Справа № 234/4734/16-п
Провадження № 3/234/514/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року суддя Краматорського міського суду Донецької області Юрєва К.С.,

з участю секретаря судового засідання Романенко К.П.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1,

прокурора Краматорської місцевої

прокуратури Донецької області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області матеріали обєднаних справ про адміністративні правопорушення, які надійшли від заступника начальника Управління Служби безпеки України в Донецькій області ОСОБА_3, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, вдови, працюючої на посаді начальника управління освіти Краматорської міської ради Донецької області, зареєстрованої та мешкаючої у буд. 20 по вул. Тимирязева у м. Краматорську Донецької області,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст.172-7 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням міського голови Краматорської міської ради від 18.05.2010 р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління освіти Краматорської міської ради та присвоєно 9 ранг 5 категорію державного службовця.

Відповідно до Положення про управління освіти Краматорської міської ради, начальник управління освіти Краматорської міської ради призначає на посаду та звільняє з посади працівників управління, керівників комунальних навчальних закладів і установ освіти відповідно до чинного законодавства; заохочує та накладає дисциплінарні стягнення на працівників управління, керівників та педагогічних працівників навчальних закладів та установ освіти.

Наказом начальника управління освіти Краматорської міської ради від 15.08.2011 р. № 84-к ОСОБА_4 було переведено на посаду завідуючої дошкільного навчального закладу № 82, яка є дочкою ОСОБА_1

Відповідно до п. 1.5 посадової інструкції завідувача дитячого дошкільного закладу № 82 ОСОБА_4, вона підпорядковується безпосередньо начальнику відділу освіти.

03.06.2015 р. та 08.06.2015 р., ОСОБА_1, приймаючи накази № 75-к про преміювання працівників закладів управління освіти м. Краматорська та № 25-к/в про надання щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_4, будучи відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом, на якого поширюється дія цього Закону, не повідомила про встановлене ст. 27 Закону обмеження щодо перебування її дочки ОСОБА_4 у її прямому підпорядкуванні, тобто про реальний конфлікт інтересів, безпосереднього керівника.

Крім того, перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, ОСОБА_1, прийняла та підписала зазначені накази, що призвело до прийняття рішень у реальному конфлікті інтересів, чим порушила обовязок, встановлений п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону щодо не вчинення дій та не прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У судовому засіданні, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у неповідомленні про наявність у неї реального конфлікту інтересів визнала, та пояснила, що вона була ознайомлена із Законом України «Про запобігання корупції» 20.12.2014 р. та що він вводиться у дію 26.04.2015 р., знала, що її дочка ОСОБА_4 перебуває у її безпосередньому підпорядкуванні, що забороняється зазначеним Законом, прийняла накази від 03.06.2015 р. та від 08.06.2015 р., не вжила заходів щодо усунення такої обставини та не повідомила про це безпосереднього керівника. Вину у прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів не визнала, та пояснила, що стосовно прийняття наказу у квітні 2015 р. про преміювання працівників закладів управління освіти м. Краматорська, то були премійовані всі працівники, не тільки ОСОБА_4 Звільнити ОСОБА_4 із займаної посади вона не могла, оскільки та перебувала вже у стані вагітності.

Прокурор у судовому засіданні пояснила, що зібраними доказами по справі підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вона знала, що у її підпорядкування перебуває її дочка ОСОБА_4, була ознайомлена із Законом України «Про запобігання корупції», яким встановлене обмеження щодо цього, та у встановленому цим Законом порядку не повідомила про реальний конфлікт інтересів безпосереднього керівника. Крім того, зазначила, що зібраними доказами по справі підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вона знала, що у її підпорядкування перебуває її дочка ОСОБА_4, була ознайомлена із Законом України «Про запобігання корупції», яким встановлене обмеження щодо цього, 08.06.2015 р. підписала наказ № 25 к-в щодо надання відпустки та виплати матеріальній допомоги ОСОБА_4, та 03.06.2015 р. підписала наказ про преміювання працівників управління освіти, у тому числі ОСОБА_4 Тобто, підписуючи накази, які тягнуть за собою фінансові зобовязання (виплата премії та матеріальної допомоги на оздоровлення) вступила у суперечність між приватним інтересом, який полягає у турботі за свою доньку щодо вплати грошових коштів, із своїми службовими обовязками, що впливає на обєктивність або упередженість при прийнятті рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Настання наслідків неважливо. Доведена субєктивна сторона щодо вчинення умисно, усвідомлення протиправного характеру своїх дій, бажала та допускала настання наслідків.

Згідно ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, фактичні дані, що стосуються справи, зокрема наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні, інші обставини, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими документами.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, прокурора, дослідивши матеріали обєднаної справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією, передбачених ст. 172-7 ч. 1,2 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні.

Як видно, розпорядженням міського голови Краматорської міської ради від 18.05.2010 р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління освіти Краматорської міської ради та присвоєно 9 ранг 5 категорію державного службовця, а тому, відповідно до п.п. «в» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» (далі Закон) вона є субєктом, на який поширюється дія цього Закону.

(а.с. 14)

Наказом начальника управління освіти Краматорської міської ради від 15.08.2011 р. № 84-к ОСОБА_4 було переведено на посаду завідуючої дошкільного навчального закладу № 82, яка є дочкою особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, що підтверджується автобіографіями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з їх особових справ та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_4, та не заперечувалось ОСОБА_1 у судовому засіданні, та які відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону є близькими особами.

(а.с. 33, 35, 47)

Відповідно до п. 5.1 Посадової інструкції завідувача дитячого дошкільного закладу № 82 ОСОБА_4, вона підпорядковується безпосередньо начальнику відділу освіти.

(а.с. 26-28)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена із Законом України «Про запобігання корупції» 20.12.2014 р. та про те, що він вводиться у дію 26.04.2015 р., та нею це підтверджено у судовому засіданні.

(а.с. 66, 160-161)

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у підпунктах "а", "в"-"з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у звязку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 цього Закону встановлений обовязок повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши всі докази по справі, суд вважає встановленим той факт, що 03.06.2015 р. та 08.06.2015 р., ОСОБА_1, приймаючи накази № 75-к про преміювання працівників закладів управління освіти м. Краматорська та № 25-к/в про надання щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_4, усвідомлюючи, що ОСОБА_4 є її близькою особою та перебуває у її прямому підпорядкуванні, будучи ознайомленою із обмеженням, встановленим ст. 27 Закону щодо такого підпорядкування, що є різновидом реального конфлікту інтересів, та обовязком, встановленим п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, про повідомлення не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналась про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, не виконала зазначені вимоги Закону, що не заперечувалось ОСОБА_1 у судовому засіданні та підтверджується листом керуючого справами виконавчого комітету Краматорської міської ради від 25.02.2016 р. про те, що протягом 2015 р. до виконкому міської ради письмові повідомлення про конфлікт інтересів від начальника управління освіти ОСОБА_1 не надходили.

(а.с. 10, 15, 18)

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1, усвідомлювала, що перебуває в умовах реального конфлікту інтересів, прийняла накази 03.06.2015 р. та 08.06.2015 р. № 75-к про преміювання працівників закладів управління освіти м. Краматорська та № 25-к/в про надання щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_4, чим порушила обовязок, встановлений п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону, щодо не вчинення дій та не прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004р., конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Йдеться виключно про легітимні, але конкуруючі інтереси покупця й продавця, боржника та кредитора, наймача й наймодавця, споживача і товаровиробника, прокурора і адвоката, слідчого та підозрюваного тощо, які характеризуються певною конфліктністю.

Відповідно до назви глави 13-А КУпАП адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172 7 КУаАП, є таким, що повязане з корупцією, тобто воно не містить ознак корупції, яка відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону передбачає використання особою, зазначеною в ч.1 ст.3 Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди для себе чи інших осіб, а лише порушує встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги, заборони та обмеження, вчинене субєктом, на якого поширюється дія цього Закону, та за вчинення якого законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правова відповідальність.

Законність зазначених наказів, які прийняла ОСОБА_1, ніким не оспорюється, мети отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб у неї не було, вони прийняті у межах наданих їй повноважень, з метою реалізація трудових прав громадян щодо преміювання та права на відпустку, але в умовах реального конфлікту інтересів, про що встановлена заборона п. 3 ч.1 ст. 28 Закону та за що передбачена відповідальність за ч. 2 т. 172-7 КУпАП, тобто конфлікт інтересів має місце не лише тоді, коли суперечність між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями фактично вплинула на обєктивність або неупередженість прийняття рішення, а й тоді, коли вона може вплинути на нього.

Процесуальна позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо визнання себе винуватою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП щодо неповідомлення про реальний конфлікт інтересів, не узгоджується із її процесуальною позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП щодо прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Будь - яких доказів, які б обєктивно перешкоджали ОСОБА_1 виконати вимоги п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не надано.

Суд вважає, що бездіяльність ОСОБА_1 повністю охоплюються складом правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, диспозиція якої передбачає неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Також, суд вважає, що прийняття ОСОБА_1 наказів від 03.06.3015 р. та 08.06.2015 р. повністю охоплюються складом правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, диспозиція якої передбачає прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, повязаних з корупцією, передбачених ст. 172-7 ч.1,2 КУпАП, підтверджується сукупністю наведених вище доказів та вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі ст. 36 КУпАП, суд накладає адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, яка передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та визначенні його розміру, суд враховує характер вчинених правопорушень, повязаних з корупцією, які порушили встановлені Законом України «Про запобігання корупції» обмеження спільної роботи близьких осіб та невиконання обовязків щодо повідомлення про таке обмеження, що становить реальний конфлікт інтересів та прийняття рішень у таких умовах, особу ОСОБА_1, яка працює, вдова, ступінь її вини, наявність обставини, що помякшує відповідальність щире розкаяння у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та приходить до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу та вважає, що саме це адміністративне стягнення та його розмір буде сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, а також запобігати вчиненню нею нових правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 275, 60 грн.

З урахуванням зазначеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 40-1, ч.1,2 ст.172-7, 245, 252, 280 КУпАП, ст. ст. 1, 3, 27, 28 Закону України «Про запобігання корупції», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів, з дня її проголошення.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області К.С. Юр`єва