АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бровко О.М., ОСОБА_3 та його захисника - ОСОБА_4; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм ТОВ «Спецоборудкомплекс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП,-

встановив:

постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

При обставинах зазначених у постанові місцевого суду, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 05 липня 2014 року о 12 годині 40 хвилина, рухаючись на 66 км а/д Дніпропетровськ-Кобиляки-Решетилівка, керував транспортним засобом «МАН» д/н НОМЕР_1, де, порушуючи п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникнення небезпеки - автомобіля «Фольксваген» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, не зменшив швидкість руху для безпечного об'їзду, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.

Не погоджуючись з висновками суду, ОСОБА_1 із порушенням строку оскарження постанови суд подав апеляційну скаргу у порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП, у якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити. Разом із доводами своєї невинуватості, у апеляційній скарзі апелянт виклав клопотання про поновлення пропущеного строку.

Поважність причин пропуску строку, апелянт мотивує тим, що розгляд справи у суді першої інстанції був проведений 10 лютого 2016 року у його відсутність. Про результати розгляду справи йому стало відомо лише після повернення із тривалого відрядження із Казахстану - 07 березня 2016 року, а тому він об'єктивно не мав можливості, у відповідності до ст. 294 КУпАП, вчасно подати свою апеляційну скаргу.

По суті самої постанови суду ОСОБА_1, у своїй апеляційні скарзі, зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання його вини, належним чином не вивчив усі обставини справи, обмежившись лише поверхневим дослідженням наявного у матеріалах справи висновку експерта.

Зокрема, в основу висновків вини особи, суд першої інстанції врахував лише варіанти, по яким доводиться вина ОСОБА_1, при цьому залишив поза увагою варіанти, за якими причинно-наслідковий зв'язок із настанням ДТП перебуває у порушені правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3.

З'явившись у судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5 разом зі своїм захисником - адвокатом Бровко О.М. подали уточнену апеляційну скаргу, у якій сторона захисту порушує питання про скасування постанов місцевого суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Уточнену апеляційну скаргу сторона захисту мотивувала тим, що суд у своїй постанові до відповідальності притягнув ОСОБА_1 замість ОСОБА_5. Приймаючи своє рішення про винуватість особи, суд свою постанову обґрунтовував висновками експертизи, проте залишив поза увагою варіант №1, у відповідності до якого водій автомобіля «МАН» об'єктивно не мав технічної можливості відвернути зіткнення транспортних засобів.

Також в уточненнях порушується питання щодо порушення прав особи на захист, яке виразилося у тому, що під час розгляду справи суд першої інстанції не забезпечив повідомлення особи про час та місце розгляду справи, як того вимагає ст. 277-2 КУпАП.

Крім цього, апелянтом порушується питання про визнання доводів ОСОБА_3, як потерпілої сторони, не належними, оскільки останній їх обґрунтовує доказами, які не відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. Поряд з цим, захисник стверджує про наявність у матеріалах справи постанови слідчого, якою закрито провадження через відсутність складу адміністративного правопорушення, а тому суд мав би прийняти рішення із дотриманням вимоги ч. 4 ст. 38 КУпАП.

Окрім уточненої апеляційної скарги адвокатом Бровко О.М. у судовому засідання апеляційного суду було заявлено ряд клопотань. Зокрема, клопотання про проведення слухання справи у відповідності до норм чинного національного законодавства та судової практики Європейського суду з прав людини. Клопотанням захисту було порушено питання про відмову у допуску адвоката ОСОБА_4, як особі яка не має належних повноважень приймати участь у розгляді справи. Також було заявлено клопотання про відмову у допуску ОСОБА_6, як потерпілій особі, оскільки його процесуальний статус належним чином не визначено.

В свою чергу, з'явившись у судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 виступили категорично проти поданої апеляційної скарги та доводів уточненої апеляційної скарги. Свою позицію потерпілий пояснив тим, що суд першої інстанції належним чином з'ясував усі обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість апелянта у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вислухавши учасників перегляду справи, з'ясувавши їх думку; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи уточненої апеляційної скарги і заявлених клопотань, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку та уточнена апеляційна скарга підлягають задоволенню, а у решті інших клопотань слід відмовити з наступних підстав.

Так, у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, справа має бути розглянута у присутності особи відносно, якої складено протокол. Суд має право розглянути справу у відсутність особи лише у виключних випадках з дотриманням обов'язкової умови, про належне сповіщення особи про час та місце розгляду справи.

Враховуючи наведене та відсутність у матеріалах справи даних про отримання особою сповіщень про розгляд справи, апеляційний суд дійшов висновки, що оскільки особу не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, а про результати розгляду їй стало відомо згодом, тому є достатні підстави вважати, що особа з поважних причин вчасно не змогла подати свою апеляційну скаргу. Таким чином, пропущений строк підлягає поновленню, а клопотання задоволенню.

Що ж стосується заявленого адвокатом Бровко О.М. клопотання про порушення прав особи на захист, то воно не знайшло свого підтвердження і є безпідставним, оскільки обставини на які посилався адвокат у своєму клопотанні не можуть бути єдиною та достатньою підставою для скасування постанови суду, а лише можуть бути прийняті до уваги при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку на оскарження постанови.

Також під час розгляду заявлених адвокатом клопотань не знайшло свого підтвердження і клопотання про відмову у допуску до перегляду справи адвоката ОСОБА_4 і потерпілого ОСОБА_3.

Оскільки у кодексі про адміністративне правопорушення України, зокрема у ст. 269 закріплено, що потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, при цьому чинним законодавством не передбачено певну процедуру визнання особи потерпілою.

З огляду наявних матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася між транспортними засобами «Ман» д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та «Фольксваген» д/н НОМЕР_2, під керуванням його власника ОСОБА_3.

Отже, з урахуванням того, що автомобілю «Фольксваген» д/н НОМЕР_2 завданні механічні ушкодження, а його власнику ОСОБА_3 - матеріальні збитки, а також враховуючи те, що протокол складено відносно іншого учасника пригоди - ОСОБА_5, то з дотриманням вимог ст. 269 КУпАП, ОСОБА_3 автоматично визнається потерпілою особою, який, у відповідності до вимог ст. 270 КУпАП, наділений правом мати свого представника - адвоката. Скориставшись наданим йому законом правом, передбаченим ст. 270 КУпАП, ОСОБА_3 уклав угоду із адвокатом ОСОБА_4, витяг з якої (а.с. 57) був наданий суду.

Таким чином, доводи клопотання адвоката Бровко О.М. про недопущення до участі у розгляді справи потерпілого ОСОБА_3 та його адвоката безпідставні і спростовуються наявними у справі доказами.

Також апеляційним судом визнається безпідставним клопотання захисника Бровко О.М. щодо проведення судового перегляду у відповідності до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, оскільки як слідує із ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також ст.245 КУпАП - суд під час розгляду справи керується виключно Конституцією, законами та підзаконними нормативними актами України.

Разом з тим, враховуючи вимоги Закону України «Про виконання рішень та практики Європейського суду з прав людини», рішення європейського суду прирівняні до джерела права. Отже, враховуючи наведенні норми закону, суд позбавлений будь-якої альтернативи розглядати справу якимось іншим шляхом ніж із дотриманням національного законодавства та практики європейського суду.

По суті поданої апеляційної скарги, то дійсно під час перегляду справи було встановлено, що своєю постановою Ленінський районний суд м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року притягнув до відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1, залишивши поза увагою, що фактично керував автомобілем «МАН» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_5.

Зазначена обставина на переконання апеляційного суду свідчить про поверхневий розгляд матеріалів справи, і судом не було з'ясовано усі необхідні обставини справи, зокрема ім'я по батькові особи, якій ставилося у вину вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Окрім цього, на переконання апеляційного суду про поверхневий розгляд справи також свідчить і відсутність належних обґрунтувань вини особи у постанові суду. У мотивувальній частині не зазначено з аналізу яких саме доказів суд дійшов висновків про винуватість ОСОБА_5 у порушенні п. 12.3 Правил дорожнього руху, що і стало причиною зіткнення транспортних засобів.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суд ОСОБА_5 по сутті обставин зіткнення пояснив, що дійсно, керуючи транспортним засобом «Ман» НОМЕР_1 із напівпричепом, 05 липня 2014 року приблизно о 12 годині 40 хвилин рухався на 66 км по а/д Дніпропетровськ - Кобиляки -Решетилівка, з боку с. Петриківка у напрямку с. Могилів, де перед нерівнозначним перехрестям його обігнав автомобіль «Фольксваген» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та, увімкнувши правий світловий покажчик повороту прийняв у право та зупинився. Переконавшись, що автомобіль «Фольксваген» зупинився на правому узбіччі дороги, розпочав його об'їзд, попередньо увімкнувши лівий світловий покажчик повороту, та у момент коли вони порівнялися водій автомобіля «Фолькваген» різко рушив на ліво, що і стало причиною зіткнення.

В свою чергу водій ОСОБА_3 частково підтвердив пояснення ОСОБА_5, зазначивши, що він, керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д/н НОМЕР_2, мав намір виконати поворот ліворуч, під'їхавши до вказаного у протоколі перехрестя попередньо зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та з увімкнутим сигналом повороту розпочав повільно виконувати свій поворот ліворуч, виконавши свій поворот приблизно на 70 % на зустрічній смузі руху відчув потужний удар.

Як вбачається зі схеми ДТП (а.с. 8) органами досудового слідства місце контакту транспортних засобів не встановлено. На схемі лише зазначено місце осипу, яке орієнтовано може свідчити, що контакт транспортних засобів мав місце на попутній смузі руху поблизу розділової смуги, яка поділяє транспортні потоки в обох напрямках.

Що ж стосується пояснень ОСОБА_1, що у момент зіткнення він майже закінчив свій маневр - поворот ліворуч, то вони сумнівні. Оскільки, як слідує з фотознімків механічних пошкоджень, які були зроблені на місці пригоди (а.с. 24, 25), видно, що зіткнення автомобілів відбулося у момент коли автомобіль «Ман», об'їжджаючи перешкоду у вигляді автомобіля «Фольксваген», виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому правою частиною залишався на попутній смузі руху, що підтверджують пошкодження правої кутовою частиною кабіни вантажного автомобіля. Разом з тим локально деформована ліва бокова частина автомобіля «Фольксваген» та його траєкторія некерованого руху свідчить, що автомобіль «Фолькваген» знаходився під гострим кутом по відношенню до вантажного автомобіля у момент зіткнення, і попередньо не зайняв відповідного крайнього положення на проїзній частині.

Що ж стосується висновків експерта викладених у висновку 70/27-659 від 29 вересня 2014 року (а.с. 9-18), то вони викликають сумніви щодо своєї об'єктивності, оскільки при дослідженні варіанту №2 були прийняті пояснення свідка ОСОБА_7, згідно до яких саме він керував транспортним засобом «Фолькваген», хоча як слідує із постанови про закриття кримінального провадження в автомобілі «Фольксваген» перебувало три особи: ОСОБА_6, ОСОБА_8. та ОСОБА_3, а транспортним засобом керував саме ОСОБА_3

Таким чином, походження пояснень свідка ОСОБА_7, які експерт прийняв під час своїх досліджень, залишається не відомим, а при наявності суперечливих пояснень, які давались самим ОСОБА_3 у судовому засіданні та викладених у висновку експерта у варіантні №2, в частині того, що перед поворотом ліворуч водій автомобіля «Фольксваген» надавав перевагу у русі транспортним засобам у зустрічному напрямку, свідчать про сумнівну об'єктивність висновків експерта.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції під час перегляду постанови місцевого суду дійшов висновку, що справа була розглянута формально, без з'ясування усіх фактичних обставин, тобто із порушенням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП. Визнавши винуватість особи, суд належним чином не дослідив наявні по справі докази, як того вимагає ст.ст. 251, 252 КУпАП, а свої висновки не мотивував належним чином, а тому безпідставно визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, уточнену апеляційну скаргу ОСОБА_5 суд вважає за необхідне задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

клопотання ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку - задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 строк на подання апеляційної скарги на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року.

Уточнену апеляційну скаргу ОСОБА_5 про скасування постанови місцевого суду - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із закриттям провадження, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області