Справа № 359/2539/16-п
Провадження № 3/359/570/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 р. суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. Гончаров О.М., за участі захисника ОСОБА_1, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від ОКПП "Київ" ДПС України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, співвласник компанії «Супернова» м. Київ, проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2

за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП України, -

в с т а н о в и в :

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності, 19 березня 2016 року, приблизно о 20 год. 10 хв., в пункті пропуску через державний кордон України, а саме в пункті пропуску аеропорту «Бориспіль» на напрямку «Відліт», під час оформлення пасажирів рейсу «Київ-Париж», ОСОБА_2 пред'явила паспортному контролю закордонний паспорт гр. ОСОБА_3 LV 4598651. Після того, як в паспорті ОСОБА_2 була проставлена відмітка про завершення процедури проходження контролю та надання дозволу на виїзд за межі території України, ОСОБА_2 була затримана співробітниками паспортного контролю. Згодом щодо Заявника було складено Протокол про адміністративне правопорушення ОКПП «Київ» ЧЦП № 134480 від 19.03.2016 р., за змістом якого ОСОБА_2 було звинувачено у спробі здійснення незаконного перетину державного кордону України без відповідних документів, чим було вчинено правопорушення за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Зважаючи, що ОСОБА_2 не володіє в достатньому обсязі українською мовою, вона скористалась наданим їй правом користуватись послугами перекладача при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення. Так, зокрема, як вбачається зі змісту письмових пояснень ОСОБА_2 від 19.03.2016 р., остання пояснила, що вважає паспорт гр. ОСОБА_3 LV 4598651, який надавала при проходженні паспортного кордону, законним, оскільки він виданий державними структурами вказаної держави. Більше того, ОСОБА_2 надавала усні пояснення, згідно яких зазначала, що вказаний документ неодноразово перевірявся при її поїздках до інших країн світу, проте жодного разу не було висунуто будь-яких претензій щодо його форми та змісту.

На розгляд справи ОСОБА_2 до суду не з;явилася, про слухання справи сповіщена належним чином.

Дослідивши надані матеріали справи, заслухавши доводи захисника ОСОБА_1, який просить закрити справу за відсутність складу адміністративного правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім.;я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості необхідні для вирішення справи.

Частина 1 ст. 204-1 ч.І КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Як було зазначено вище, підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є, начебто, здійснення нею спроби незаконного перетину Державного кордону України без відповідних документів. Саме відсутність відповідних документів, як підстава для відмови у перетині державного кордону України та адміністративного затримання зазначена у наступних документах:

Протоколі про адміністративне правопорушення ОКПП «Київ» ЧЦП № 134480 від 19.03.2016 р., згідно якого зазначено: «19.03.2016р. о 20 год. 13 хв. здійснила спробу незаконного перетину Державного кордону України без відповідних документів ...»;

Протоколі про адміністративне затримання від 19.03.2016 р. у якому зазначається: «19.03.2016 р. о 20 год. 13 хв. здійснила спробу незаконного перетину Державного кордону України без відповідних документів ...»;

Рапорті інспектора ПС 1-ої категорії впс «Бориспіль-2» (ЗОД) ст. прапорщика ОСОБА_4 від 19.03.2016 р. відповідно до якого вказано: «Близько 20 год. 13 хв. під час оформлення пасажирів рейсу № 129 «Київ-Париж» мені на паспортний контроль було пред'явлено закордонний паспорт громадянина ОСОБА_3 серії LV № 4598651 на ім'я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, в ході перевірки якого було виявлено факт спроби здійснення перетину Державного кордону України без відповідних документів...»;

Рапорті Начальника впс «Бориспіль-2» (ЗОД) майора ОСОБА_5 від 19.03.2016 р., в якому встановлено: «близько 20 год. 13 хв. 19.03.2016р. мені надійшла доповідь старшого прапорщика ОСОБА_4 про те, що під час оформлення пасажирів рейсу № 129 «Київ-Париж» йому на паспортний контроль було пред'явлено закордонний паспорт громадянина ОСОБА_3 серії LV № 4598651 на імя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, в ході перевірки якого було виявлено факт спроби здійснення перетину Державного кордону України без відповідних документів...».

Як зазначалось вище по тексту, частина 1 ст. 204-1 ч.І КУпАП передбачає відповідальність за перетин або спробу перетину державного кордону України наступним чином:

А) поза пунктами пропуску через державний кордон України;

Б) в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;

В) в пунктах пропуску через державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості про особу;

Г) в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.

Отже, виходячи зі змісту документів, складених при оформленні адміністративного правопорушення, єдиною підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, на переконання співробітників паспортного контролю, є спроба ОСОБА_2 перетину Державного кордону України без відповідних документів. Проте, вказане не відповідає дійсності виходячи з наступного.

Диспозиція норми, передбаченої ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність особи, яка, окрім іншого, здійснює перетин державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Іншими словами, винна особа може бути притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП лише в тому випадку, якщо нею НЕ будуть подані належні документи (тобто за фактом відсутності документів).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом. Випадки, за яких іноземцю може бути відмовлено у праві виїзду з території України встановлені ч. 2 та ч. З ст. 22 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі за текстом - Закон). Жодна з перелічених у ч.ч. 2, 3 ст. 22 Закону підстав для відмови у виїзді з України не мала місця щодо ОСОБА_2

Статтею 15 Закону встановлено, що в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється - для іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання.

Згідно пункту 16 ст. 1 Закону, паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в'їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

З огляду на вищевказані норми документом, що посвідчує право ОСОБА_2 на виїзд з території України на територію інших країн - є закордонний паспорт громадянина ОСОБА_3 серії ЬУ № 4598651. Вказаний документ був пред'явлений співробітникам аеропорту «Бориспіль» при проходженні ОСОБА_2 процедури паспортного контролю. Зазначений документ є дійсним, не скасований та не анульований компетентними органами у встановленому порядку, строк дії паспорту не закінчився.

Відтак твердження співробітників паспортного контролю про ненадання ОСОБА_2 відповідних документів не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджені жодними належними доказами.

Крім того, вважаємо за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. З ЗУ «Про прикордонний контроль» встановлено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Отже вищенаведеними нормами передбачено, що як в'їзд на територію України так і виїзд з України можливий лише за дійсними паспортними документами. Встановлення або спростування наявності підстав для перетину державного кордону України здійснюється відповідальними особами Державної прикордонної служби України.

Як підтверджується відповідною відміткою (штампом) зробленою від 17.03.2016 р. паспорт ОСОБА_2 перевірявся співробітниками прикордонного контролю при в'їзді нею на територію України. При цьому жодних зауважень щодо форми та змісту вказаного паспорту не було. Відтак, органами прикордонного контролю було підтверджено законність вказаного документу та відповідність його форми та змісту встановленим вимогам, а також достатність вказаного документу для проходження прикордонного контролю.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз даної норми, дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він криє в собі:

а) об'єкт;

б) об'єктивну сторону;

в) суб'єкт;

г) суб'єктивну сторону.

Відповідно до Протоколу ОСОБА_2 притягують до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 204-1 КУпАП. Диспозиція якої закріплює, незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України полягає у наступному:

«Перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади».

Системний аналіз даної норми дозволяє прийти до висновку, що:

об'єктом даного правопорушення є встановлений порядок перетинання державного кордону, відноситься до так званих «формальних» складів, які не вимагають наявності «шкоди», як обов'язкового елементу адміністративного правопорушення;

об'єктивна сторона характеризується діями вичерпним перелік дій, а саме:

перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;

перетинання або спроба перетинання в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;

перетинання або спроба перетинання в пунктах пропуску через державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості про особу;

перетинання або спроба перетинання в пунктах пропуску через державний кордон України чи без дозволу відповідних органів влади.

Як доведено вище ОСОБА_2 не було вчинено жодної із переліченої вище дії.

Суб'єктом може виступати фізична особа; суб'єктивна сторона даного проступку характеризується лише умисною формою вини.

Згідно приписів ст. 10 КУпАП «Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків». Як було зазначено вище, ОСОБА_2 користувалася зазначеним паспортним документом і раніше, про що свідчать відмітки на сторінках паспорту. Зазначене дає підставі стверджувати, що в діях ОСОБА_2 немає умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого приписами ст. 204-1 КУпАП. Крім того, додатковим елементом суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення є мотив і мета поведінки правопорушника. Як було доведено вище, в діях ОСОБА_2 немає також мотиву і мети.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Таким чином в діях ОСОБА_2Е відсутні такі елементи складу адміністративного правопорушення як об'єктивна сторона та суб'єктивна сторона, як наслідок, і не було порушення правил перетинання державного кордону України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 247 КУпАП «провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 9, 245, 247, 256, 280, 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п;ятою статті 7 КУпАП, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред;явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя : О.М.Гончаров