АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/151/2016 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, 14 листопада 2015 року о 00.30 год. ОСОБА_4 керував автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ревуцького, 13 в м. Києві з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5А ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить замінити захід стягнення на штраф у розмірі, встановленому на розсуд суду.

Вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, є не обґрунтованою та формальною, адміністративне стягнення, якому його було піддано, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а не, наприклад, штрафу.

ОСОБА_4 зазначає, що автомобіль використовується ним у робочих цілях, тому що він є фізичною особою - підприємцем і позбавлення права керувати ним ставить його та осіб, про яких він піклується, у дуже скрутне становище, він не має можливості іншого способу заробітку для існування. На його утриманні є непрацездатна бабуся ОСОБА_5, яка є дитиною війни, та його батько ОСОБА_6, який хворий на глаукому. У зв'язку з позбавленням його права керування, він не зможе заробляти гроші та в достатньої мірі піклуватися про батька та бабусю.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями правопорушника, свідків та ніким не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_4 врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Призначене ОСОБА_4 стягнення не являється найсуворішим стягненням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає вимогам закону, тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що автомобіль використовується ним у робочих цілях, і позбавлення права керувати ним ставить його та осіб, про яких він піклується, у дуже скрутне становище, оскільки він не має можливості іншого способу заробітку, не є переконливими та не підтверджені належними доказами, оскільки згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних особі та фізичних осіб - підприємців основним видом економічної діяльності ОСОБА_4 є рекламні агентства. Також, згідно пояснень ОСОБА_4 при апеляційному розгляді справи особа, з якою він має займатись підприємницькою діяльністю, має право керувати транспортними засобами.

Крім того, позбавлення права керувати транспортними засобами є тимчасовою мірою відповідальності за вчинення правопорушення, призначеною на певний строк, і не перешкоджає ОСОБА_4 користуватись автомобілем в установленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни постанови суду першої інстанції, оскільки вони були враховані судом при ухваленні постанови про накладення стягнення.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський