АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/8877/15-п
Номер провадження №33/791/65/2016 Головуючий в І інстанції Мусулєвський Я.А.
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

18 березня 2016 року суддя судової палати по розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, з участю її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року, якою відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Херсону, приватного підприємця,

адміністративну справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АП2 №221620 від 31 жовтня 2015 року, ОСОБА_4 31 жовтня 2015 року, керуючи транспортним засобом легковим автомобілем Дайхатсу, державний номер НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Соборній у м. Херсоні, в одному напрямку з транспортним засобом легковим автомобілем АУДІ, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, виїхав на зустрічну смугу, в районі будинку №4, при виконанні зазначеним автомобілем АУДІ під керуванням ОСОБА_2 лівого повороту, чим допустив зіткнення з цим автомобілем АУДІ. Своїми діями, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 порушив вимоги п.11.4 Правил дорожнього руху України, що і стало, на думку посадових осіб, що складали зазначений протокол, причиною зіткнення транспортних засобів. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

В діях ОСОБА_4, на думку автора протоколу про адміністративне правопорушення, вбачалось адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, про що й було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, порушення п. 11.4 ПДР України у діях ОСОБА_4 та закрив провадження у справі.

Не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, а тому, просить зазначену постанову скасувати та визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому вона посилається на те, що згідно п.11.1 ПДР України кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними. Посилаючись на зазначені вимоги, апелянт робить висновок, що ОСОБА_4, керуючи автомобілем Дейхатсу, мав можливість, рухаючись в одному напрямку з нею, здійснити випередження з правої сторони, враховуючи те, що, як вона зазначає, за 60 метрів до здійснення повороту до будинку №4 по зазначеній вулиці, подала сигнал повороту, а водій ОСОБА_4 на автомобілі Дейхатсу, не подаючи ніяких сигналів пішов на випередження зліва, чим скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

Також в апеляції зазначається, що відповідно до п. 12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Крім цього, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 відповідно до п. 14.2 ПДР України повинен був переконатися у тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду нього, а саме вона - ОСОБА_2 на автомобілі АУДІ, не подавала сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, а смуга, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів.

Враховуючи такі доводи, апелянт просить постанову районного суду скасувати, визнати вину ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху, тобто у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка посилаючись на вищезазначені доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки не вбачають будь-яких порушень в діях ОСОБА_4, а зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недотримання водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху при здійсненні повороту наліво, дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами апеляції, вважаю, що апеляція задоволенню не підлягає з огляду на таке.

По-перше, як зазначається в апеляційній скарзі, згідно п.11.1 ПДР України кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Посилаючись на це, апелянт робить висновок, що ОСОБА_4, керуючи автомобілем Дейхатсу мав можливість, рухаючись в одному напрямку з нею, здійснити випередження з правої сторони. Проте, як вбачається з наведеного пункту правил дорожнього руху, поняття кількості смуг є оціночним, оскільки, як зазначено в п. 11.1 ПДР України, може визначатись самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Виходячи з цього, твердження апелянта, що водій ОСОБА_4 мав можливість здійснити випередження з правої сторони може мати певне підґрунтя, але зазначений пункт не позбавляє його права прийняти інше рішення, а саме, випередити транспортний засіб з іншого боку, що він і намагався зробити.

По-друге, в апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_4 відповідно до п. 14.2 ПДР України повинен був переконатися у тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самі смузі, тобто ОСОБА_2, керуючи автомобілем АУДІ, не подала сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, а смуга, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів. При цьому апелянт стверджує, що зазначений сигнал повороту вона начебто подала за 60 метрів до повороту, але інші безперечні докази, що такий сигнал надавався відсутні.

Та, якщо навіть погодитись із заявою ОСОБА_2 про подання такого сигналу, а саме, про намір здійснити поворот або перестроювання, то необхідно визнати, що ОСОБА_4 бачучи намір ОСОБА_2, умисно виїхав на полосу зустрічного руху, зблизився до інтервалу, коли буде не спроможний запобігти зіткненню та допустив його, що не вкладається в загально визнані норми сприйняття життя.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 скоріше не демонструвала ніяким чином свої наміри про зміну напрямку свого руху, свідчить і те, що згідно досліджених у судовому засіданні протоколу огляду та фотографій місця події чітко вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_6 повністю рухався по зустрічній полосі, в одному напрямку з автомобілем АУДІ, не перешкоджаючи йому, про що свідчать сліди гальмування, які повністю розташовані на полосі руху безпосередньо перед зіткненням, що підтверджує заяву ОСОБА_4 про раптовість дій водія АУДІ, а саме, ОСОБА_2.

По-третє, в апеляції стверджується, що відповідно до п. 12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Ці вимоги апелянт спрямовує на адресу водія ОСОБА_4. Проте, вони цілком стосуються і безпосередньо водія АУДІ - апелянта ОСОБА_2, яка повинна була переконатись у тому, що зміною напрямку руху не створить аварійну ситуацію.

Порушення правил дорожнього руху іншими учасниками руху не є підставою припускати можливість зіткнення тільки на підставі того, що учасник руху виконує правила дорожнього руху, а інший їх порушує. Обов'язок запобігання ДТП лежить на усіх учасниках дорожнього руху, навіть за умови порушення ПДР України одним із учасників руху.

Навіть за умови того, що ОСОБА_4 порушував ПДР України, хоч це і не підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 повинна була переконатись, що її дії не будуть сприяти настанню наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо, як зазначає ОСОБА_2, вона за 60 метрів до здійснення повороту біля будинку №4 по зазначеній вулиці, подала сигнал повороту, то слід зробити висновок, що на протязі такої відстані вона повинна була контролювати дорожню обстановку і уразі уважного ставлення до неї могла і повинна була своїми діями запобігти даного ДТП.

Сумуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_6 та закрив провадження у справі відносно нього.

Крім того, слід зазначити, що в апеляції наводиться розширений перелік пунктів правил дорожнього руху, які на думку ОСОБА_2 були порушені ОСОБА_4, але протокол було складено про порушення ОСОБА_4 п. 11.4 ПДР України. Оскільки під час розгляду справи до суду першої інстанції сторона не зверталась з клопотанням про направлення на доопрацювання протоколу про адміністративне правопорушення, суд цілком обґрунтовано розглянув його у визначених межах, а тому посилання в апеляції на порушення ОСОБА_4 інших пунктів правил дорожнього руху є безпідставним та не може враховуватись апеляційною інстанцією, оскільки буде мати місце вихід за межі обвинувачення, визначеного протоколом про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року, якою визнано відсутнім склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_4 та провадження у справі відносно нього закрито - залишити без задоволення, а зазначену постанову - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко