Номер провадження: 33/785/216/16
Номер справи місцевого суду: 523/1484/16-п
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Балан В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д., за участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року,

встановив:

Зазначеною постановою судді суду першої інстанції, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 14.12.2015 року, близько 11 год. 40 хв. ОСОБА_2, порушивши вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, на вул. Миколаївська дорога в м. Одесі, керуючи автомобілем «Mazda 3» (номерний знак НОМЕР_1), перед початком перестроювання не переконалася, що це не створить перешкод і буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого вчинила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» (номерний знак НОМЕР_2), що призвело до пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначила, що не погоджується з постановою судді, оскільки вважає її необґрунтованою.

ОСОБА_3 стверджує, що вона рухалась у лівій смузі за автомобілем під керуванням ОСОБА_2 і, готуючись до перестроювання у праву смугу, увімкнула відповідний світловий сигнал.

Після цього, ОСОБА_2, не вмикаючи покажчик правого повороту, також почала перестроюватись у праву смугу, не надавши їй перевагу для руху, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів.

Ці обставини підтверджуються відеозаписом, наданим водієм, який рухався позаду них в правій смузі.

За таких обставин вона просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримала доводи своєї апеляційної скарги і просила її задовольнити.

ОСОБА_4 заперечувала проти апеляційної скарги і просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, приходжу до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як видно за матеріалів справи, постанова судді винесена 01.03.2016 року, а апеляційна скарга подана 09.03.2016 року, тобто у передбачений законом строк, тому вона підлягає розгляду.

Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглянувши справу, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що зіткнення автомобілів сталося з вини водія автомобілю «Toyota Corolla» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3, яка, на думку судді, при здійсненні маневру не виконала належним чином вимоги п.п. 10.1, 12.1, 12.3 і 13.1 Правил дорожнього руху.

При цьому, суддя суду першої інстанції, посилаючись на відеозапис події, зазначила у мотивувальній частині постанови, що водій ОСОБА_2, при перестроюванні, не включила світловий покажчик повороту, але виходила з того, що водій ОСОБА_3 не дотрималась безпечної дистанції і не впевнилась в безпечності маневру.

Аналіз приписів п.п. 10.1, 12.1, 12.3 і 13.1 Правил дорожнього руху, на які суддя суду першої інстанції посилається, мотивуючи винуватість у вчиненні ДТП ОСОБА_3, показує наступне:

- пункт 10.1. передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

З відеозапису події, на яку посилається суддя суду першої інстанції видно, що водій ОСОБА_3, перед перестроюванням на праву смугу увімкнула світловий покажчик повороту праворуч і розпочала маневр, а водій ОСОБА_2 у цей час продовжувала рух прямо, не вмикаючи світловий покажчик повороту праворуч. Зіткнення транспортних засобів відбулося у той момент, коли автомобіль «Toyota Corolla» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3 знаходився на правій смузі.

- пункт 12.1 ПДР приписує водіям під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Зазначена норма Правил дорожнього руху не було порушена водіями, оскільки під час розгляду справи, перевищення ними швидкості руху, а також правил перевезення вантажу чи не звичайного стану транспортних засобів, - не встановлено.

- пункт 12.3 ПДР передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Суддя суду першої інстанції безпідставно застосувала зазначену норму Правил дорожнього руху в контексті її порушення водієм ОСОБА_3, оскільки при виконанні маневру водій ОСОБА_3 виконала приписи п.п. «б» п. 9.2 Правил дорожнього руху, жодних перешкод для виконання перестроювання у неї не було, а зіткнення транспортних засобів сталося після того, як водій ОСОБА_2, без подачі відповідного сигналу світловим покажчиком, почала перестроювання у смугу, по якій вже рухався автомобіль «Toyota Corolla» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3

- пункт 13.1 Правил дорожнього руху приписує водіям, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Застосування суддею суду першої інстанції зазначеної норми ПРД для мотивування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні ДТП є недоречним, оскільки водій ОСОБА_3 виконувала перестроювання на праву смугу дороги, яка була вільною від транспортних засобів. До того ж, зіткнення транспортних засобів відбулося не внаслідок недотримання водіями безпечного інтервалу, а внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 приписів п.п. «б» п. 9.2 та п. 10.1 Правил дорожнього руху.

Окрім того, пунктом 1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, виконуючи перестроювання з лівої на праву смугу дороги з дотриманням вимог п.п. «б» п. 9.2 та п. 10.1 Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_3 мала право розраховувати, що водій ОСОБА_2 також буде виконувати приписи цих Правил.

Під час апеляційного розгляду, у присутності обох сторін був повторно досліджений відеозапис події ДТП у режимі пошагового відтворення.

З зазначеного відеозапису очевидно випливає, що першою маневр перестроювання з лівої смуги проїзної частини на праву, почала водій ОСОБА_3

Після того, як вона завершила маневр, водій ОСОБА_2 також почала перестроювання у праву смугу з порушенням приписів п.п. «б» п. 9.2 та п. 10.1 Правил дорожнього руху, що й призвело до зіткнення транспортних засобів.

Таким чином, висновок судді суду першої інстанції про невинуватість водія ОСОБА_2 та винуватість у дорожньо-транспортній пригоді водія ОСОБА_3 є помилковим, оскільки базується на неправильному тлумаченні приписів Правил дорожнього руху і суперечить змісту відеозапису події, на який посилається суддя суду першої інстанції у постанові, як на доказ вини водія ОСОБА_3

Зі схеми місця ДТП також видно, що місце зіткнення автомобілів знаходиться на правій смузі проїзної частини дороги, що свідчить про те, що зіткнення транспортних засобів відбулось після завершення маневру водієм ОСОБА_3

Отже, під час апеляційного розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини:

14.12.2015 року, близько 11 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Mazda 3» (номерний знак НОМЕР_1) на вул. Миколаївська дорога в м. Одесі, порушивши приписи п.п. «б» п. 9.2 та п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком перестроювання з лівої на праву смугу проїзної частини дороги, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого вчинила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_3, яка на той момент часу завершила аналогічний маневр і рухалась по правій смузі, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Окрім викладеного вище, винуватість ОСОБА_2 доведена: змістом протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1); схемою місця ДТП, з якої видно, що зіткнення автомобілів сталося на правій смузі проїзної частини дороги, на якій розташований автомобіль «Toyota Corolla» (номерний знак НОМЕР_2), а автомобіль «Mazda 3» (номерний знак НОМЕР_1) розташований переважно на лівій смузі проїзної частини дороги (а.с. 2).

За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП за кваліфікуючою ознакою: порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

У відповідності до приписів ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Отже, за результатами апеляційного розгляду справи, вважаю, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, оскільки, правильно встановивши фактичні обставини справи, суддя дав їм неправильну правову оцінку і дійшов неправильного висновку по суті справи.

Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Частиною третьою зазначеної норми закону передбачено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Як видно з матеріалів справи, подія ДТП мала місце 14.12.2015 року, а кримінальне провадження не відкривалось і рішення про його закриття не приймалось.

Зазначене адміністративне правопорушення не є триваючим, отже адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, тобто строк для накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП закінчився 12.03.2016 року, а справа надійшла до суду апеляційної інстанції 22.03.2016 року.

Пунктом сьомим ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 293, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року, - скасувати та прийняти нову постанову, якою:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрити у зв'язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області

Балан В.Д.