Справа №: 486/215/16-п Провадження № 3/486/69/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О. І.

при секретарі Архіповій К.В.

за участю Головного державного інспектора Управління Держпраці у

Миколаївській області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління Держпраці у Миколаївській області відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б/р Шкільний, 6/97,

за ч.1 ст. 41 КУпАП ,

В С Т А Н О В И В:

Визначення судді було здійснено автоматизованою системою документообігу за принципом вирогідності відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02. 2016 року.

Головуючим суддею у справі визначено суддю Савіна О.І., вище зазначена справа призначена до розгляду на 10-00 год., 24.03.2016 року.

22.03.2016 року, до суду ОСОБА_2 надана заява про відвід головуючого у справі, мотивація якої акцентується на раніше заявлених самовідводах участі в розгляді справ суддею Савіним О.І., що стосується осіб , які за законом є близькими родичами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вислухавши думку інспектора праці з мотивів заявленого відводу головуючому у справі, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, але частково, виходячи з наступного.

Дійсно, між головуючим та ОСОБА_2 існують відносини, які мають елементи конфліктності, що виникли за час перебування останнього на посаді Южноукраїнського міського голови, та розгляду справ, де однією із сторін був ОСОБА_2, які можуть стати предметом виникнення обставин, що викликають сумнів у неупередженості судді.

Заявлення самовідводу в розгляді справ, де стороною є ОСОБА_2 або його близьке оточення, з боку головуючого є системним та направлене для уникнення будь-яких підозр збоку останнього в неупередженності судді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року) у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 року ті інші, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

Суд (судді) зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Відповідно до ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків".

Виходячи із положень ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд має завжди бути «встановлений Законом». Це формулювання засвідчує принцип Верховенства права, притаманний цій системі Конвенції та її протоколів. Вислів «встановлений Законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справі «Булуй проти Австрії» від 22.02.1996 року та інші.

Термін «Закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей щодо відводу суддів (рішення у справі «Коєм та інші проти Бельгії».

У відповідності до Міжнародної Конвенції з прав людини про захист прав та основоположних свобод , передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає також самовідводу, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Самовідвід повинен бути вмотивованим і заявленим до початку зясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Будь-яких зясувань обставин та перевірка їх доказами суддею, судом не відбувалось,а тому враховуючи вище викладене, головуючий у справі вважає за необхідне заявлення самовідводу в розгляді даної справи, за мотивами викладеними вище.

Виходячи з положень Європейського суду з прав людини, йдеться про субєктивний підхід, для того, щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці, зокрема, суд не повинен субєктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання бо особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, але доки не буде доведено протилежне, а також слід застосовувати обєктивний підхід, метою якого є пересвідчення надання судом необхідних гарантій незалежності та обєктивної безсторонності.

Що стосується самої заяви ОСОБА_2, про відвід судді Савіна .О.І., то слід зазначити, що остання не відповідає нормам Закону, які регламентують відвід за правилами КУпАП. В заяві ОСОБА_2 посилається на Кодекс Адміністративного судочинства України, норми за даними обставинами не розповсюджуються на Кодекс України про адміністративні правопорушення, а тому посилання ОСОБА_2, на відповідні статті щодо відводу судді, є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та положення про автоматизавану систему документообігу суду, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про відвід в розгляді справи про адміністративне правопорушенн за ч.1 ст. 41 Куп АП, задовольнити частково.

Заявити самовідвід у розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КУпАП, відносно ОСОБА_2.

Вище зазначену справу звернути до апарату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для визначення автоматизованою системою документообігу суду судді для розгляду справи.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_4