Справа № 603/170/16-п
Провадження № 3/603/44/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2016 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши матеріали, що надійшли від Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, не одруженого, до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за ч. 1 ст. 173-2, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

24.03.2016 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи в домогосподарстві де проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, вчинив насильство в сімї психологічного характеру по відношенню до своєї сестри ОСОБА_2, з якою проживає в даному домогосподарстві, що виражалось в нецензурній лайці, погрожуванні їй фізичною розправою та вимогою покинути будинок, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_2 була заподіяна шкода психічному здоровю.

Окрім цього, 24.03.2016 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_1 вчиняючи насильство в сімї психологічного характеру за місцем свого проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 вчинив злісну непокору законній вимозі працівників поліції при виконанні ними службових обовязків, які намагалися припинити адмінправопорушення й заспокоїти ОСОБА_1, що виражалось в нецензурній лайці до працівників поліції, шарпанні їх за формений одяг та погрозах звільненню їх з роботи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, й надав пояснення що відповідали суті правопорушень викладених у адміністративних протоколах.

Окрім визнання в судовому засіданні своєї вини, вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративних правопорушень також підтверджуються наступними доказами:

Як зазначила у своїх поясненнях потерпіла ОСОБА_2, що ОСОБА_1 є її братом і проживає разом з нею та іншими членами сімї в будинку за адресою: вул.Добровідка 27 м.Монастириська Тернопільської області. 24.03.2016 року близько 11 год. 00 хв. її брат ОСОБА_1 прийшов додому в стані алкогольного спяніння та почав виражатись в її адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та виганяв її та інших членів сімї з будинку. В даний скандал втрутився її чоловік ОСОБА_3, який намагався його заспокоїти, проте її брат на зауваження чоловіка ніяк не реагував і почав його ображати різними нецензурними словами та виганяти з будинку, намагався вчинити з ним бійку. Після чого, чоловік викликав по телефону працівників поліції.

Після приїзду працівників поліції її брат ОСОБА_1 почав вести себе ще агресивніше, ображаючи навіть працівників поліції. На зауваження працівників поліції припинити протиправні дії не реагував, а навпаки, кричав до них, виражався в їх адресу нецензурними словами, погрожував їм звільненням з роботи та шарпав за одяг, після чого працівники поліції змушені були застосувати до нього спецзасоби для супроводу в службовий автомобіль.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні звинувачення у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП по відношенню до його дружини ОСОБА_2, та працівників поліції підтримав повністю та надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_2

Також вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень підтверджується даними письмових пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

А також даними встановленими в протоколі серії ТЕ №005319 про адміністративне правопорушення від 25.03.2016 року, складеного інспектором Монастириського відділення поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_7; даними встановленими в протоколі серії ТЕ №005320 про адміністративне правопорушення від 25.03.2016 року, складеного старшим інспектором Монастириського відділення поліції ГУНП в Тернопільській області майором поліції ОСОБА_8; відеозаписом, наданим працівниками поліції оглянутому в судовому засіданні.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суб'єктом цього адміністративного правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру саме до одного із членів своєї сім'ї, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» визначено, що:

насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю;

психологічне насильство в сім'ї (саме такий вид насильства в сім'ї, інкримінований ОСОБА_1М.) - насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю;

члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 і проживає в житловому будинку по вул.Добровідка 27 м.Монастириська Тернопільської області разом з нею та членами своєї сімї: ОСОБА_3 чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дитиною ОСОБА_2, що в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувалось.

Дії ОСОБА_1 по відношенню до одного з членів своєї сімї, а саме, до своєї сестри ОСОБА_2, носять психологічний характер так як пов'язані з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ та погроз без завдання будь-якого фізичного болю потерпілій проте завдаючи її здоровю психологічної шкоди.

В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання що дії ОСОБА_1 інспектором поліції правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - умисне вчинення насильства в сімї психологічного характеру.

Також, суд враховує, що старшим інспектором поліції правильно було кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

Згідно ст.ст. 1, 2 Розділу 1 Загальних положень Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку завданням якої є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до п. 18 ст. 23 Розділу ІV вищевказаного закону поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів для запобігання та припинення насильства в сімї.

Верховний Суд України в Постанові №8 від 26.09.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» з подальшими змінами розяснив, що за змістом ст. 185 названого Кодексу злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Саме на це тлумачення посилається Конституційний Суд України у своєму Рішенні №10-рп/2011 від 11.10.2011 року.

Щодо злісної непокори законній вимозі поліцейського суд зазначає, що злісною непокорою в даній справі є невиконання ОСОБА_1 вимог поліцейських припинити протиправні дії по відношенню до ОСОБА_2 та членів сімї із застосуванням нецензурної лайки, погроз на адресу поліцейських.

За даних обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення насильства в сімї психологічного характеру та ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

З огляду на зазначене суд не бере до уваги, доводи викладені адвокатом щодо відсутності складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП в діях ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Більш серйознішим правопорушенням з числа вчинених є правопорушення за яке передбачено більш суворе стягнення, а тому в порівнянні між санкціями ч. 1 ст. 173-2 та ст. 185 КУпАП стягнення повинно бути накладено за ст. 185 КУпАП, оскільки більш суворе стягнення передбачено у санкції саме цієї статті.

Згідно з ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд, керуючись ст. 33 КУпАП, приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, а також враховуючи думку потерпілої, яка просила накласти стягнення на розсуд суду, беручи до уваги помякшуючі правопорушення обставини, до яких суд відносить - розкаяння у вчиненому, позитивна характеристика за місцем проживання (ч. 2 ст. 34 КУпАП) (а.с.12), дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ст. 185 КУпАП у виді штрафу в максимальному його розмірі, що є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, ч. 1 ст. 173-2, 185 ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 та ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті пятдесят пять) грн. 00 коп. штрафу в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках передбачених КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_9