Справа №461/751/16-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., з участю представника Львівської митниці ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Львівської митниці про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 297421235, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ст.471 Митного Кодексу України,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_2 13.01.2016 року о 02.58 год. повертаючись в Україну з РП через п/п «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці автомобілем марки «Мазда» д.н.з.RP58409, обравши спрощену зону митного контролю намагався перемістити через митний кордон України товар, шляхом недекларування, тобто незаявленням за встановленою формою точних відомостей про товари, що підлягають обовязковому декларуванню, та перевищує неоподатковану норму до переміщення через митний кордон України, а саме 62 кг мяса свиного охолодженого, загальною вартістю 3100,00 гривень.

ОСОБА_2 під час розгляду справи факт правопорушення визнав та додатково пояснив, що не працює, одружений має на утриманні двох малолітніх дітей. Правопорушення вчинено ним під впливом тяжких сімейних обставин, а саме скрутне матеріальне становище, яке виникло внаслідок відсутності роботи, незважаючи на всі вжиті ним заходи для працевлаштування. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Заслухавши думку представника митного органу, пояснення правопорушника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 471 МК України відповідальність настає за порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто наявність під час проведення митного контролю в особи, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через таку зону (коридор), товарів, заборонених або обмежених до переміщення через митний кордон України, або товарів у кількостях, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, а саме обравши спрощену зону митного контролю намагався перемістити через митний кордон України товар, шляхом недекларування та перевищує неоподатковану норму до ввезення на територію України, що стверджується протоколом про порушення митних правил №0090/20909/16 від 13.01.2016р., актом огляду транспортного засобу.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

За правилами ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Так, приймаючи рішення по справі, суд враховує правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Росії» (09.06.2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Крім того, суд приймає до уваги правові позиції висловлені у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

В рішенні ЄСПЛ по справі Ісмаїлов проти Російської Федерації (06.11.2008 року) міститься посилання на статтю 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, згідно якої, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Вирішуючи питання призначення виду стягнення за порушення митних правил, з урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також зважаючи на вид та розмір, передбаченого покарання, матеріальне становище ОСОБА_2, мету призначення покарання та співрозмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, тобто принципу розумності призначення покарання, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 слід звільнити від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі слід закрити, а товар, що був предметом правопорушення слід конфіскувати в дохід держави.

Керуючись ст.22 КупАП, ст.ст.458, 459, 461, 472, 486, 527, 528 МК України, суд

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ст.471 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.471 МК України закрити.

Вилучені, згідно протоколу №0090/20909/16 від 13.01.2016р. - 62 кг мяса свиного охолодженого конфіскувати в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена та на неї прокурором може бути внесено подання упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.