Справа № 417/1975/16-п
Провадження № 33/782/27/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«18» квітня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Луганської області Руденко В.В.

за участю секретаря : Горячевій О.О.

технічного спеціаліста : ОСОБА_2

особи, що притягається

до адмінвідповідальності : ОСОБА_3

його захисника : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт.Марківка Луганської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 22 березня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Марківського районного суду Луганської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 2 (два) роки. Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 275,60 грн.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 07 лютого 2016 року о 02.00 годині, рухаючись по вул.Лєрмонтова смт.Марківка Луганської області, керував автомобілем марки RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком результатів технічного приладу газоаналізатор Alcotest 6810, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність судового рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права під час судового розгляду справи. В обґрунтування своїй доводів апелянт зазначає наступне.

В порушення вимог ст.278 КУпАП суддя Дідоренко А.Е. розпочала розгляд справи, незважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам ст.256 КУпАП, а саме не зазначено пункт Правил Дорожнього руху України, який був порушений та в протоколі маються додаткові записи, а саме в графі « ч.» після слів «Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена» було дописано цифру «1», що підтверджується копією протоколу, яка була видана йому, чим допущено порушення п.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376. зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року № 1496/27941.

Крім того, апелянт зазначає, що в порушення вимог ст.278 КУпАП суддя Дідоренко А.Е. розпочала розгляд справи без доказів сповіщення свідків про дату та час розгляду справи, оскільки конверти з судовими повістками були повернуті до суду з відмітками про те, що свідків не було вдома. Допитані в ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_5 та працівник поліції ОСОБА_6, які до речі не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, були доставлені до суду працівниками Марківського відділу поліції ГУ НП в Луганській області. Інші свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були сповіщені про дату та час розгляду справи і відповідно до суду не з'явились, хоча саме свідок ОСОБА_8 07.02.2016 року керував його транспортним засобом і цю обставину він міг підтвердити.

Крім того, апелянт посилається на те, що суддя Дідоренко A.E., керуючись власними нормами процесуального права, незаконно залучила до участі в розгляді справи ст.інспектора Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області ОСОБА_9, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.130 КУпАП, який незрозуміло в якому статусі приймав участь в розгляді справи та надавав пояснення, що не передбачено КУпАП. Враховуючи те, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП фактично складався ст.інспектором Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області ОСОБА_9 не 07.02.2016 року, а через декілька днів, його захисником - адвокатом ОСОБА_4, з метою встановлення дійсних обставин справи, були заявлені клопотання згідно вимог ст.271 КУпАП про витребування з Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області наступних доказів:

- Дислокацію маршрутів патрулювання дорожньо-патрульної служби на 1 півріччя 2016 року;

- Карту патрулювання дорожньо-патрульної служби на 06 та 07 лютого 2016 року;

- Журнал патрулювання дорожньо-патрульної служби за 2016 рік;

- Постову відомість розстановки нарядів дорожньо-патрульної служби на 06 та лютого 2016 року;

- Журнал видачі бланків протоколів про адміністративні правопорушення, бланків постанов по справах про адміністративні правопорушення та бланків протоколів про адміністративні затримання за 2016 рік;

- Журнал обліку справ про адміністративні правопорушення та протоколів про адміністративні затримання за 2016 рік.

Однак, як зазначається в апеляційній скарзі, на вимогу суду Марківським відділом поліції не були надані: дислокація маршрутів та карта патрулювання дорожньо-патрульної служби, журнали обліку справ та видачі бланків протоколів, з яких можна було б достовірно перевірити його доводи.

Крім того, апелянт вказує, що, враховуючи, що ст.інспектором Марківського відділу поліції ГУНП Луганській області ОСОБА_9 при складанні протоколу були допущені порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року № 1496/27941, в зв'язку з чим малась необхідність перевірити повноваження ОСОБА_9 щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, захисником - адвокатом ОСОБА_4 згідно вимог ст.271 КУпАП було заявлено клопотання про витребування з Марківського відділу поліції ГУ НП в Луганській області копії наказу про прийняття на посаду, посадову інструкцію та службову характеристику на ст. інспектора Марківського відділу поліцій НП в Луганській області ОСОБА_9, яке безпідставно не було задоволено судом.

Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що перед початком розгляду справи, його захисником - адвокатом ОСОБА_4 було заявлено відвід судді Дідоренко А.Е. з мотивів упередженості, оскільки суддею безпідставно винесено ухвалу про його примусовий привід. До дня розгляду справи він жодного разу не отримував судового повідомлення про дату та час розгляду справи і відповідно не знав про дату слухання справи у суді, оскільки зазначена адреса проживання у протоколі про адміністративне правопорушення є адресою реєстрації його проживання, а фактична адреса проживання є: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Не отримував він повідомлення і на 22.03.2016 року і не мав можливості в повному обсязі підготуватись до розгляду справи. Незважаючи на те, що в суду не було жодного доказу про те, що він належним чином повідомлявся про дату слухання справи на 22.02.2016 року, 02.03.2016 року та на 11.03.2016 року, суддя Марківського районного суду Луганської області Дідоренко А.Е. 11.03.2016 року незаконно винесла ухвалу про його примусовий привід до суду на 22.03.2016 року. Тому апелянт вважає, що суддею Дідоренко А.Е. було грубо порушено вимоги ст.268 КУпАП. Незважаючи на те, що кожній особі, згідно ст.7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» гарантується право на справедливий та неупереджений судовий розгляд справи, на думку апелянта, суддя Дідоренко А.Е. незаконно відмовила в задоволенні клопотання про відвід та почала розглядати справу, тим самим підтвердивши свою заінтересованість в результатах розгляду справи, чим порушила його право на справедливий суд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 також зазначає, що при розгляді справи суддя дослідила незрозумілий відеозапис, як доказ вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Вказаний відеозапис, на думку апелянта, не є оригінальним записом, оскільки як пояснив ст.інспектор Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області ОСОБА_9 запис проводився на його телефон Lenоvо, а був досліджений компакт-диск, який не зазначений в протоколі, як додаток, і не повинен прийматись до уваги та досліджуватись судом. Із вказаного відеозапису, як зазначає апелянт, не вбачається дати та часу його проведення та факту керування ним транспортним засобом. Крім того, як наголошує апелянт в своїй скарзі, при дослідженні цього відеозапису на ноутбуку в судовому засіданні, суддя Дідоренко А.Е., грубо порушуючи вимоги ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не дала можливості підійти ближче його захиснику - адвокату ОСОБА_4, щоб детально розгледіти запис і повідомила йому про те, що якщо в нього поганий зір, то потрібно носити окуляри, чим грубо порушила правила суддівської етики та проявила неповагу до учасника судового процесу. При розгляді справи, на думку апелянта, не було добуто достовірних доказів того, що він дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує, що 07 лютого 2016 року приблизно о 01 годині 45 хвилин, він, будучи в якості пасажира на автомобілі RENAULT KANGO, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_8 здійснював рух в смт.Марківка Луганської області. Повернувши на провулок Лєрмонтова, у них заглух двигун. Почавши знову заводити двигун, вони зрозуміли, що сів акумулятор і водій ОСОБА_8 пішов до себе додому за акумулятором, а він, походивши коло автомобіля, сів на водійське сидіння та знову пробував завести двигун. В цей час до нього на службовому автомобілі під'їхали працівники Марківського відділу поліції і почали вимагати від нього посвідчення водія, хоча автомобіль не рухався. Він пояснив працівникам поліції, що водійського посвідчення при собі не має, так як автомобілем не керував, оскільки в цей день вживав спиртні напої і повідомив, що водієм є інша особа. Тобто, як зазначає апелянт, є незрозумілим, яким чином ст.інспектор Марківського відділу поліції ГУ НП в Луганській області ОСОБА_9 встановлював його особу о 02.00 годині ночі без посвідчення водія, і яким чином в протоколі вказані його анкетні та паспортні дані. На думку апелянта, твердження інспектора про з'ясування його анкетних та паспортних даних у відділі міграційної служби о 02.00 годині ночі та у чергового чергової частини Марківського відділу поліції в телефонному режимі не заслуговують до уваги, як малоймовірні, оскільки відділ міграційної служби в цей час не працює, а в черговій частині цих даних не має. Він передавав працівникам поліції тільки технічний паспорт на автомобіль, де не зазначено ні дати його народження, ні паспортних даних, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, що, на думку апелянта, підтверджує його доводи про складання протоколу через декілька днів, тобто про фальсифікацію документів з боку працівників поліції. Як зазначає у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3, допитаний по справі свідок ОСОБА_5 надав свідчення протилежні свідченням свідка ОСОБА_6, які, з їхніх показів, знаходились там, але друг друга чомусь не бачили. При цьому свідок ОСОБА_5 поясняв, що коли їх з ОСОБА_7 07.02.2016 року о 02.00 годині ночі зупинили працівники поліції, то при оформлення протоколу про адміністративне правопорушення були присутні наступні особи: інспектори поліції ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, він та ОСОБА_7, а свідок ОСОБА_6 пояснив, що при оформленні протоколу був також присутній він, що дає обґрунтовані підстави вважати їхні свідчення неправдивими. Окрім того, як зазначає апелянт, як пояснив свідок ОСОБА_6 він автомобіль RENAULT KANGO реєстраційний номер НОМЕР_1 фактично не отримував і до місця стоянки не переганяв. Автомобіль залишився по пров.Лєрмонтова і ключі від нього залишились у ОСОБА_11 Тобто, як вважає апелянт, відповідна розписка, яка мається в матеріалах справи, є фактично фіктивною.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що при розгляді справи суддею Марківського районного суду Дідоренко А.Е. порушено вимоги ст.279 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не був оголошений в повному обсязі та безпідставно були відхилені клопотання його захисника - адвоката ОСОБА_4 про повторний виклик свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які належним чином не були повідомлені про дату та час розгляду справи. Водій ОСОБА_8, як вважає апелянт, міг би достовірно підтвердити його невинність у вказаному правопорушенні.

Також апелянт зазначає, що при розгляді справи суддею Дідоренко А.Е. не були прийняті до уваги вимоги ст.280 КУпАП, яка передбачає, що посадова особа при розгляді справи зобов'язана з'ясувати чи винна особа у вчиненні правопорушення, а не керуватися припущеннями. Апелянт вважає, що при складенні постанови від 22.03.2016 року суддею були перекручені фактичні обставини справи, а саме не вірно зазначені його пояснення в частині того, чи був зупинений його автомобіль працівниками поліції, оскільки він надавав свідчення, що автомобіль не рухався і працівники Марківського відділу поліції його не зупиняли. Також він надав свідчення, що в той час коли до нього підійшли працівники поліції, він дійсно сидів на місці водія і заводив двигун. Крім того, як зазначається апелянтом у скарзі, суддею в постанові були невірно вказані свідчення інспектора Марківського відділу поліції ГУ НП в Луганській області ОСОБА_9, який не повідом про те, що він був затриманий, а він надав пояснення, що коли вони побачили автомобіль RENAULT KANGO, то поїхали за ним і під'їхавши до вул.Лєрмонтова смт.Марківка, на перехресті побачили цей автомобіль і на місці водія був він. Вказані свідчення підтверджуються звукозаписом судового засідання. Тобто, як зазначає у своїй скарзі ОСОБА_3, суддя Дідоренко А.Е. в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності умисно перекручує фактичні обставини справи з метою обгрунтування своєї незаконної постанови. На думку апелянта, постанова суду від 22.03.2016 року не відповідає вимогам, встановленим ч.3 ст.283 КУпАП, оскільки в ній є посилання на диск із записом місця події, як на доказ вчинення ним адміністративного правопорушення, але не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Апелянт вважає, що незаконним накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів суддя Дідоренко А.Е. фактично залишила його сім'ю без засобів до існування, оскільки основним джерелом формування сімейного бюджету є особисте підсобне господарство, тримати яке без керування транспортними засобів (особливо трактором) не вбачається можливим. Крім того, апелянт посилається на те, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та вагітна дружина, яку необхідно періодично возити на автомобілі до іншого населеного пункту в смт. Новопсков для проведення медичних оглядів, де вона перебуває на обліку в лікарні. Сам він жодного разу до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався та за місцем проживання характеризуюся позитивно.

С урахуванням вищенаведеного ОСОБА_3 просить апеляційний суд скасувати постанову Марківського районного суду Луганської області від 22.03.2016 року про визнання його винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки, а провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та пояснив, що свою провину він не визнає, оскільки транспортним засобом не керував. За кермом був ОСОБА_8. Коли його машина заглохла на перехресті, то ОСОБА_8 пішов додому за акумулятором, а він пересів на водійське сидіння та намагався завести двигун. ОСОБА_8 був відсутнім приблизно 30-40 хвилин. В цей час до його машини під'їхали працівники поліції та потребували від нього водійське посвідчення, але він надав лише техпаспорт на автомобіль. Не заперечує, що в той час він знаходився у стані алкогольного сп'яніння та на прохання інспектора поліції ОСОБА_9 пройшов тест на алкоголь за допомогою спеціального приладу, було встановлено 1,68% алкоголю. Але у його присутності працівники поліції адмінпротокол не складали та свідків при цьому не було. Через три дні йому додому поштою була доставлена копія адмінпротоколу за ст.130 КУпАП. Вважає, що інспектор ОСОБА_9 сфальсифікував матеріали справи відносно нього, оскільки помстився йому за відмову вирішити це питання за гроші. Між тим, скарг на дії інспектора ОСОБА_9 стосовно фальсифікування ним адмінматеріалів та вимагання грошей за вирішення цього питання він до вищестоящого керівництва поліції, до прокурора або до суду не писав. Але, приблизно у березні 2016 року, він звертався зі скаргою до Марківського відділу СБУ щодо вимагання з нього грошей інспектором ОСОБА_9, але за інших обставин, не пов'язаних із складанням на нього адмінпротоколу. Однак результати розгляду скарги йому невідомі.

Додатково суду пояснив, що не оспорює факт того, що під час, коли працівники поліції 07.02.2016 року під'їхали до нього, він сидів за кермом свого автомобіля та знаходився у стані алкогольного сп'яніння. Але наполягає, що керував його автомобілем саме ОСОБА_8 та адмінпротокол ОСОБА_9 тоді не складався, та свідків не було. Стверджував, що зйомка велась працівниками поліції на мобільний телефон вибірково.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_3, та його захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Обґрунтовуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також на досліджені письмові докази, а саме:

- на результати технічного приладу газоаналізатор Alcotest 6810 (а.с.3);

- на протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 960841 від 07.02.2016 року (а.с.4);

- на письмові пояснення свідка ОСОБА_7 (а.с.7-8);

- на відеозаписом з місця події (а.с. 9,62);

- на к/журналу патрулювання (а.с.34);

- на к/ книги постових відомостей Марківського ВП ГУНП в Луганській області (35-36).

При цьому суд дав критичну оцінку поясненням ОСОБА_3, який в судовому засіданні свою вину не визнав та суду пояснив, що 07.02.2016 року приблизно о 02.00 годині його автомобіль марки RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1 було зупинено працівниками сектору Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області. В момент, коли до нього підійшли працівники поліції, він в автомобілі знаходився один та сидів на пасажирському сидінні, оскільки знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Його автомобілем керував ОСОБА_8, який саме в цей час, коли підійшли працівники поліції, пішов заряджати акумулятор з автомобілю, а також суд критично оцінив надані стороною захисту письмові покази свідка ОСОБА_12 (а.с.23), з яких слідує, що 06.02.2016 року о 23.00 годині він подзвонив ОСОБА_3 і запросив його до бані, на що останній повідомив, що приїде не один, так як вживав спиртні напої. Через 30 хвилин він вийшов їх зустрічати, за кермом був ОСОБА_8, який не вживав спиртні напої. В гостях вони знаходились приблизно 1-2 години, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_3 поїхали додому, за кермом був ОСОБА_8 Суд дійшов висновку, що невизнання своєї вини ОСОБА_3 та зауваження сторони захисту свідчать про те, що правопорушник таким способом захисту намагається уникнути відповідальності за скоєне ним правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції а ні особа, що притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_3, а ні його захисник, не спростовували правильність відображення судом у своїй постанові показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких вбачається наступне.

Свідок ОСОБА_5, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, суду пояснив, що 07.02.2016 року, приблизно о 02.00 годині, знаходячись по вул.Лєрмонтова смт.Марківка, він був запрошений працівниками Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області в якості свідка для складання протоколу про адміністративне правопорушення. В його присутності громадянину ОСОБА_3, який керував автомобілем марки RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1, та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом були роз'яснені права та водій пройшов огляд на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу ГАЗОАНАЛІЗАТОР ALKOTEST №6810, який знаходився у герметично запакованому полиетеленовому пакеті, за результатами якого проба була позитивна 1,68%. Після цього відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, в якому останній відмовився ставити свій підпис. При затриманні водія та складанні протоколу велася відеозапис. Відеозапис проводилася частково у зв'язку з тим, що водій ОСОБА_3 неадекватно реагував на зйомку;

Свідок ОСОБА_6, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, дав суду пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_13, доповнивши, що при складанні протоколу відносно водія ОСОБА_3, крім самого ОСОБА_3, інспекторів ОСОБА_10., ОСОБА_9., свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5 та нього, інших осіб не знаходилось, він нікого не бачив.

Між тим, за клопотанням захисника під час апеляційного розгляду судом була відтворена аудиозапис технічної фіксації розгляду справи в суді першої інстанції в частині перевірки показів ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_9, з яких вбачається наступне.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що він не керував транспортним засобом, а сидів на пасажирському сидінні, керував ОСОБА_8. Працівники поліції пропонували дати їм хабар за вирішення цього питання, але він відмовився. За це на нього через декілька днів інспектором ОСОБА_9 був складений адмінпротокол, без свідків. Вважає, що інспектор ОСОБА_9 відноситься до нього упереджено, тому сфальсифікував матеріали справи. Стверджував, що зйомка працівниками поліції велась частково.

Свідок ОСОБА_9 суду поясняв, що 06.02.2016 року о 17.00 годині він разом з інспектором ОСОБА_10 заступив на чергування. Під час патрулювання міста у нічний час та рухаючись по вул.Леніна вони побачили хаотично рухаючийся автомобіль, який зупинився на перехресті вулиць Леніна та Лермонтова. Коли підїхали, то запитали у водія, що трапилось та попросили надати водійське посвідчення. За кермом сидів ОСОБА_3 та від нього був чутий запах алкоголю. Він зізнався, що водійських документів у нього немає, а керував він машиною у нетверезому стані. Особу водія він встановив за паспортними даними ОСОБА_3, який назвав своє прізвище, ім'я та по батькові, після чого він запросив дані на порушника через базу даних у черговій частині поліції по телефону та вніс їх до адмінпротоколу. Перед складанням протоколу він роз'яснював ОСОБА_3 його права, але той заявив, що нічого підписувати не буде. Після чого він запросив свідків для складання протоколу. Під час затримання водія та складання протоколу він особисто на свій мобільний телефон Lenovo здійснював відеозйомку. Ця відеозапис у подальшому була надана суду офіційно через канцелярію суду.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи судом була відтворена відеозапис за 07.02.2016 року, яка була зроблена ст.інспектором Марківського ВП ОСОБА_9 та яка була надана суду першої інстанції і досліджена під час судового розгляду (а.с.9,62). Із відеозапису, яка розпочалась о 02.21 годині 07.02.2016 року, вбачається що інспектор поліції ОСОБА_9 підійшов до автомобіля марки RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1, який перебував у нерухомому стані. На запитання інспектора до водія ОСОБА_3, що трапилось, та на прохання надати водійське посвідчення і свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу, водій відповів, що його звуть ОСОБА_3, що він знаходиться у нетверезому стані та їде додому. При цьому на зауваження працівників поліції щодо неможливості керувати транспортним засобом у нетверезому стані, ОСОБА_3 відповів, що він керує автомобілем у нормальному стані, а випивав, оскільки недавно було 40 днів. Після проходження тесту на алкоголь за допомогою приладу газоаналізатор Alcotest 6810 у водія ОСОБА_3 було встановлено 1,68% алкогольного сп'яніння.

Інших пояснень, щодо керування його автомобілем третьою особою, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_3 працівникам поліції не давав. Крім того, під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_3 чути як працює схожий на дизельний двигун автомобіля.

Після відтворення зазначеного відеозапису ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно на відеозапису чути, як працює схожий на дизельний двигун автомобіля. Його автомобіля марки RENAULT KANGOO теж має дизельний двигун. У працівників поліції службові автомобілі марки ВАЗ, але з бензиновими двигунами. Вважає, що його пояснення щодо керування автомобілем саме ОСОБА_8 не зафіксовані на відеозапису працівників поліції тому, що зйомка ними здійснювалась вибірково.

Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він 07 лютого 2016 року о 02.00 годині, рухаючись по вул.Лєрмонтова смт.Марківка Луганської області, керував автомобілем марки RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком результатів технічного приладу газоаналізатор Alcotest 6810, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дав критичну оцінку поясненням ОСОБА_3 у судовому засіданні та письмовим показам свідка ОСОБА_12 (а.с.23), оскільки вони спростовуються належним чином дослідженими судом першої, та перевіреними судом апеляційної інстанції вищенаведеними доказами. При цьому, покази вказаного свідка не можуть а ні підтвердили, а ні спростувати факт того, хто саме знаходився на кермом автомобіля ОСОБА_3 в момент затримання його працівниками поліції.

Доводи захисника про те, що наданий суду та досліджений у судовому засіданні відеозапис від 07.02.2016р. є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать положенням ст.251 КУпАП, яка зазначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є

будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом

порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність

адміністративного правопорушення, винність даної особи в його

вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного

вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про

адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка

притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих,

свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями

технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і

кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються

особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або

свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів

фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що

використовуються особою, яка притягається до адміністративної

відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному

режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,

норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього

руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими

документами.

Таким чином, в контексті положень ст.251 КУпАП, апеляційний суд вважає належним та допустимим доказом офіційно наданий суду диск з відеозаписом подій за 07.02.2016 року.

Апеляційний суд також критично відноситься до показів ОСОБА_3, даних ним під час апеляційного розгляду, та письмових пояснень свідка ОСОБА_8 на підтвердження версії ОСОБА_3 щодо подій 07.02.2016 року, які були додані до апеляційної скарги та досліджені судом (а.с.103), оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи та перевірених судом доказів. При цьому відтворена під час апеляційного розгляду відеозапис за 07.02.2016 року спростовує версію ОСОБА_3 відносно того, що у той час, коли до нього під'їхали працівниками поліції, то двигун його автомобіля заглух та ОСОБА_8 пішов за зарядженим акумулятором, оскільки відеозаписом зафіксовано звук працюючого дизельного двигуна автомобіля і, виходячи з пояснень самого ОСОБА_3, апеляційний суд дійшов висновку, що саме звук працюючого двигуна автомобіля ОСОБА_3 марки RENAULT KANGOO зафіксовано на відеозапису. Крім того, апеляційний суд критично відноситься до наданих стороною захисту письмових пояснень свідка ОСОБА_8, оскільки безпосередньо судом він не допитувався та не попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, а тому їх правдивість викликає у суду сумнів.

Доводи апелянта щодо наявності між ним та інспектором поліції ОСОБА_9 конфліктних стосунків та наявності підстав у останнього для фальсифікації матеріалів адміністративної справи є непереконливими, оскільки сам ОСОБА_3 законність дії ОСОБА_9, пов'язані з оформленням адмінматеріалів, не оскаржував до компетентних органів або до суду. Між тим апеляційним судом перевірялась заява ОСОБА_3 про звернення його зі скаргою на інспектора ОСОБА_9 до Марківського відділу СБУ, але до теперішнього часу відсутні висновки щодо результатів її розгляду.

Доводи захисника про невідповідність зазначених в протоколі про адмінправопорушення назв вулиць Леніна та Лермонтова рішенню Марківської селищної ради від 22.06.2009 року «Про затвердження назв вулиць, провулків на території Марківської селищної ради» не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та не суперечать викладеному в рішенні сесії переліку, оскільки він зазначає наявність на території Марківської селищної ради в смт.Марківка вулиці Леніна та провулку Лермонтова, які були зазначені в адмінпротоколі.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта та його захисника щодо незаконності дій під час складання ст.інспектором поліції ОСОБА_9 протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП, фальсифікації матеріалів справи та щодо мотивів упередженості до нього з боку працівників поліції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що такі дії посадових осіб Марківського ВП ніким в установленому законом порядку не оскаржувались та незаконними не визнавались.

Також необґрунтованими вважає апеляційний суд доводи апелянта щодо порушення його права, передбачених ст.268 КУпАП під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки справу було розглянуто за участю самого правопорушника та його захисника, з наданням можливості особисто дати пояснення щодо обставин справи, задавати питання свідкам, надавати суду докази та заявляти відповідні клопотання. Питання про відвід судді було вирішено відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як зазначено у статті 33 цього Кодексу стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. /стаття в редакції від 14.07.2015р./

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.ст.23 та 33 КУпАП, а також підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними, а постанова судді Марківського районного суду Луганської області від 22 березня 2016 року є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 22 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ В.В. РУДЕНКО