Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/39/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бурко Р. В.
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Кабанова В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016

Суддя апеляційного суду Кіровоградської області Кабанова В.В., за участі прокурора Сідорова В.А., представника - адвоката Коротича В.А., розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської місцевої прокуратури М.Соломонова на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2016 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, відносно

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, голови Кіровоградської районної ради Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

За скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 12-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень - закрито.

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2016 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_5 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

В обґрунтування постанови зазначено, що матеріали справи не містять і прокурором не представлено будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо ОСОБА_5 шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у нього особистого корисливого інтересу.

Доводи прокурора, що ОСОБА_5 не повідомив колегіальний орган про наявність конфлікту інтересів та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, спростовуються узгодженими між собою показаннями як самого ОСОБА_5 так і свідків, допитаних в суді - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили, що ОСОБА_5 заявляв про наявність у нього конфлікту інтересів при розгляді питання порядку денного про умови оплати праці голові ради та рішення по цьому питання не приймав, а саме не голосував за питання, зазначене в порядку денному для розгляду 27.11.2015 року під № 13.

Депутати Кіровоградської районної ради приймаючи участь у розгляді питань порядку денного 27.11.2015 року були заздалегідь обізнані про порядок денний другого засідання першої сесії сьомого скликання Кіровоградської районної ради, зокрема про винесене на порядок денний сесії питання про умови оплати праці голови районної ради, а саме ще 06.11.2015 року, за запропонований перелік питань та його включення до порядку денного сесії проголосувало 32 особи. (а.с.23-28). Жодних зауважень чи претензій у присутніх з даного приводу не виникало.

Об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання ОСОБА_5 депутатів Кіровоградської районної ради до голосування за рішення на його користь в матеріалах справи відсутні.

Крім того, у даній справі не доведено, що колегіальні рішення, які були прийняті на другому пленарному засіданні першої сесії Кіровоградської районної ради сьомого скликання від 27.11.2015 р., в тому числі і рішення № 13, в голосуванні за які брав участь і ОСОБА_5 - є незаконними та у зв'язку з їх прийняттям у ОСОБА_5 був реальний конфлікт інтересів, поняття якого визначено ст.1 ЗУ від 14.10.2014 №1700-VII "Про запобігання корупції".

При винесенні постанови суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять і прокурором не представлено будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_5 та його службовими повноваженнями, як голови ради, в момент прийняття рішення про умови оплати праці голови районної ради, та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось.

На дану постанову прокурором заступником керівника Кіровоградської місцевої прокуратури М.Соломонов подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні адміністративних корупційних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-7 КУпАП, та з урахуванням ст. 36 КУпАП накласти стягнення у межах санкції ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність реального конфлікту інтересів в діях ОСОБА_5 та відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень у протоколі другого пленарного засідання від 27.11.2015 року відсутні будь-які відомості про надходження від голови районної ради ОСОБА_5 заяви про конфлікт інтересів, що свідчить про відсутність самостійного публічного оголошення про конфлікт інтересів голови районної ради ОСОБА_5 на сесії районної ради при прийнятті рішення № 13 від 27.10.2015 року.

Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, проте суд їхні покази чомусь сприйняв критично. Крім того, суд першої інстанції безпідставно посилається на ст. 35 ЗУ «Про державну службу», відповідно до якої державним службовцям передбачено при наданні щорічної відпустки виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Так, голова районної ради, за посадою не є державним службовцем, а є посадовою особою місцевого самоврядування і питання його оплати праці визначаються ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Постановою КМУ № 268 від 09.03.2006 року.

Розглянувши матеріали справи заслухавши доводи прокурора, представника адмінправопорушника - захисника Коротича В.А., який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, вважаю, що підстав для задоволення апеляції відсутні виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.252,280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вимоги при розгляді даної справи судом 1 інстанції виконанні в повному обсязі.

Згідно ст.1 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» під конфліктом інтересів розуміється суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

При розгляді зазначеної категорії справ про адміністративні правопорушення, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

За змістом ст.172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода, яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Згідно зі ст..10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання депутатів районної ради до голосування за рішення на його користь в матеріалах справи відсутні. Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_5 складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи.

Згідно ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено адміністративну відповідальність за вчиненні дій при прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Під реальним конфліктом інтересів, відповідно до примітки 2 ст. 172-7 КУпАП, слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до ст.35 ЗУ "Про запобігання корупції" правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Проводячи аналіз матеріалів адміністративного правопорушення вважаю, що районний суд прийшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_5 відсутня наявність конфлікту інтересів, та умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, відсутні відомості та докази, які б достовірно свідчили про наявність у ОСОБА_5 особистих інтересів чи обставин, що можуть призвести до невиконання чи неналежного виконання нею своїх посадових обов'язків, що свідчать про те, що вона не вчинила дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції про закриття провадження по справі є законною та обґрунтованою, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному ч.2 ст.294 КУпАП (в редакції Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року), яка є спеціальною нормою і згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Наведений перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Прокурора як суб'єкта оскарження було виключено із зазначеного переліку шляхом внесення змін у ч.2 ст.294 КУпАП Законом України № 1697-VII від 14.10.2014 (підпункт 2 пункту 5 розділу ХІІ), які набрали чинності 26.10.2014.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП.

Посилання прокурора на ст.250 КУпАП як на правову підставу звернення з апеляційною скаргою, апеляційний суд вважає зауважити, що Ухвалою Конституційного Суду України № 49-у/2015 від 8 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв'язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, якою наголошено на тому, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення «Щокін проти України»).

Керуючись Законом України ст.1 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» , ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7, ст.247, ч.1 ст.172-7, 284, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської місцевої прокуратури М.Соломонова на постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2016 року про закриття адміністративного провадження стосовно ОСОБА_5 за ч.1,2 ст.172-7 КпАПУ- без змін.

Постанова є остаточною, та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області В.В.Кабанова