АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/2701/16-п Суддя 1-ї інстанції: Аркатова К.В.
Провадження № 33/790/272/16
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року суддя Апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П., за участю ососи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, його захисника - адвоката Данилевича Володимира Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Суддею, враховуючи протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 916282 встановлено, що ОСОБА_1 08.02.2016 року близько шостої години керував транспортним засобом - Daewoo Nexia, номерний знак НОМЕР_1, по вулиці Балакірєва, 42/2, міста Харкова, в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння проведений із застосуванням приладу «Драгер № 0040»,- 1,42 %о. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України. При обранні виду стягнення суддею не прийнято у якості доказу довідку, посвідчену підписом директора ТОВ «Інфотакс», про те, що ОСОБА_3 отримує інформаційні послуги від інформаційно-диспечерської служби вказаного товариства, у зв'язку з тим, що довідка не є належним чином посвідченою та не підтверджує факту працевлаштування ОСОБА_3 у службі таксі «30-40». З таким рішенням судді не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року змінити та пом'якшити призначене судом адміністративне стягнення. Апелянт зазначає, що судом не враховано його пояснень щодо обставин правопорушення, яке він скоїв не навмисно, оскільки на нього напали невідомі раніше йому особи та спричинили ОСОБА_3 тілесні ушкодження, про що свідчить довідка з медичного закладу, яку він додає, тому ОСОБА_3 був змушений рятуватися втечею та сісти за кермо автомобіля. Вважає, що судом також не враховано, що ОСОБА_3 визнав свою вину та розкаявся у вчиненому. Стверджує, що позбавлення права керування транспортними засобами позбавляє його можливості заробляти гроші, оскільки офіційно не працює, але має підробіток, отримуючи інформаційні послуги у службі таксі «30-40», крім того на утриманні знаходиться мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка має хронічні захворювання, що потребує значних витрат на лікування. До адміністративної відповідальності притягується вперше.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини та вина у вчиненні адміністративного правопорушення апелянтом не оспорюються, про що зазначено в апеляційній скарзі та підтверджується даними викладеними у постанові судді та у протоколі про адміністративне правопорушення, що засвідчено підписом ОСОБА_1 Тому ці обставини не перевіряються та не оцінюються апеляційним судом.

У постанові суду першої інстанції вказано, що при накладенні стягнення враховуються обставини, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1, а також дана належна оцінкам посиланням останнього щодо його працевлаштування, і обґрунтовано зазначено, що пред'явлена ОСОБА_1 довідка служби таксі «30-40» не містить необхідних складових , оскільки вона належним чином не засвідчена та не датована, тому не може вважатись доказом.

Апеляційний суд також вважає недоведеними посилання апелянта, що на його утримання знаходиться хвора мати, оскільки надана ним медична документація свідчить про те, що ОСОБА_4 лікувалась останній раз в жовтні 2015 року. Будь-яких відомостей, що остання продовжує хворіти і перебуває на утриманні ОСОБА_1 суду не надано.

Також не підтверджена заява ОСОБА_1, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння вимушено, через те, що рятувався від здійсненого на нього нападу, оскільки сам ОСОБА_1 пояснив, що з цього приводу до правоохоронних органів він не звертався.

В постанові суду вказано, що при накладенні стягнення враховуються між іншим обставини, що пом'якшують його відповідальність ОСОБА_3, та застосовано стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, враховуючи кількісні показники тестування ОСОБА_1 спеціальним приладом «Драгер», апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги за викладеними у ній доводами.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.П. Цілюрик