АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 квітня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував мопедом з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 після закінчення встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову місцевого суду. Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Провадження № 33/774/172/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 зазначив, що строк на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що при розгляді справи в міськрайонному суді він не був присутній, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про необхідність зявитися до суду, при цьому копія постанови суду апелянту не направлялась і він її отримав лише 15 березня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що дійсно відмовившись від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу, він сам наполягав на проведенні саме медичного огляду, в чому йому було відмовлено.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, підтвердив викладені в їх обґрунтування доводи та просив поновити пропущений з поважної причини процесуальний строк та задовольнити апеляційну скаргу. ОСОБА_1 наполягав на відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, при цьому в задоволенні поданої апеляційної скарги необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно положень ст. 289 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки в тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Дослідивши доводи заявленого ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причини пропуску апелянтом даного процесуального строку і необхідність його поновлення, та розгляду поданої апеляційної скарги по суті.

Апеляційним переглядом встановлено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно незаконності та необґрунтованості постанови суду першої інстанції є безпідставними.

Висновок міськрайонного суду про наявність в діянні водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2016 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 256 КУпАП, від підпису та отримання копії якого правопорушник відмовився, як відмовився і від надання пояснень по суті справи.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння на вимогу поліцейського, як відмовився і від підпису протоколу та надання будь-яких пояснень.

В ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б давали обєктивні підстави ставити під сумнів вищезазначені пояснення свідків, які є послідовними та повністю узгоджуються між собою та з даними, котрі слідують з інших доказів, що містяться в матеріалах справи, в тому числі, з рапорту поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України і підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

В свою чергу, даючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції України було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про звернення ОСОБА_1 до компетентних органів з даного приводу.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 і дотримавшись при цьому вимог ст. ст. 245, 279, 280 КУпАП, місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3