Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/52/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Кучеренко О. П.
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Яковлева С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Кіровоградської області Яковлєва С.В.,

із секретарем Пилипенко К.К., за участю прокурора прокуратури Кіровоградської області Сідорова В.А. та особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді адміністративну справу за апеляцією начальника Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Дульдієра Ю.С. на постанову судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2016 року, стосовно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Перчунове, Добровелтчківського району, Кіровоградської області, українки, громадянки України, освіта середня, працює секретарем Братолюбівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, депутат Братолюбівської сільської ради сьомого скликання, проживає АДРЕСА_1,

про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2016 року провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ч.2 ст.172-7 КУпАП, закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляції на згадану постанову начальник Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Дульдієр Ю.С. просить постанову районного суду стосовно ОСОБА_5 скасувати постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти стягнення у межах санкції даної статті.

Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду є незаконною, оскільки винесена з порушенням вимог КУпАП. Крім того зазначає, що ОСОБА_5 являючись депутатом Братолюбівської сільської ради Добровеличківського району, згідно рішення №1 від 03.11.2015 року «Про визнання повноважень Новообраного складу депутатів сільської ради», брала участь у голосуванні за обрання її на посаду секретаря Братолюбівської сільської ради Добровеличківського району сьомого скликання, а також брала участь у голосуванні за свою кандидатуру на посаду секретаря виконавчого комітету згаданої сільської ради (рішення №5 від 03.11.2015 року «Про обрання секретаря сільської ради» та рішення №7 від 03.11.2015 року «Про кількісний склад виконавчого комітету сільської ради та затвердження персонального складу». Так, перед головуванням за свою кандидатуру ОСОБА_5 про наявність у неї конфлікту інтересів не повідомляла, від участі у голосуванні не відмовлялась, заходи щодо врегулювання конфлікту інтересів не вжила.

Крім того, районним судом не взято до уваги, що посада секретаря сільської ради є оплачуваною та передбачає отримання грошової винагороди у вигляді заробітної плати самою ОСОБА_5, а тому приймаючи участь у голосуванні за свою кандидатуру на посаду секретаря сільської ради та секретаря виконавчого комітет, в діях останньої наявний реальний конфлікт інтересів між її приватним інтересом у вигляді отримання нею грошової винагороди (заробітної плати), престижу у вигляді зайняття посади в органах місцевого самоврядування та її представницькими повноваженнями як депутата сільської ради.

Заслухавши прокурора, який підтримав свої апеляційні вимоги і просив їх задовольнити, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, яка просила постанову суду залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляції вважаю, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст.ст.252,280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вимоги при розгляді даної справи судом 1 інстанції виконанні в повному обсязі.

Згідно ст.1 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» під конфліктом інтересів розуміється суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

При розгляді зазначеної категорії справ про адміністративні правопорушення, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

За змістом ст.172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Згідно зі ст..10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання депутатів районної ради до голосування за рішення на його користь в матеріалах справи відсутні. Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_5 складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно до диспозиції ч.1 ч.2 статті 172-7 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Під реальним конфліктом інтересів, відповідно до примітки 2 ст. 172-7 КУпАП, слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до ст.35 ЗУ "Про запобігання корупції" правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря може вноситись на розгляд ради не менше як половиною депутатів від загального складу відповідної ради.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням першої сесії Братолюбівської сільської ради 7 скликання від 03.11.2015 року затверджена інформація голови Братолюбівської сільської виборчої комісії про підсумки головування та встановлені результати місцевих виборів 25.10.2015 року депутатів Братолюбівської сільської ради та Братолюбівського сільського голови, відповідно до якої ОСОБА_5 зареєстрована обраною депутатом згаданої сільської ради на шостому одномандатному виборчому округу. На першій сесії Братолюбівської сільської ради 7 скликання 03.11.2015 року були присутні 12 депутатів. З протоколу сесії зазначеної вище сільської ради, п'ятим питанням на сесії вирішувалось питання обрання секретаря сільської ради, за підсумками таємного голосування(за -11; проти-1; утрималися-0) на посаду секретаря обрано ОСОБА_5, яка також брала участь у головуванні.

Таким чином, зазначені в протоколі дані узгоджуються з поясненнями ОСОБА_5 як в районному суді так і в апеляційній інстанції.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що приймаючи участь у голосуванні щодо вирішення питання про обрання її секретарем сільської ради, ОСОБА_5 діяла не особисто, а рішення приймалось колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії сільської ради, із дотриманням передбаченої законом процедури.

Проводячи аналіз матеріалів адміністративного правопорушення вважаю, що районний суд прийшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_5 відсутня наявність конфлікту інтересів, та умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, відсутні відомості та докази, які б достовірно свідчили про наявність у ОСОБА_5 . особистих інтересів чи обставин, що можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання нею своїх посадових обов'язків, що свідчать про те, що вона не вчинила дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції про закриття провадження по справі є законною та обґрунтованою, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному ч.2 ст.294 КУпАП (в редакції Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Прокурора як суб'єкта оскарження було виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), які набрали чинності 26.10.2014.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП.

В частині посилання прокурора на ст.250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, апеляційний суд вважає зауважити, що Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

З огляду на загальні засади судочинства, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Зокрема, така позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06).

Керуючись Законом України ст.1 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» , ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7, ст.247, ч.1 ст.172-7, 284, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Дульдієра Ю.С. залишити без задоволення, а постанову судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2016 року, стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ч.2 ст.172-7 КУпАП - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області Яковлєва С.В.