АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 травня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Юнусова А.С. та ОСОБА_3, - апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП,-

встановив:

постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

При обставинах зазначених у постанові місцевого суду, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 23 жовтня 2015 року приблизно о 10 годині 10 хвилин, рухаючись на 220 км а/д Знам'янка-Луганськ-Ізварине, керував транспортним засобом «Деу» д/н НОМЕР_1, де, порушуючи п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався у безпеці свого маневру, перестроюючись у крайню ліву смугу руху, створив аварійно-небезпечну ситуацію автомобілю «Субару» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який, уникаючи зіткнення, допустив з'їзд у правий кювет дороги.

Не погоджуючись з висновками суду, ОСОБА_1 на постанову суду подав апеляційну скаргу у порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП, у якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

На переконання апелянта, суд першої інстанції, вирішуючи питання його вини, належним чином не вивчив усі обставини справи, обмежившись лише поверхневим дослідженням наявних по справі доказів.

Зокрема, апелянт вказує, що у зазначений у протоколі час та місці не вчиняв аварійної ситуації, яка могла призвести до з'їзду транспортного засобу з дороги у кювет. У підтвердження своїх доводів зазначив, що у матеріалах справи не має жодного належного доказу того, що саме його дії призвели до дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Субару» д/н НОМЕР_2.

Наявна у матеріалах справи схема місця ДТП та протокол огляд місця дорожньо-транспортної пригоди не містить жодних даних щодо завданих механічних ушкоджень транспортним засобам. Крім цього, на долучених до матеріалів справи фотознімках видно, що транспортний засіб «Субару» перебуває у кюветі, але у складених матеріалах немає жодних даних про наїзд у кюветі на огорожу та про отриманні механічні ушкодження, які могли бути завдані внаслідок такого наїзду.

Проведена у рамках досудового слідства автотехнічна експертиза викликає сумніви щодо своєї об'єктивності, оскільки була проведена не співробітником регіонального підрозділу експертно-криміналістичного центру при МВС, а експертом, який зайнятий приватною практикою, і якого до того ж не було попереджено про кримінальну відповідальність за неправдиві висновки.

Таким чином, зазначена сукупність сумнівів, на переконання апелянта повністю спростовує висновки суд першої інстанції щодо його винуватості.

З'явившись у судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 разом зі своїм захисником подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції, і закрити провадження через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У свою чергу, з'явившись у судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_3 виступив категорично проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи свою позицію тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи, а свої висновки щодо винуватості особи належним чином обґрунтував.

Вислухавши учасників перегляду справи, з'ясувавши їх думку; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у відповідності до диспозиції ст. 124 КУпАП, відповідальність настає за порушення правил дорожнього руху, що призвело до завдання механічних ушкоджень транспортним засобам чи завдання іншого матеріального збитку.

Отже, кваліфікуючою ознакою об'єктивної сторони даного правопорушення є механічні ушкодження чи матеріальний збиток, які були завданні внаслідок порушення правил дорожнього руху учасником дорожнього руху.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи має бути вирішено: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона відповідальності.

Усі зазначенні питання під час розгляду справи суд має вирішувати з аналізу наявних по справі доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП. Тобто усі кваліфікуючі ознаки правопорушення, як об'єктивної, так і суб'єктивної сторони мають доводитися певними доказами та мати своє відображення у певних документах, які складаються на місці вчинення правопорушення із дотриманням вимог відповідних інструкції.

Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, у відповідності до Наказу МВС України від 26 грудня 2009 року за №77 має здійснюватися з дотриманням вимог Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У відповідності до п. 6.2 зазначеної інструкції, при оформленні матеріалів справи за ст. 124 КУпАП має складатися схема місця ДТП, яка передбачає на рівні із розташуванням пошкоджених транспортних засобів на місці пригоди, зазначення видимих зовнішніх пошкоджень транспортних засобів, які були завданні внаслідок ДТП.

З наведеного слідує, що джерело доказування об'єктивної сторони, зокрема отриманих механічних пошкоджень, є схема місця ДТП, у якій чітко має бути зазначено наявність чи відсутність пошкоджень, що в свою чергу доводить чи спростовує наявність ознак об'єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

Як вбачається зі наявних матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Субару» д/н НОМЕР_2 мала місце 23 жовтня 2015 року приблизно о 13 годині 05 хвилин. При цьому, у відповідності до протоколу (а.с. 1) транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля «Деу» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1, правил зміни напрямку руху, п. 10.1 Правил дорожнього руху. З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 2-6) слідує, що відомості про механічні ушкодження транспортного засобу відповідають відомостям зафіксованим у схемі місця ДТП, проте у схемі жодних відомостей щодо завданих механічних ушкоджень не має.

Під час складання протоколу було грубо порушено вимоги ст. 256 КУпАП, зокрема у протоколі відсутні відомості щодо потерпілої особи. У протоколі також відсутні данні щодо виклику та присутності особи під час йог складання, як і немає даних щодо направлення копії протоколу, що у своїй сукупності свідчить про грубі порушення прав особи на захист, передбачених у ст. 268 КУпАП.

Таким чином, під час перегляду справи апеляційний суд, виходячи із того, що в межах його компетенції має бути вирішено лише питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не вирішення питань цивільно-правової відповідальності, яке може бути вирішено в іншому судовому провадженні із дотриманням цивільного закону, дійшов висновку, що допущенні під час оформлення матеріалів справи порушення процесуального закону позбавляють можливості достовірно дійти висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, враховуючи зазначену неповноту наявних по справі доказів, зокрема правильність оформлених матеріалів справи, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова підлягає скасуванню через процесуальні порушення закону допущенні під час оформлення матеріалів справи, що свідчить про формальний розгляд справи судом першої інстанції і недотримання вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови місцевого суду - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із закриттям провадження, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області