СПРАВА № 303/2066/16-П
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області О.М.Куропятник, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. Мукачівська, 76 Мукачівського району Закарпатської області, начальника відділу насіневого контролю та охорони прав на сорти рослин Управління контролю якості насіння та садивного матеріалу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області, громадянина України,

за ст. 172-5 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії № 9М від 31 березня 2016 року, ОСОБА_1, працюючи на посаді начальника відділу насіневого контролю та охорони прав на сорти рослин Управління контролю якості насіння та садивного матеріалу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області, будучи державним службовцем 10 рангу 5 категорії та відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції", будучи суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, порушив встановлені ст.23 Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закону) обмеження щодо одержання подарунків, а саме:10.03.2016 року близько 13 год. в своєму службовому кабінеті, який знаходиться в м.Мукачево, вул.Недцеї, 2а, отримав у подарунок у вигляді грошових коштів в сумі 410 грн. від ОСОБА_2, у зв'язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-5 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та просив закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення прокурора, ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_3, свідка ОСОБА_2, заслухавши аудіо запис та оглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи, суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, слідчий з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 при винесенні 30 березня 2016 року постанови про закриття кримінального провадження, зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що в діях начальника відділу насіневого контролю та охорони прав на сорти рослин Управління контролю якості насіння та садивного матеріалу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення ч.3 ст.368 КК України, однак відповідно до ст.11 КК України, через його малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло істотної шкоди фізичній особі, суспільству або державі, що суперечить одне одному.

Ч.3 ст.368 КК України, ознаки якої було встановлено при здійсненні досудового розслідування, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Дана постанова не оскаржувалася ОСОБА_1 та його захисником в порядку, передбаченому ст.ст. 303, 304 КПК України, а тому, оскільки суд не вправі при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності надавати оцінку діям слідчого в кримінальному провадженні, судом розуміється зміст, встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим в адміністративному протоколі про адміністративне правопорушення серії № 9М від 31 березня 2016 року, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, зазначено, що останній, діючи умисно, переслідуючи особисті інтереси, отримавши подарунок у вигляді грошових коштів в сумі 410 гривень, порушив встановлені законом обмеження щодо подарунків, визначені ст.23 Закону України "Про запобігання корупції", чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-5 КУпАП.

Так, відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.172-5 КУпАП України передбачає відповідальність за вчинення корупційного правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу з безальтернативною конфіскацією дарунка, суд вважає за необхідне розглядати цю справу про адміністративне правопорушення з суворим дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні "Варенцов проти України" від 11 квітня 2013 року, гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювально на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією. Говорячи про "закон", стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін "закон" у його "сутнісному" значенні, а не у формальному. Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, "закон" - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін "закон" несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йде мова. Більш того, закон відповідатиме вимозі"передбачуваності", навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки до яких може призвести ця дія.

Стаття 368 КК України передбачає кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Класифікуючий склад, передбачений частиною третьої цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, й саме цей склад злочину було інкриміновано ОСОБА_1.

Статтею 172-5 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків.

Статтею 23 Закону України "Про запобігання корупції" встановлено обмеження щодо одержання подарунків.

Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.23 Закону України "Про запобігання корупції" особам, зазначеним у пунктах 1. 2 частини першої статті 3 цього закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб:1)у зв'язку із здійсненням такими особами діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Закон України "Про запобігання корупції" розмежовує поняття неправомірна вигода, якою є грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав, та "подарунок" - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги нематеріальні активи, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової.

Конвенцією ООН проти корупції (ч.4 ст.7) встановлюється необхідність створення, підтримки й зміцнення систем, які сприяють прозорості і запобігають виникненню конфлікту інтересів. Одним із ефективних інструментів запобігання виникненню конфлікту інтересів є й обмеження щодо одержання подарунків - грошових коштів або іншого майна, переваг, пільг, послуг, нематеріальних активів , які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової.

Лінгвістично визначення "подарунок"- це річ, яку дарувальник за власним бажанням безкоштовно віддає у володінні іншої особи, з метою задовольнити її вподобання. Слово "подарунок" за смисловим значенням подібний з такими поняттями як "дар" та пожертва", і передбачає безоплатність характеру відносин, які склалися між дарувальником та обдарованим, що додатково стверджується диспозицією частини другої ст.717 ЦК України, про те, що не є договором дарування угода, за якою в обдарованого виникає будь-який обов'язок щодо дарувальника.

Із змісту фабули справи вбачається, що кошти в сумі 410 гривень ОСОБА_1 отримано від громадянина ОСОБА_2 за отримання пяти довідок про якість насіння, а також ще одну про якість кукурудзяного насіння, хоча таку не замовляв, що автоматично виключає безоплатність одержаних коштів.

Водночас, якщо подарунок є неправомірною вигодою і особа, зазначена у п.3 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», одержала його для себе чи третьої особи за вчинення дії чи бездіяльності в інтересах того, хто порушує чи надає цей подарунок, чи в інтересах третьої особи з використанням наданих їй повноважень, свого становища або у зв'язку з її діяльністю на користь роботодавця, її діяння є протиправним відповідно до ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», і статей 354 та 368-3 КК України.

Таким чином, винесення постанови про закриття кримінального провадження відповідно до ст.11 КК України через його малозначність, що є суб'єктивною категорією, однак за наявності в діях ОСОБА_1 складу кримінального провадження, передбаченого частиною третьою ст.368 КК України, виключає можливість притягнення останнього за ті ж дії до адміністративної відповідальності за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків.

Згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 30 березня 2016 відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, мотивуються малозначністю відповідно до ст.11 КК України. Увказаній постанові слідчого йде мова лише про отримання ОСОБА_1 410 грн., як неправомірної вигоди, а не подарунка. Про те, що вказані 410 грн., отриманих ОСОБА_1, є подарунком, вказується лише в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим вказаний протокол складений, виходячи із рішення слідчого, прийнятого в постанові про закриття кримінального провадження, і в ньому мали б наводитися ті ж самі доводи, що викладені в постанові слідчого. Тому слід зробити висновок про те, що достатніх даних про отримання ОСОБА_1 410 грн. в якості подарунка, не надано.

В ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" окремо визначається терміни "неправомірна вигода" та "подарунок". Виходячи із змісту цих роз'яснень, це різні терміни, а не одне і те саме, а тому слід відрізняти поняття "подарунка" та отримання «неправомірної вигоди".

Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведені обставини суддя прийшов до висновку, що справа про вчинення ОСОБА_1 корупційного діяння підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КУпАП, що відповідає положенням ст.284 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247 п.1, 221, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 172-5 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Грошові кошти в сумі 410 (чотириста десять) грн., які вилучені під час огляду місця події 10 березня 2016 року та визнані 12 березня 2016 року речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000043 від 10.03.2016 року - повернути ОСОБА_2.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня винесення постанови через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Мукачівського О.М.Куропятник

міськрайонного суду