Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/44/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О. Ю.
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 року м. Кіровоград

Суддя апеляційного суду Кіровоградської області Іванов Д.Л., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, прокурора Сідорова В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2016 року в справі про притягнення:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, з середньою освітою, одруженого,депутата Буховецької сільської ради, що не працює,

проживає по АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч.1 та 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, оформленого 09 лютого 2016 року Новоукраїнським місцевим прокурором Дьолог В.В., ОСОБА_3 поставлено за провину те, що він будучи депутатом Буховецької сільської ради шостого скликання - суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог п.1 та 2ч.1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», до початку роботи 26 сесії Буховецької сільської ради шостого скликання, яка відбулась 10 червня 2015 року та безпосередньо на засіданні сесії, перед голосуванням за рішення № 171-1 «Про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок в АДРЕСА_2» у письмовій формі не повідомила депутатів Буховецької сільської ради та голову цієї ради про конфлікт інтересів.

Постановою судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 за ст. 172-7 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400, 00 грн.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суддя на підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів, а також пояснень ОСОБА_3, який повністю визнав свою вину та розкаявся, прокурора, дійшов висновку про наявність конфлікту між особистими інтересами ОСОБА_3 та його службовими повноваженнями під час голосування на сесії Буховецької сільської ради за рішення «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» його батьку ОСОБА_4, який би міг вплинути на об'єктивність або неупередженість прийнятого рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вищевказану постанову районного суду як незаконну, вказуючи на необ'єктивність та неповноту у з'ясуванні судом фактичних обставин справи та дослідженні доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про наявність у його діях складу корупційного правопорушення.

Зокрема, з посиланням на п. 1 та 2 ч.1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_3 стверджує про відсутність в його діях кваліфікуючих ознак корупційного діяння, а саме корисливого умислу та можливість отримання при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, взагалі будь-якої неправомірної вимоги, відсутності фактичного конфлікту інтересів, конкретного не визначення та недоведеності інкримінованого в корупції обвинувачення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав повністю, просив суд її задовольнити і крім обставин викладених в скарзі доповнив, що він не знав і йому ніхто не роз'яснив, що перед голосуванням необхідно було написати та подати голові сільської ради відповідну заяву та не голосувати на сесії за рішення про виділення земельної ділянки його батькові ОСОБА_4, якому для заміни приладу обліку електроенергії необхідно було приватизувати будинок та земельну ділянку, вважає, що в його діях не було ніякого конфлікту інтересів та будь-якого корисливого умислу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що для заміни приладу обліку електроенергії йому необхідно було виготовити технічну документацію, а для цього приватизувати будинок та земельну ділянку, у зв'язку з чим він і звернувся з відповідною заявою до сільського голови.

В судовому засіданні прокурор Сідоров В.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду.

З'ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_3, прокурора Сідорова В.А., показання свідка ОСОБА_4, а також дослідивши представлені матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» під конфліктом інтересів розуміється суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Крім того, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Зокрема, згідно ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особу, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких родичів.

Згідно примітки 2, у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Як правильно встановлено суддею районного суду під час розгляду справи, ОСОБА_3, згідно рішення першої сесії шостого скликання №1 від 25 листопада 2010 року є депутатом Буховецької сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та згідно п.п. «б» ч.1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

05 червня 2015 року батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до голови Буховецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельних ділянок, розташованих на території вказаної сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також ведення особистого селянського господарства.

10 червня 2015 року, за результатами голосування депутатами сільської ради, в тому числі ОСОБА_3,прийнято рішення № 171-1 «Про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» згідно поданої ним заяви.

Як пояснив ОСОБА_3 перед початком роботи сесії та голосуванням він знав що буде прийматись рішення на користь його батька ОСОБА_4, однак вважає, що особистого корисливого інтересуу нього не було.

Статтею 172-7 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Згідно примітки 1 ст. 172-7 КУпАП суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, визначені у підпунктів «а, б» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Оскільки ОСОБА_3, всупереч вимогам ч. 1 та ч. 2 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», будучи депутатом Буховецької сільської ради шостого скликання, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, та не повідомив сесію та голову цієї ради до початку голосування про наявність конфлікту інтересів, хоча міг і повинен був це зробити невідкладно у письмовій формі, то при фактичних обставинах цієї справи, у його діях є склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 ст. 172-7 КУпАП.

Вказаним обставинам, з урахуванням оголошених та досліджених в судовому засіданні письмових доказах, а також показань самого ОСОБА_3, який не оспорював свою провину, районний суд дав об'єктивну оцінку, про що змістовно та вмотивовано зазначив в оскаржуваному рішенні.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В даному випадку, висновок судді районного суду про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідно до положень ст.ст. 245, 251, 252 та 280 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи і являється правильним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про недотримання районним судом принципів повноти та об'єктивності під час розгляду цієї справи, неправильне застосування норм матеріального права та відсутність корисливого умислу, під час голосування за проект про виділення у власність ОСОБА_4 земельних ділянок, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Більш того,як пояснив сам ОСОБА_3 він був зацікавлений в оформленні батьком ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на землю, про те не знав, що для уникнення конфлікту інтересів йому необхідно було подати голові сільської ради відповідну заяву та не приймати участь в голосуванні.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, скасування законного та обґрунтованого рішення судді районного суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області 19 лютого 2016 року в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 та 2 ст. ст. 172-7 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ( підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області Д.Л. Іванов