Справа № 464/440/16-п Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 33/783/157/16 Доповідач: Пешков М. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року місто Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати в кримінальних справах Пешкова М.І., з участю правопорушника ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Ганича І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 9 лютого 2016 року,-

встановив:

цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. Також із ОСОБА_2 стягнуто в дохід держави 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 повторно, 09.01.2016 р. о 04.50 год. у м. Львові по вул. Литвиненка, 19, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 "а" Правил дорожнього руху України.

На дану постанову судді ОСОБА_2, була подана апеляційна скарга з доповненнями, в якій він просить суд скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09.02.2016 року про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами та прийняти нову постанову про застосування до нього будь-якого адміністративного стягнення, не пов'язаного з побзавленням його права керування транспортними засобами та вилученням автомобіля.

Апелянт вважає прийняте судом рішення у справі необгрунтованим і незаконним, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при тому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню. Апелянт звертає увагу, що суд не взяв до уваги обставини, малозначність і короткочасність керування ним своїм автомобілем на незначну відстань від дому до стоянки, яке здійснювалось у наступний після Різдва день у ранковий час о 7 год. 05 хв., та відсутність можливості спричинення шкоди перехожим, оскільки в цей час вулиця була повністю безлюдною.

Також ОСОБА_2 зазначає, що суд не врахував відсутність суспільно-шкідливих наслідків, наявність обставин, що пом'якшує його вину, та просить не призначати йому покарання, не пов'язаного з позбавленням його права керування транспортними засобами, оскільки єдиним джерелом його доходів та доходів його сім'ї є його непостійна робота водієм вантажного автомобіля.

Також скаржник вказує на те, що при застосуванні адміністративного стягнення суд не взяв до уваги його матеріальний стан та важкі життєві обставини, що склалися на теперішній час, зокрема те, що на його утриманні знаходяться батьки, які ніде не працюють, і цим позбавив їх останніх засобів для існування.

ОСОБА_2 зазначає, що в порушення вимог ст. 185 КУпАП у встановлений законом 3-денний термін йому не було вручено і не було надіслано постанови про притягення його до відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення. Суд необґрунтовано відмовив та не надав такої постанови і на його заяву не вручив йому копію даної постанови під розписку під час особистого подання заяви до суду та з'ясування дати виготовлення завіреної копії установи, чим унеможли вив її оскарження у встановлений 10-денний термін.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 звертає увагу суду що у першому примірнику протоколу про адміністративне правопорушення наявні виправлення, а саме: внесено завідомо неправдиві, на думку скаржника, відомості шляхом виправлення частини І ст. 130 КУпАП на ч .ІІ цієї ж статті чорнилом темнішим, ніж весь текст протоколу.

Також вказує, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прож. АДРЕСА_2 які зазначені у протоколі як свідки, ані на місці події. ані в момент його затримання чи освідування на стан алкогольного сп'яніння присутні не були. Не були вони допитані також і в суді першої інстанції.

Також стверджує, що суд вийшов за межі своїх повноважень та неправомірно застосував щодо нього покарання, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, тоді як згідно з протоколом №175220 від 09.01.2016 року, йому пред'явлено обвинувачення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі також заявляє клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Заслухавши ОСОБА_2 та його захисника Ганича І.М., які апеляційну скаргу підтримали, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_2. зазначеного у постанові суду адміністративного правопорушення підтверджується перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Правильність такого висновку підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення АП2№175220 від 09.01.2016 року (а.с.1); карткою обліку адміністративного правопорушення від 14.04.2015 року, що ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності 14.04.2015 року за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.8); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.01.2015 року, згідно з яким ступінь сп'яніння гр.. ОСОБА_2 становив 2,11 проміле. (а.с.3); поясненнями самого ОСОБА_2 від 09.01.2016 р., де він визнав та не заперечував факт перебування в стані алкогольного сп'яніння у вказаний час і місці (а.с. 4), поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 5-6)

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що судом невірно кваліфіковано його дії за ч.2 ст. 130 КУпАП, то такі спростовуються матеріалами справи, зокрема уже згаданою вище карткою обліку адміністративного правопорушення від 14.04.2015 року.

За таких обставин усі твердження ОСОБА_2 про безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП апеляційний суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.2 ст. 130 КУпАП є вірною.

При накладенні адміністративного стягнення судом враховано характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2, який не працює, раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

З врахуванням вищевказаних обставин справи вважаю, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 в межах санкції ч.2 ст. 130 КУпАП, в мінімальному його розмірі, відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП і підстав вважати його надто суворим немає.

Законних підстав для скасування чи зміни постанови суду по обставинах, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 9 лютого 2016 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області М.І. Пешков