Єдиний унікальний номер 226/3730/15-п Номер провадження 33/775/39/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі судді Шигірта Ф.С.,

за участю:

правопорушника ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

потерпілих: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника потерпілих ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Димитровського міського суду Донецької області від 01 березня 2016 року, якою

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого оперуповноваженим Селидівського відділення Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей немає, мешкає за адресою: Донецька область, м. Димитров, м-н «Світлий», 38/27, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушень передбачених ст.ст. 1224, 124 КУпАП. Цією ж постановою провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито у звязку із закінченням строків передбачених ст.38 КУпАП.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Димитровського міського суду Донецької області від 01 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.1224, 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно визнав належними доказами у справі протоколи про адміністративні правопорушення складені посадовою особою Національної поліції, оскільки перевірка за повідомленням ОСОБА_3 була закінчена до вступу у дію Закону України «Про національну поліцію». З 07.11.2015р. набрав чинності Закон України «Про національну поліцію», яким Закон України «Про міліцію» визнаний таким, що втратив чинність, а державний орган виконавчої влади як міліція було ліквідовано. Постановою КМУ від 16.09.2015р. № 730, було прийнято рішення про ліквідацію Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області та створене ГУНП в Донецькій області, структурним підрозділом якого є Красноармійській відділ поліції. При цьому ці відділи є різними юридичними особами і Красноармійській відділ поліції ГУНП в Донецькій області не є правонаступником Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Під час судового засідання встановлено, що матеріали перевірки за повідомленням ОСОБА_3 про ДТП № 589 від 05.03.2015р. Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області до Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області не передавалися, тобто на день складання протоколів, а саме на 05.12.2015р., будь-яких законних підстав використовувати дані матеріали у службовій діяльності посадовими особами Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області не було. Факт встановлення особи, причетної до ДТП в Журналі єдиного обліку відповідно до Наказу МВС України № 1377 від 06.11.2015р. «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події» не реєструвався. Інспектор Паршин А.Є. діяв всупереч вимогам зазначеної Інструкції склавши протоколи без присутності правопорушника та не вручив копію протоколів. Крім зазначених обставин, суд не врахував показання свідка ОСОБА_6, яка підтвердила факт тиску на її сина безпосереднього керівництва МВС. Будь-хто зі свідків не підтвердив факт його участі у ДТП.

В судовому засіданні ОСОБА_1, та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердив свої показання дані в суді першої інстанції та доповнив, що він дійсно підписав пояснення, де визнавав себе винуватим у вчиненні ДТП, проте здійснив це під тиском свого керівництва, оскільки працював на той час в міліції. Також він підтвердив, що разом з потерпілими приймав участь у проведені експертом огляду автомобіля ОСОБА_4 і на той час підтверджував свою провину.

Потерпілі та їх представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Суду потерпілі пояснили, що ОСОБА_1 добровільно визнавав свою вину у вчиненні ДТП, запевняв їх у тому, що відшкодує шкоду та просив не скаржитись на нього. Вони не хотіли, щоб його звільнили з міліції та розраховували на порядність. Пізніше він зайняв протилежну позицію, бо перевівся у відділ поліції в іншому місті.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши правопорушника, захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду, суд першої інстанції, дотримавшись вимог КУпАП, зясував всі обставини справи, безпосередньо дослідив докази, оцінив їх у сукупності, виніс справедливе та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 05.03.2015 року о 19.55 годині біля буд.10 м-ну «Західний» м.Димитров Донецької області, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1, залежно від швидкості руху та дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу при виконанні маневру і здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 у попутному напрямку та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.2.10, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 і скоїв правопорушення, передбачене ст.ст.1224, 124 КУпАП.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, в тому числі і про доведеність вини у вчиненні правопорушень ОСОБА_1

Так, на підтвердження участі в ДТП автомобіля НОМЕР_1, суд обґрунтовано навів показання:

очевидців ДТП - свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили час та місце ДТП, марку та колір автомобіля, який зіштовхнувся з автомобілем потерпілого.

свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є водіями та приймали участь у складанні схеми ДТП. Вони підтвердили, що були залучені працівниками ДАІ для складання схеми ДТП. На місці пригоди були потерпілі. Потерпілий, який став учасником ДТП стверджував, що його вдарила «десятка» або «Славута» сріблястого кольору, яка після зіткнення не зупинилась і залишила місце пригоди.

свідка ОСОБА_11, який на час ДТП працював начальником ДАІ і підтвердив, що винуватця ДТП шукали по прикметах очевидців, одна з яких ієрогліфи на задньому склі. Коли дійшли до автомобіля ОСОБА_1, він сказав, що на його автомобілі уїхав батько і він не може його показати. Через декілька днів інспектор Паршин оглянув автомобіль ОСОБА_1 і побачив на ньому механічні пошкодження. Пізніше у присутності свого керівника, ОСОБА_1 зізнався про вчинення ДТП. Тиску на ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 їздив до потерпілих вирішувати фінансові питання наслідків пригоди.

Зазначені показання є логічними, послідовними та повністю підтверджують показання учасника ДТП - потерпілого ОСОБА_3

Крім того, зазначені показання співпадають з первинними показаннями правопорушника ОСОБА_1, де він визнавав свою вину у вчиненні ДТП.

Узгоджуються ці докази і з Актом огляду транспортного засобу від 17.07.2015 року, який підписаний експертом, потерпілим ОСОБА_4 та правопорушником ОСОБА_1

Зазначені докази доводять і вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, спростовуючи його доводи про непричетність.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання ОСОБА_12 про те, що 5 березня 2015 року у вечірній час він дав свою машину невідомому чоловіку, який її вдарив і повернув йому, оскільки такі показання не логічні, не послідовні і спростовуються іншими доказами по справі. Крім того, версія показань ОСОБА_12 неодноразово змінювалась.

Правильно були оцінені судом першої інстанції і не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_6, яка є матірю ОСОБА_12 Її показання про факт тиску на її сина керівництва МВС спростовуються показаннями потерпілих, свідка ОСОБА_11, актом огляду транспортного засобу від 17.07.2015р.

Безпідставними на думку апеляційного суду є й доводи апелянта про недопустимість протоколів про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що вони були складені через тривалий час після вчинення правопорушень, через те, що ОСОБА_12 залишив місце ДТП і працівниками правоохоронних органів проводились заходи для встановлення особи правопорушника та транспортного засобу.

Складання протоколу на час вчинення правопорушення було неможливе до закінчення цих заходів в силу положень Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.02.2009 № 77) та ст. 256 КУпАП, які вимагають внесення до протоколу відомостей про особу, яка вчинила правопорушення.

За таких обставин правильними є й висновки суду першої інстанції, що розрив у часі між збиранням доказів та складанням протоколів про адміністративні правопорушення, не спростовують ці докази.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки зміни законодавства, що регулює оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, не виключають адміністративну відповідальність за ст.ст.124, 1244 КУпАП.

Передача повноважень на здійснення проваджень у справах про адміністративні правопорушення від ДАІ до Національній поліції не є перешкодою для закінчення проваджень у розпочатих справах. З цих підстав є хибними й доводи апелянта про неможливість складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції, якщо воно було вчинене до створення Національної поліції.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Димитровського міського суду Донецької області від 01 березня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст.ст.1224, 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: Шигірт Ф.С.