АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 627/36/16-п Головуючий суддя І інстанції Каліберда В.А.
Провадження № 33/790/279/16 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ст.172-6 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю прокурора Караванського Б.В., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Борисової І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Борисової І.М. на постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно

ОСОБА_2, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Краснокутського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 29 березня 2016 року захисник ОСОБА_2 - адвокат Борисова І.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року та закрити провадження по справі. Не спростовуючи фактичних обставин адміністративного правопорушення, апелянт зазначає, що своїми діями ОСОБА_2 не заподіяла шкоди державі, а тому, на її думку, правопорушення в силу ст.22 КУпАП є малозначним. Окрім того, адвокат Борисова І.М. вважає, що судом невірно визначено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн., тоді як санкція зазначеної статті передбачала накладення штрафу у розмірі від 10 до 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Одночасно апелянт заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилається на те, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до суду із заявами про надання їй копії оскаржуваної постанови, але суд копію постанови вчасно не надав, що завадило їй належним чином скласти апеляційну скаргу, а тому вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Борисової І.М., які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддею повно і всебічно встановлені всі обставини адміністративного правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

З огляду на матеріали справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки вона, будучи депутатом Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, тобто суб*єктом відповідальності за корупційні правопорушення, визначеним п.п.«б» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», не подала до 01 квітня 2015 року за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов*язання фінансового характеру за 2014 рік, чим порушила вимоги фінансового контролю, передбачені п.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Фактичні обставини скоєння адміністративного правопорушення апелянтом не оспорюються.

Доводи апелянта про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення є неспроможними, оскільки за своїм характером корупційне діяння має підвищену суспільну небезпечність, становить серйозну загрозу основним принципам та цінностям демократичного суспільства, підриває віру громадян до публічної влади, порушує принцип верховенства права. Тому кожен корупційний прояв, незалежно від конкретних обставин, потребує належного державно-правового реагування, яке включає невідворотне притягнення винного до відповідальності, що є одним з основних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції.

Разом з тим, доводи апелянта щодо невірного визначення судом розміру адміністративного стягнення є обґрунтованими. Судом першої інстанції на ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., відповідно до санкції ст.172-6 ч.1 КУпАП в редакції на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення. Натомість, судом не враховані вимоги ч.1 та ч.2 ст.8 КУпАП щодо чинності закону про відповідальність за адміністративні правопорушення у часі, а саме: особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час вчинення правопорушення; закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративне правопорушення, зворотної сили не мають. Санкція ст.172-6 ч.1 КУпАП в редакції на момент вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбачала накладення штрафу від 10 до 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому постанова суду від 28 січня 2016 року підлягає зміні в частині розміру накладеного на ОСОБА_2 штрафу.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, не працює; обставин, які б обтяжували її відповідальність, не встановлено, а також зважаючи на характер вчиненого правопорушення, суд приходить до висновку, що законним та обґрунтованим буде застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Борисової І.М. задовольнити частково.

Постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП змінити в частині розміру накладеного на ОСОБА_2 штрафу, а саме піддати ОСОБА_2 адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. ( сто сімдесят гривень)

В іншій частині постанову судді залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду В.В.Шевченко