Справа № 485/2146/14-п 18.03.2016 18.03.2016 18.03.2016
Номер провадження: 33/784/34/16
Провадження: № 33/784/34/16 Суддя суду першої інстанції: Устіченко К.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Маркова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді - Маркової Т.О.

за участю секретаря - Георгици Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Богородицьке Снігурівського району Миколаївської області,

визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) грн..

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови суду першої інстанції 17 жовтня 2014 року близько 20.00 години ОСОБА_2 на перехресті вул. Леніна - вул. Інгулецька в м. Снігурівка Миколаївської області в порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України керував автомобілем марки «Рено-9» з державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити оскільки, що факти, на які суд посилається як на підставу притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають дійсності.

Апелянт підтверджує, що дійсно 17 жовтня 2014 року близько 20.00 години на перехресті вулиць Леніна та Інгулецька в м. Снігурівка Миколаївської області під час керування автомобілем марки «Рено-9» з державним номерним знаком НОМЕР_1 його зупинив старший інспектор ВДАІ Снігурівського РВ УМВС України в Миколаївській області майор міліції ОСОБА_3 і запропонував пройти тест на алкоголь.

При цьому, вказує, що погодився на пропозицію інспектора ДАІ, адже алкогольні напої не вживає взагалі, крім того, на той час проходив курс інтенсивної терапії після операції (діагноз «ВЧМТ, забій головного мозку...»), що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги від 03 липня 2014 року № 16877.

На думку ОСОБА_2 той факт, що на момент зупинки працівником ДАІ він перебував у хворобливому стані, на підставі ст. 17 КУпАП виключає адміністративну відповідальність.

Апелянт стверджує, що жодних свідків під час складання протоколу не було, а експертиза на наявність алкоголю в крові не проводилась.

Звертає увагу суду, що згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, зважаючи на те, що днем вчинення правопорушення є 17 жовтня 2014 року, оскаржувана постанова винесена поза межами строку давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважної причини, а саме через те, що копію постанови він отримав електронною поштою 18 лютого 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався та в повному обсязі, з'ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 17 жовтня 2014 року цього дня о 20.00 годині в м. Снігурівка на перехресті вул. Леніна з вул. Інгулецька ОСОБА_2 керував автомобілем «Рено-9» д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився з використанням алкотестеру «Драгер» прилад № ARBL 0959. В протоколі ОСОБА_2, надаючи пояснення по суті правопорушення, власноруч зазначив, що випив 50 гр. горілки та керував автомобілем, продував алкотестер, чого не заперечував і в апеляційному суді (а.с. 2).

Відповідно до матеріалів справи зауваження щодо неправильності даних, викладених в протоколі, під час його складання від ОСОБА_2 не надходили.

Проходження ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп'яніння підтверджується роздруківкою тестування приладом «Alcotest 6810 Draeger AG» від 17 жовтня 2014 року № 1994, відповідно до якої ОСОБА_2 о 20.11 годині в м. Снігурівка Миколаївської області на вул. Леніна продув аналізатор парів спирту. Вміст алкоголю в крові ОСОБА_2 становив 1,45 ‰ (а.с. 3).

Згідно поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 17 жовтня 2014 року в їх присутності водій автомобіля «Рено-9» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 на пропозицію інспектора ДАІ продув алкотестер «Драгер ARBL 0959», підтвердили показання приладу 1,45 %, відчували від ОСОБА_2 різкий запах алкоголю (а.с. 4,5).

Вищенаведеним спростовуються твердження апелянта про відсутність свідків проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду, що спростовує твердження апелянта про непричетність до скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином, твердження апелянта про те, що постанова суду прийнята з грубим порушенням діючого законодавства, а її зміст не відповідає обставинам справи, в ході апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і твердження апелянта про те, що 17.10.2014 року він не вживав алкоголь, у зв'язку з тим, що з 22.06. по 03.07.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу ВЧМТ, перелому своду черепа праворуч, забою головного мозку, епідуральної гематоми, оскільки це не спростовує самих обставин правопорушення.

Що стосується твердження апелянта про сплив строку накладення адміністративного стягнення, то воно не ґрунтується на законі, оскільки згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративне правопорушення підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що правопорушення ОСОБА_2 вчинив 17 жовтня 2014 року, а стягнення накладено 10 січня 2015 року, тобто в межах строку накладення адміністративного стягнення

З урахуванням вищенаведеного, підстав для скасування або зміни постанови суду, про що просить апелянт, не вбачається.

Оскільки апелянтом ОСОБА_2 строк оскарження постанови, встановлений ст. 289 КУпАП (зі змінами від 14.07.2015 р.) не порушено, апеляційний суд не вирішував питання щодо його поновлення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2015 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області Т.О. Маркова