АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/319/16 Справа № 694/475/16-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 172-4 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Швидкий Д.М., за участю прокурора Криворучка Р.О., особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, що надійшли з Звенигородського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_5, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Звенигородського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого керуючим справами виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1,

закрито в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Згідно протоколу № 3 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією від 06 квітня 2016 року, ОСОБА_3, перебуваючи з 17.11.2010 року по 11.11.2015 року на підставі рішення сесії Звенигородської міської ради № 1-7 від 17.11.2010 року та з 11.11.2015 року по даний час на підставі рішення сесії Звенигородської міської ради № 1-7/VІІ від 11.11.2015 року на посаді керуючого справами виконавчого комітету Звенигородської міської ради, будучи посадовою особою місцевого самоврядування та субєктом відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в період часу з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року займався іншою оплачуваною діяльністю під час виконання повноважень голови Звенигородської районної професійної спілки працівників державних установ, в ході якої отримав виплати з профспілкового бюджету на загальну суму 2500 грн., чим допустив порушення спеціального обмеження щодо посадових осіб місцевого самоврядування, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 25 вказаного Закону, та вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Закриваючи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження щодо ОСОБА_3 за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, суд першої інстанції виходив з тих міркувань, що останній з 2010 року являється головою Звенигородської районної організації Профспілки працівників державних установ та переобраний в 2015 році без укладення трудового договору чи іншої цивільно-правової угоди та без встановлення щомісячних систематичних виплат. При цьому ОСОБА_3 не був звільнений від виконання своїх обовязків за посадою в органі місцевого самоврядування та очолював районну профспілкову організацію на громадських засадах без отримання винагороди в контексті положень ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, а його діяльність не може вважатися сумісництвом або суміщенням його основної діяльності як державного службовця з іншими видами діяльності. Також суд зазначив, що законодавство не забороняє працівникам державних установ, які є відповідно субєктами корупційних правопорушень, бути членами профспілки та отримувати різні виплати, матеріальну допомогу, заохочення, компенсації відповідно до п. 17 ст. 16 Статуту професійної спілки працівників державних установ України.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.04.2016 року через невідповідність його висновків фактичним обставинам справи, просить ухвалити нову постанову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. з конфіскацією винагороди від діяльності в Звенигородській районній організації профспілки працівників державних установ в розмірі 2500 грн. і з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що будь-яка інша, не передбачена п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», оплачувана у будь-який спосіб діяльність, в тому числі у вигляді грошових заохочень, для певних субєктів є забороною і безпідставно послався на те, що законом не заборонено субєктам корупційного правопорушення, які є членами профспілки отримувати різні виплати, передбачені Статутом професійної спілки працівників державних установ України.

На думку прокурора, матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення містять беззаперечні докази того, що ОСОБА_3, будучи посадовою особою місцевого самоврядування та субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, займався іншою оплачуваною діяльністю, за яку отримав з профспілкового бюджету Звенигородської районної професійної спілки працівників державних установ виплати на загальну суму 2500 грн.

На вказану апеляційну скаргу захисником ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подано заперечення в якому він просить постанову суду першої інстанції залишити в силі як законну та обґрунтовану.

Заслухавши міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора Румянцева О.М. з наведених в ній мотивів, окрім доводів про застосування до ОСОБА_3 додаткового стягнення у виді позбавлення права обіймати посади в органах місцевого самоврядування, думку ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 про законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, оскільки його дії не містять порушень антикорупційного законодавства, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали адміністративної справи, вважаю, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-4 КУпАП є бланкетною й передбачає відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю.

Такі обмеження встановлені п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема про те, що особам, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту), або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

З урахуванням наведеного, відповідальність за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП настає за порушення субєктом правопорушення, зазначеним у примітці до вказаної статті, встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Аналізуючи зміст оскаржуваної постанови судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3, будучи державним службовцем 9 рангу й перебуваючи на посаді керуючого справами виконавчого комітету Звенигородської міської ради з 17.11.2010 року по 11.11.2015 року на підставі рішення сесії Звенигородської міської ради № 1-7 від 17.11.2010 року та з 11.11.2015 року по даний час на підставі рішення сесії Звенигородської міської ради № 1-7/VІІ від 11.11.2015 року, являючись посадовою особою місцевого самоврядування, будучи суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до п.п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", очолюючи Звенигородську районну професійну спілки працівників державних установ, протягом 01.01.2014 року по 31.12.2015 року отримав з профспілкового бюджету виплати на загальну суму 2500 грн.

Разом з цим, суд помилково дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, посилаючись на те, що діяльність голови районної організації профспілки працівників державних установ не є іншою оплачуваною діяльностю в розумінні диспозиції зазначеної статті КУпАП та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про запобігання корупції" та не може вважатися сумісництвом або суміщенням його основної діяльності, як посадової особи місцевого самоврядування, з іншими видами діяльності, яке законодавчо заборонене.

Як зазначалось вище, обмеження встановлені п.1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», які розповсюджуються, в даному випадку і на ОСОБА_3, забороняють займатися іншою оплачуваною діяльністю.

Зміст даної норми вказує на те, що будь-яка інша оплачувана у будь-який спосіб діяльність для певних суб'єктів є забороненою, й за це передбачена відповідальність в КУпАП.

Проте, будучи державним службовцем з 2010 року по даний час ОСОБА_3 в якості голови очолював Звенигородську районну організацію Профспілки працівників державних установ.

Як вбачається з інформації, наданої Черкаською обласною організацією профспілки працівників державних установ, що міститься в матеріалах адміністративної справи, ОСОБА_3 у 2014 році отримав в якості голови Звенигородської районної організації профспілки працівників державних установ виплати з профспілкового бюджету, зокрема: 300 грн. з нагоди Дня захисника ОСОБА_6 на підставі рішення президії №П-20-7 від 05.03.2014 року; 300 грн. з нагоди Дня міжнародної солідарності трудящих на підставі рішення президії №П-21-4г від 24.04.2014 року; 500 грн. з нагоди Дня Незалежності на підставі рішення президії №П-22-2г від 21.08.2014 року та 150 грн. до Дня народження на підставі рішення президії №П-22-12 від 18.09.2014 року, а всього на загальну суму 1250 грн.

Крім того, у 2015 році ОСОБА_3 отримав в якості голови Звенигородської районної організації профспілки працівників державних установ виплати, зокрема: 500 грн. грошове заохочення за підготовку і проведення звітів і виборів на підставі рішення президії №П-26-3г від 25.05.2015 року; 150 грн. до Дня народження на підставі рішення президії №П-2-7 від 28.10.2015 року; 300 грн. безповоротна профспілкова виплата на підставі рішення президії №П-4-2г від 21.12.2015 року;300 грн. в рахунок здешевлення путівки на відпочинок на підставі рішення президії № П-26-2 від 27.05.2015 року, а всього на загальну суму 1250 грн.

Вказані виплати отримані ОСОБА_3 протягом 2014-2015 років носять характер систематичності і безпосередньо пов'язані з діяльністю останнього як голови Звенигородської районної організації профспілки працівників державних установ, а саме за успіхи в цій діяльності, його активності у її здійсненні.

З наведеного слідує, що діяльність ОСОБА_3 як голови профспілки працівників державних установ, носила систематичний характер та оплачувалась шляхом заохочувальних виплат і не являється викладацькою, науковою і творчою діяльністю, медичною практикою, інструкторською та суддівською практикою із спорту, на яку не розповсюджується ЗУ «Про запобігання корупції», а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Невизнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, з огляду на наявні в матеріалах адміністративної справи докази, розцінюється як намагання уникнути адміністративної відповідальності і стягнення за нього.

Згідно ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Оскільки правопорушення вчинене ОСОБА_3 носило триваючий характер, було виявлено 06 квітня 2016 року про що складено протокол № 3 про вчинення адміністартвиного правопорушення, повязане з корупцією, то строк накладення адміністративного стягнення щодо останнього не збіг.

При призначенні ОСОБА_3 виду та розміру стягнення, апеляційний суд, відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і за відсутності обставин, що помякшують та обтяжують його відповідальність, вважає за необхідне призначити останньому адміністративне стягнення у виді мінімального розміру встановленого санкцією ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, тобто 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом.

Оскільки апеляційний суд діє в межах апеляційної скарги, а прокурор відмовився від своїх вимог в частині призначення ОСОБА_3 додаткового стягнення не передбаченого санкцією ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, то в цій частині апеляційна скарга прокурора не переглядається.

Керуючись ст.ст. 280, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково

Постанову судді Звенигородського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_3, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (пять тисяч сто) грн. з конфіскацією отриманої винагороди від діяльності в Звенигородській організації профспілки працівників державних установ в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили негайно є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Д. М. Швидкий