АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1811/16-пГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л
Провадження № 33/789/34/16 Доповідач - Комендат Р.Т.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Комендат Р.Т., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. в доход держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_1 18.02.2016 р. о 09 год. 00 хв. керував транспортним засобом марки ВАЗ 21703, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, з явними ознаками алкогольного спяніння, відмовився на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважаючи постанову судді не обгрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, прийнятою із суттєвими порушеннями, а тому просить її скасувати, а справу щодо нього закрити.

Зазначає, що на місці зупинки у працівника поліції виникли безпідставні наміри вважати, що він перебував у стані алкогольного спяніння. Так, серед ознак такого його стану він зазначає запах алкоголю з рота, почервоніння очей та обличчя.

Однак, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене-тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Перелік таких ознак вичерпний.

Серед зазначених ознак,працівник поліції у протоколі зазначив лише запах алкоголю з рота (почервоніння обличчя - ознака стану наркотичного сп'яніння, почервоніння очей -взагалі не ознака таких станів). Проте, такого запаху у мене не було (як і почервоніння обличчя та очей), що підтверджується офіційними документами, а саме випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №170 від 18.02.2016, яка є у матеріалах справи та надана мною суду. Медичний огляд проведено о 10 год. 40 хв., через 1 год. 25 хв. після складення протоколу про адміністративне правопорушення, при цьому лікарем спеціалізованого медичного закладу запаху алкоголю з ротової порожнини у мене не виявлено. Відповідно до результатів лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю (№97 від 18.02.2016), що також є у справі, етилового спирту у моїй крові не знайдено (забір крові зроблено о 10 год. 45 хв. 18.02.2016). Це також вказує на відсутність запаху алкоголю у мене з ротової порожнини.

Відповідно до пункту 1 розділу II зазначеної Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

За таких обставин він вважає, що у працівника поліції взагалі не було підстав вважати, що у нього наявні ознаки стану алкогольного сп'яніння. Зважаючи на те, що він поспішав, оскільки у його автомобілі перебували пасажири, яких йому потрібно було доставити у місто Тернопіль, працівник поліції цим скористався та вирішив оформити протокол про вчинення адміністративного правопорушення, що полягало у відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Таким чином всі наступні дії щодо складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення є нікчемними, оскільки будь-які фактичні передумови для цього були відсутні.

Надалі, працівник поліції запропонував йому пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера, на що він не погодився.

У протоколі відсутні дані про те, чи пропонувалось йому на місці зупинки в присутності двох свідків пройти обстеження за допомогою алкотестера «Драгер», що є обов'язковою й необхідною дією з боку працівника поліції, відповідно до положень ч.2 ст.266 КУпАП та пункту 6 розділу II вищезазначеної Інструкції.

Пройти такий огляд він відмовився саме через відсутність свідків. У протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, він власноручно дав пояснення що «в мед заклад для встановлення стану алкогольного сп'яніння та продути в алкотест Драгер в відсутності свідків відмовляюся».

При ознайомленні з матеріалами справи в Тернопільському міськрайонному суді у його поясненнях в протоколі наявні виправлення, яких він не робив, а саме слово «відсутності» виправлено на «присутності».

Також варто зазначити, що працівником поліції протокол також складено у відсутності свідків, що є порушенням п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Таким чином за відсутності цих умов - відсутні і підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Факт відсутності свідків при складанні протоколу можуть підтвердити пасажири, яких він підвозив того дня, а саме ОСОБА_2,с.Криве,вул.Вишнева 15 , Підволочиський р-н.,ОСОБА_3,с.Криве,вул.Вишнева15, Підволочиський р-н.

Складений працівником поліції протокол я підписував коли у ньому були відсутні будь-які дані щодо свідків цієї події. Про присутність цих осіб під час складання протоколу він дізнався при розгляді справи в міськрайонному суді. Таким чином працівник поліції ОСОБА_4 уже після складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення вписав у нього свідків, які не були присутні на місці події.

Суддя не взяв до уваги його пояснення з цього приводу, ні свідки, ні пасажири, ні працівник поліції не викликались та не опитувались з метою перевірки його доводів.

У матеріалах справи також наявні ідентичні пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, написані обома на одному аркуші паперу, у яких зазначено, що він у їх присутності відмовився продути алкотест Драгер та проїхати у найближчий медичний заклад для встановлення стану алкогольного сп'яніння, що не відповідає дійсності. Проте, що після його відмови працівником поліції складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.130 КУпАП у їх присутності та ними підписано зазначені свідки не повідомляють.

З огляду на це та пояснення вищезазначених свідків, мають місце очевидні сумніви у наявності підстав вважати працівником поліції, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та дотриманні ним процедури обстеження його на місці зупинки на стан алкогольного сп'яніння.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду, продублювавши у своїй постанові від 09.03.2016 р. дані зазначеного протоколу, ці порушення залишив поза увагою. Крім того, не розкриваючи змісту, послався у ній на підтвердження доведеності його вини у цьому правопорушенні на загальні й не конкретизовані пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які до суду не викликались, протокол, складений з порушеннями чинного законодавства, а також рапорт інспектора роти ДПС ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4, у якому констатовано факт зупинки його транспортного засобу (без зазначення її причин та обставин, що вказували б на порушення ним Правил дорожнього руху), складення зазначеного протоколу та відсторонення його від керування «і залишино по місцю зупинки», що знову ж таки не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 24 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, судам звернуто увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши скаржника ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об'єктивне дослідження всіх обставин справи.

З а змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтовано конкретними доказами. В основу постанови мають бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні.

Цих вимог закону, при винесенні постанови по даній справі, судом першої інстанції дотримано не було.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджений належними доказами, що мало істотне значення для вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Так, в ході апеляційного розгляду адміністративної справи особа притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що відмовився продувати алкотестер Драгер та їхати в медичну установу для встановлення стану алкогольного спяніння, оскільки на місці події не було свідків та понятих про що він зробив запис у вказаному протоколі.

Разом з тим, ознайомившись із протоколом в суді першої інстанції, він виявив факт його фабрикації, зокрема, працівник поліції вписав у нього прізвища двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яких на місці події не було, а також їхні пояснення, що не відповідає дійсності.

Про даний факт ОСОБА_1 заявляв в суді першої інстанції, однак суддя проігнорував його, не викликав на допит вказаних осіб та працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, натомість у протоколі вказав, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду через те, що поспішав.

Крім цього, в графі протоколу про додатки, працівником поліції зазначено, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення зафіксовано на відео.

Відповідно до ст. 294 КУпАП з метою повного, всестороннього та обєктивного розгляду адміністративної справи апеляційний суд неодноразово викликав працівника поліції ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, однак вказані особи в судові засідання не зявлялися та не повідомляли про причини неявки, а тому суд не може брати до уваги їхні покази, які знаходяться в матеріалах справи. Що стосується інформації, виявленої на відео, то вона жодним чином не підтверджує підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення від 18.02.2016 року щодо ОСОБА_1, оскільки сам запис триває 20 секунд і на ньому відсутня будь-яка інформація про причину зупинення водія ОСОБА_1, розяснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та наслідків відмови від проходження відповідно до установленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, а отже і вимогу працівника поліції для проходження вказаного медосвідчення. Також на даному відео відсутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджує пояснення ОСОБА_1 про їх відсутність на місці події, а тому дане відео також не може бути доказом в адміністративній справі.

Враховуючи наведене, вважаю, що даний протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП і не є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на наведене, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП прийняв рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав адміністративне стягнення.

За таких обставин, вважаю постанову суду першої інстанції незаконною, яка підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 09 березня 2016 року про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень в доход держави, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Технічний носій відеозапису RFD80M80685 залишити при матеріалах адміністративної справи № 607/1811/16-п.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8