АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3473/15-п
Провадження № 33/791/62/16
Головуючий в І інстанції Венглєвська Н.Б.
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

16 березня 2016 року суддя судової палати по розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 15 грудня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ташкент, не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік,-

В С Т А Н О В И В:

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 винним у тому, що він 25 жовтня 2015 року, о 16 годині 30 хвилин, на 500 км автодороги Харків Сімферополь, керував транспортним засобом марки Фольксваген Туарег державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Під час проведення огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» № 0538, в крові ОСОБА_2 виявлено 0,35 ‰ алкоголю. Оскільки такими діями він порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, суд визнав його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду першої інстанції, на підставі того, що пропустив встановлений ст. 289 КУпАП строк, у зв'язку з тим, що участь у судовому засіданні не приймав, оскільки належним чином не був повідомлений про дату та час розгляду справи, а про винесену постанову дізнався тільки 19 січня 2016 року від працівників ДАІ, ОСОБА_2 безпосередньо в апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду є незаконною, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням його процесуальних прав на захист, передбачених ст. 268 КУпАП, а також без врахування характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, обставин, що пом'якшують та обтяжують його відповідальність та позбавив його права керування автомобілем, у той час коли внаслідок окупації Криму він змушений з двома дітьми переїхати до Генічеського району, де єдиним джерелом доходу є торгівля на ринку, а тому просить постанову скасувати в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до нього покарання у вигляді адміністративного штрафу. При цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами апеляційної скарги вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки був пропущений ОСОБА_2 з поважних причин, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Будучи затриманим за керування транспортним засобом у нетверезому стані, що знайшло своє повне підтвердження при розгляді справи у суді першої інстанції на підставі досліджених документів, ОСОБА_2 під час складання протоколу, завідомо знаючи про суспільну обстановку навкруги тимчасово окупованої території Крим, повідомив адресу помешкання для спілкування та отримання кореспонденції у Криму, усвідомлюючи, що таке спілкування може стати проблемним. Дотримуючись вимог закону, суд першої інстанції повідомив ОСОБА_2 за адресою, що була ним вказана. Вбачається, що, якби ОСОБА_2 дійсно був зацікавлений у розгляді справи та застосуванні до нього адміністративного штрафу, як просить це у апеляційній скарзі, він міг би вчасно повідомити і адресу в Генічеському районі і номер мобільного телефону, які одразу з'явились, після розгляду справи та спливу термінів притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП. Вважаю, що такі дії ОСОБА_2 з початку були спрямовані на штучне створення умов, які у подальшому могли б сприяти ухиленню від адміністративної відповідальності.

Той факт, який наводить ОСОБА_2, обґрунтовуючи прохання пом'якшити адміністративне стягнення, а саме, окупацію Криму, не надає йому права керувати транспортним засобом у стані сп'яніння. Напроти, це повинно ще більш дисциплінувати водіїв на дорозі.

Також, не можна прийняти до уваги, що торгівля, яка передбачає використання транспортного засобу є єдиним джерелом для існування, оскільки, як зазначає ОСОБА_2 він не працює. Якщо за допомогою автомобіля він скоює інше адміністративне або більш тяжке правопорушення, то суд не може в цьому йому сприяти шляхом повернення права керування автомобілем.

За таких обставин, вважаю що відсутні підстави вважати, що були порушені права ОСОБА_2 при розгляді відносно нього адміністративної справи. Суд першої інстанції з дотриманням усіх вимог закону повно та об'єктивно дослідив обставини справи, проти чого фактично не заперечує ОСОБА_2, оскільки, визнаючи себе винним просить пом'якшити адміністративне покарання та застосувати штраф. Вважаю, що обставини справи та особа правопорушника не дають підстав для цього.

Виходячи з викладеного, вважаю що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 15 грудня 2015 року відносно нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на зазначену постанову - залишити без задоволення, а постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 15 грудня 2015 року - про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко