Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2071/16-п
П О С Т А Н О В А

07.04.2016р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Севастополя, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , проходить військову службу у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 у військовому званні матрос,
адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
03.03.2016р. у відношенні матроса ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, згідно якого останній 29.02.2016р. в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився виконувати вимоги наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2016р. №81 та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2016р. № 93 про прийняття справ та посади інструктора полігону боротьби за живучість.
В судовому засіданні ОСОБА_1 не погодився із обставинами вчиненого правопорушення та пояснив, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2016р. №81 є незаконним, оскільки останній передбачає призначення матроса ОСОБА_1 на посаду інструктора навчального полігону боротьби за живучість, посадові обов`язки якого ніяким чином не пов`язані з його спеціальністю - водолаза-розвідника спеціального призначення. За такого вищенаведений наказ порушує вимоги "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", які передбачають що військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю та набутим досвідом служби. У разі коли є потреба призначити військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Однак, зі слів ОСОБА_1 перепідготовки у його відношенні не було, всі його прохання про переведення на основну або споріднену посаду ігноруються, на даний момент ОСОБА_1 взагалі не задіяний у проходженні військової служби, більше того самого навчального полігону боротьби за живучість взагалі не існує, за такого у відповідності до ст. 60 Конституції України, останній відмовився виконувати завідомо злочинний наказ від 23.02.2016р. №81. У підтвердження своїх слів ОСОБА_1 надав витяг з посадових обов`язків посади інструктора навчального полігону боротьби за живучість, рапорт від 09.03.2016р.; копію відповіді Командувача ВМС Збройних Сил України ОСОБА_4 на звернення ОСОБА_1 від 18.08.2015р.; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 28.07.2015р.; копію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008.
Командир в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , пояснив, що відповідно до Витягу з Наказу командувача ВМС Збройних Сил України ОСОБА_4 від 24.06.2015р. № 53-РС, матроса ОСОБА_1 , інструктора команди спеціальних операцій в/ч НОМЕР_2 ВМС Збройних Сил України увільнено від займаної посади і призначено інструктором навчального полігону боротьби за живучість в/ч НОМЕР_1 ВОС-302119А. Вказаний наказ не викликав сумнівів у своїй законності, тому виконуючи його, ОСОБА_5 в межах своїх повноважень видав наказ №81, яким зобов`язав матроса ОСОБА_1 в термін до 27.02.2016 року прийняти справи та посаду інструктора полігону боротьби за живучість. Даний наказ було доведено до відома матроса ОСОБА_1 , однак останній відмовився від його виконання та посаду не прийняв. За вказаним фактом було проведено службове розслідування та на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани з відрахуванням проценту коштів із заробітної плати. Надалі ОСОБА_1 неодноразово підлягав до відповідальності за відмову від прийняття посади, загалом 7 стягнень, 5 службових розслідувань (з них 3 виконані). У зв`язку з наведеним у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП. З приводу полігону боротьби за живучість, ОСОБА_5 зазначив, що на даний момент фактично полігону не має, однак в 2015 році було внесено зміни до штату, зокрема введено посаду інструктора полігону боротьби за живучість, наразі складено проектно-кошторисну документацію, якою заплановано виділення близько 4 млн. грн. на фінансування та розвиток вказаної інфраструктури. На даний час ті спави, які мав прийняти ОСОБА_1 це вказана документація та будматеріали, що призначені для будівництва фундаменту.
Враховуючи наведені пояснення, проаналізувавши матеріали, додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.
Згідно ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців частиною 1 пунктом 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлюється ряд обов`язків, в тому числі і обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), окрім випадків віддання явно злочинного наказу.
Чинне законодавство України прямо не наводить визначення терміну «явно злочинний наказ», трактування вказаного поняття в кожному випадку є суб`єктивним. Однак ч. 2 ст. 41 Кримінального кодексу України визначає, що наказ або розпорядження буде законним за таких умов: вони мають бути видані відповідною особою в належному порядку в межах її компетенції; наказ чи розпорядження не мають суперечити чинному законодавству та не порушувати конституційних прав і свобод людини та громадянина. Таким чином, недотримання хоча б однієї з наведених умов автоматично тягне за собою незаконність наказу або розпорядження.
Так, виходячи з матеріалів справи та наведених в судовому засіданні пояснень, встановлено, що командиром в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_5 у виконання наказу командувача ВМС Збройних Сил України ОСОБА_4 від 24.06.2015р. № 53-РС, було видано наказ від 23.02.2016р. №81, яким зобов`язано матроса ОСОБА_1 в термін до 27.02.2016 року прийняти справи та посаду інструктора полігону боротьби за живучість. Вказаний наказ був виданий повноважною особою, не суперечив чинному законодавству, та не порушував цілісності суспільних відносин, конституційних прав і свобод фізичних та юридичних осіб, його виконання не сприяло настанню шкідливих наслідків, не мало ознак злочину, а за такого можна стверджувати про його законність.
Однак суб`єктивні висновки та сумніви матроса ОСОБА_1 , який є підлеглим ОСОБА_5 , щодо його відповідності вимогам "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" та те, що він вважає його недоцільним, не спрямованим на підняття боєготовності, призвели до невиконання останнім законного наказу командира в/ч НОМЕР_1 . Факт відмови від виконання наказу самим матросом ОСОБА_1 не оспорюється та підтверджується письмовими доказами по справі:
-протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 172-10 КУпАП від 03.03.2016р.;
-поясненнями до протоколу ОСОБА_1 від 03.03.2016р.;
-витягом з Наказу командувача ВМС Збройних Сил України Гайдук С.А. від 24.06.2015р. № 53-РС;
-копією Наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 23.02.2016р. №81;
-копією Наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 29.02.2016р. № 93;
-копією акту від 01.03.2016р., з якого вбачається, що 29.02.2016р. в присутності заступника командира частини капітана 2 рангу ОСОБА_2 , ТВО начальника відділення особового складу та стройового майора ОСОБА_3 , заступника командира навчальної роти з виховної роботи лейтенанта ОСОБА_6 , головного старшини ст. мічмана ОСОБА_7 , сержанта-інструктора головного корабельного старшини ОСОБА_8 матросу ОСОБА_1 було доведено вимоги командиру в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2016 № 81 та 29.02.2016 №93. Матрос ОСОБА_1 з вимогами наказів ознайомлений, але власний підпис про ознайомлення з вимогами наказів надавати відмовився;
-копією військового квитка серії НОМЕР_3 .
Таким чином, вказані дії матроса ОСОБА_1 охоплюються складом ст. 172-10 КУпАП, а саме: відмова від виконання законних вимог командира (начальника) та його провина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доведена матеріалами справи.
Між тим, при вирішенні питання про накладення на матроса ОСОБА_1 адміністративного стягнення, судом приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 , про те що останній є вузькоспеціалізованим фахівцем (водолазом-розвідником спеціального призначення), його знання високо оцінені як вітчизняними так і міжнародними дипломами та сертифікатами; останній має статус учасника бойових дій при проведенні антитерористичної операції на території тимчасово окупованих Донецької та Луганської областей; має бажання надалі продовжити військову службу у лавах Збройних Сил України; враховується той факт, що переведення ОСОБА_1 на іншу посаду відбулось без його перепідготовки та при цьому матрос ОСОБА_1 неодноразово повідомляв керівництво про доцільність використання його за основною спеціальністю; відмовився від виконання наказу командира ОСОБА_5 виключно помилково вважаючи його незаконним, а також те, що тяжких наслідків від скоєння даного правопорушення не настало, матеріальних збитків не завдано, приходжу до висновку, про можливість не накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, обмежившись при цьому усним зауваженням.
На підставі наведеного, керуючись ст. 22, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП України, -
П О С Т А Н О В И В:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, від адміністративної відповідальності звільнити, обмежившись усним зауваженням.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.