Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/89/16
Єдиний унікальний № 320/807/16-п Головуючий в 1-й інстанції - Кучеренко Н.В.
Категорія - ст. 172-4 ч. 1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Гончар О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гончар О.С., за участю прокурора Макаєва О.О., особи, щодо якої закрито провадження у справі - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Макаєва О.О. на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року відносно ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року провадження у справі про адміністративне корупційне діяння, передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП відносно:

ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Вашківці Важницького району Чернівецької області, який працює у відділі прикордонної служби «Мелітополь-Залізничний» інспектором прикордонної служби 3 категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Мелітополь-Залізничний» 1 категорії, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року).

Згідно зі змістом судового рішення 01 квітня 2014 року молодший сержант ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією на підставі Указу Виконуючого обов'язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Молодший сержант ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією на різних посадах Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби, тобто згідно з підпунктом «г» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» останній у визначений період був суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, як військова посадова особа Державної прикордонного Служби України.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 16, 58, 59, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про державну службу», молодший сержант ОСОБА_2 на той час був військовою посадовою особою Державної прикордонної служби - державним службовцем, який займається професійною діяльністю по практичному виконанню завдань і функцій держави, та відповідно до наведених норм законодавства, зобов'язаний бути зразком неухильного виконання вимог Конституції України, Законів України, наказів та розпоряджень, а також Статутів Збройних Сил України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. При цьому, військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення у розмірах, стимулюючих заінтересованість громадян у військовій службі.

Незважаючи на викладене, всупереч наведеним вимогам законодавства, достовірно знаючи про встановлену законодавством заборону щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю, ОСОБА_2, вчинив порушення встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю за наступних обставин.

10 квітня 2014 року наказом начальника 8 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України молодшого сержанта ОСОБА_2 було призначено інспектором прикордонної служби 3 категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Мелітополь-Залізничний» 1 категорії. Даний відділ прикордонної служби дислокується у м. Мелітополь Запорізької області.

При цьому, згідно Постанови № 15 від 06 травня 2014 року голови окружної виборчої комісії (далі ОВК) територіального виборчого округу № 81, вказаний військовослужбовець, офіційно 25-26 травня 2014 року залучався до складу ОВК з позачергових виборів Президента України на ДВК № 230751 (м. Мелітополь), за що офіційно отримав заробітну плату у розмірі 279 грн. 44 коп.

Здійснення ОСОБА_2 вищевказаної оплачуваної діяльності не віднесено до викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту.

Отже, ОСОБА_2, будучи військовою посадовою особою Державної прикордонної служби, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в період з 25 по 26 травня 2014 року залучався до складу ОВК з позачергових виборів Президента України на ДВК № 230751 (м. Мелітополь), за що офіційно отримав заробітну плату у розмірі 279 грн. 44 коп.

За наслідками розгляду справи суддя дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного корупційного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, але закрив провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент її розгляду, передбачених статтею 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року) строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі заступник військового прокурора Запорізького гарнізону Макаєв О.О. посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови через порушення суддею вимог ст. 245 КУпАП, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року) та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста двадцяти п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суддя виклавши у мотивувальній частині постанови висновки щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного корупційного діяння, водночас не послався на це у резолютивній частині постанови.

Крім того, закриваючи провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП строків, безпідставно застосував ці норми в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року, оскільки не врахував, що положення ст. 8 КУпАП про зворотну силу закону розповсюджуються лише на адміністративні правопорушення та відповідальність за їх вчинення, а не на строки накладення стягнення. А тому вважає, що в даному випадку підлягали застосуванню положення ч. 3 ст. 8 та ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 198-VII від 12.02.2015 року), за яких строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 не сплив.

Між тим, зазначає, що Законом № 1700 -VII від 14.10.2014 року було посилено адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, а тому враховуючи, що ОСОБА_2 вчинено корупційне діяння з 25 по 26 травня 2014 року та положення ст. 8 КУпАП, вважає, що останнього необхідно визнати винним у вчиненні цього правопорушення в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року, який передбачав більш м'яку відповідальність та діяв під час вчинення ОСОБА_2 зазначеного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та особу, щодо якої закрито провадження у справі, про залишення оскаржуваного судового рішення без змін, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, зокрема підтверджується: протоколом про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, поясненнями правопорушника, запитом до Азово-Черноморського РУ ДПС України, витягами з наказів, копіями посадових інструкцій, відомістю про доведення основних вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», відповідями з трудового архіву виконкому Мелітопольської міської ради та Державного архіву Запорізької області, копією військового квитка ОСОБА_2, витягами з наказів щодо призначення на посади ОСОБА_2, постановою окружної виборчої комісії територіального виборчого округу № 81 від 06 травня 2014 року та відомістю на виплату грошей.

Висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП належним чином вмотивовані і не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування суддею норм закону та безпідставного закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2, у зв'язку із закінченням, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року) строків накладення адміністративного стягнення, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» № 3207-VI від 07.04.2011 року, зокрема частина 3 статті 38 КУпАП була викладена в такій редакції: «Адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» № 198-VIII від 12.02.2015 року, частина третя статті 38 КУпАП викладена в новій редакції, а саме: «Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушення, передбаченого статтею 164-14 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення». Цим Законом зазначено, що він набирає чинності з дня його опублікування (опубліковано у Голосі України від 04.03.2015 року), крім положень…якими змінена редакція частини третьої статті 38 КУпАП, які набирають чинності з дня введення в дію Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про запобігання корупції» № 1700 -VII від 14.10.2014 року (опубліковано у «Голосі України» від 25.10. 2014 року) цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 26.10.2014 року), та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності (з 26.04.2015 року).

Тобто, дія нової редакції частини третьої статті 38 КУпАП (№ 198-VIII від 12.02.2015 року), якою зазначено, що: «Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушення, передбаченого статтею 164-14 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення» починається з 26.04.2015 року.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи з положень статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тобто, з огляду на аналіз цих норм, адміністративне стягнення - це складова адміністративної відповідальності (наслідок) за вчинене особою адміністративне правопорушення. А строк накладення адміністративного стягнення ці перебіг певного часу, в рамках якого особу може бути піддано адміністративній відповідальності.

Виходячи з матеріалів справи, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією з 25 по 26 травня 2014 року, з приводу чого 03 лютого 2016 року стосовно нього було складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, до вступу в дію 26.04.2015 року нової редакції частини третьої статті 38 КУпАП (Закон № 198-VIII від 12.02.2015 року), якою збільшено строк, в рамках якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення.

А тому висновок судді про необхідність застосування норми, визначеної у ч. 3 ст. 38 КУпАП саме в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року, оскільки вона діяли на час вчинення ОСОБА_2 правопорушення, та є більш м'якою від норми, що діє на даний час, є правильним.

З огляду на вказане посилання прокурора щодо неправильного тлумачення судом положень ст. 8 КУпАП та розповсюдження дії цих норм щодо зворотної сили закону лише щодо адміністративного правопорушення та відповідальності за його вчинення, а не на строки накладення адміністративного стягнення, є помилковими.

Не заслуговують на увагу і доводи прокурора щодо відсутності посилання в резолютивній частині постанови, якою закрито провадження у справі, на винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, оскільки вони суперечать вимогам ст. 284 КУПАП стосовно видів постанов, які можуть бути прийняті у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначене, постанова судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Макаєва О.О. залишити без задоволення, а постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року відносно ОСОБА_2, без змін.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області О.С. Гончар