейти через дорогу, перейшли на середину дороги, зупинились на двох суцільних лініях. Він подивився на ліву сторону, машини під'їжджали. З правої сторони він побачив червоний автомобіль, який був приблизно біля зупинки, та вирішив перебігти через дорогу. Коли він був по ближній полосі до середини, то червоний автомобіль вдарив його лівою передньою частиною. Він впав на капот головою, вдарився об лобове скло, та з'їхав по капоті на асфальт. Водій зупинився. Він встав та пішов на обочину. У нього почервоніли кінцівки рук, нудило, шуміло у вусі та були подерті штани.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_8 ( а. с. 5), 14 грудня близько 8 год. 50 хв. він разом з ОСОБА_2 проходили по вул. Пушкіна і вирішили перейти через дорогу та вийшли на середину дороги на дві суцільні лінії. Олег подивився на праву сторону та було видно, що червоний автомобіль приблизно ще біля зупинки, потім він подивився на ліву сторону, і побіг. Він зупинився і побачив, що червоний автомобіль «Рено» вдарив ОСОБА_2 передньою частиною. Олег опинився на капоті, вдарив головою об лобове скло.

З пояснень іншого очевидця ОСОБА_4 ( а. с. 6), 14 грудня 2015 року близько 09 год. вона спільно зі своєю матір'ю ОСОБА_2 та подружкою Оксаною знаходилась в м. Калуші, по вул. Пушкіна в районі повороту, що веде до будинку Пушкіна, 3. В цей момент на проїжджій частині вона побачила, як незнайомий їй хлопець перебігає проїжджу частину у невстановленому місці. В цей час по проїжджій частині рухався автомобіль червоного кольору, який збив даного хлопця частиною автомобіля від водія (лівою частиною капота). Внаслідок цього хлопець вдарився головою об лобове скло та впав на дорогу.

В ході апеляційного розгляду було заслухано за клопотанням апелянта свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_8 в апеляційному суді підтвердив, крім вказаного вище у його поясненні, що автомобіль Рено був від них приблизно 20 м, апелянт далі пішов швидким кроком, пройшов кілька кроків, автомобіль їхав швидко, приблизно по середині іншої частини дороги, де і збив ОСОБА_2, інших автомобілів не було, автомобіль перед зіткненням не гальмував.

Аналогічні по суті показання дала і допитана в ході апеляційного розгляду в якості свідка ОСОБА_9, підтвердивши також, що бачила вказаного автомобіля ще і кілька днів перед ДТП, в нього було вже пошкоджено ліві задні двері і переднє ліве крило.

Схема до протоколу огляду місця події від 14 грудня 2015 року ( а. с. 19 ) підтверджує показання цих свідків про те, що автомобіль Рено рухався саме посередині дороги, а не по правій крайній полосі, так як повинно б бути відповідно до вказаних вище вимог Правил.

Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Аналіз досліджених доказів у їх сукупності та вимоги Правил дорожнього руху дають підстави прийти до висновку про те, що хоч апелянт і порушив один з підпунктів п. 4.14 Правил, але причиною того, що стався наїзд автомобіля Рено Кліо під керуванням водія ОСОБА_3 на апелянта як водія було не вказане порушення Правил апелянтом, а зазначені вище порушення Правил, допущені з боку ОСОБА_3 як водія автомобіля і при таких обставина немає підстав вважати, що винним у спричиненні пошкоджень автомобілю є саме апелянт. Відповідно, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого саме ст. 124 КУпАП, таке не слідує і з тексту самого протоколу про адміністративне правопорушення, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях апелянта події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 245, 256, 268, 289, 287-293 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження вказаної постанови судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду від 29 січня 2016 року щодо ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення передбаченого саме ст. 124 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області С. С. Попович

Згідно з оригіналом

Суддя С. С. Попович