Справа № 525/98/16-п
Провадження №3/525/44/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2016 року Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши матеріал, який надійшов від Великобагачанського ВП ГУ НП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2

Великобагачанського району Полтавської області, не

працюючого,ідентифікаційний номер суду невідомий, до

адміністративної відповідальності на протязі року не

притягувався, -

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

14 січня 2016 року близько 22 год. 30 хв. в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1 з вираженими ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю із рота, нестійка хода, нескладна мова, почервоніння обличчя), пройти тест на алкоголь через алкотестер 6810 відмовився. Також ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння, отже, ОСОБА_1 порушив п. 2.5, п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні 11.02.2016 року особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав повністю і в своїх письмових поясненнях суду вказав про те, що 14.01.2016 року у вечірній час він зі своїм товаришем ОСОБА_2 відпочивали в кафе «Алеко», що розташоване в с. Білоцерківка Великобагачанського району на автодорозі Київ-Харків та вживали спиртне. Коли вони вийшли на подвіря з кафе, то зустріли невідомого чоловіка, який приїхав до кафе на автомобілі ВАЗ-2101 зеленого кольору, з яким вони познайомилися і той запропонував їм поїхати десь ще відпочити. Незнайомий чоловік сів за кермо автомобіля, він сів на переднє пасажирське сидіння, а його товариш ОСОБА_2 сів ззаду і коли вони почали відїжджати від кафе, за ними почали їхати працівники ДАІ. Незнайомий, який був за кермом, не реагував на сигнали про зупинку і почав їхати на луки по сніговій дорозі. Серед луків незнайомий, який був за кермом, зупинив автомобіль, вибіг з салону автомобіля і втік у невідомому напрямку, а працівники ДАІ попросили його та ОСОБА_2 вийти з автомобіля. Після цього було складено протокол про адміністративне правопорушення на нього в присутності свідків, яких зупинили на автодорозі Київ-Харків, хоча він не керував автомобілем, незнайомого хлопця, що був за кермом автомобіля і який втік, він більше ніколи не бачив.

В судове засідання 07.04.2016 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не зявився, він належним чином судовою повісткою, яку потримав особисто, сповіщений про день і час розгляду справи (а.с.28), причин неявки суду не повідомив.

Не дивлячись на невизнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 14.01.2016 року серія АП2 №165255, де зазначені обставини вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та вказано, що 14.01.2016 року о 22 год. 30 хв. в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1 з вираженими ознаками алкогольного спяніння, пройти тест на алкоголь через алкотестер 6810 відмовився, також відмовився від проходження медичного огляду; при цьому, у цьому протоколі вказані виявлені ознаки спяніння водія: запах алкоголю із рота, нестійка хода, нескладна мова, почервоніння обличчя; також, в даному протоколі вказані свідки зазначених обставин та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та від тесту на алкоголь на алкотестері ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а сам вказаний протокол підписаний уповноваженою особою (працівником поліцейського взводу роти ДПС) та даними свідками без будь-яких застережень чи зауважень (а.с.а.с.1-2); письмовими поясненнями громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.01.2016 року про те, що в їх присутності водій ОСОБА_1 14.01.2016 року близько 23 години на 282 км автодороги Київ-Харків відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння за допомогою газоаналізатора алкотестера 6810№0450, а також відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан спяніння (а.с.а.с.3-4); даними довідки про результати перевірки особи щодо наявності посвідчення водія на право керування транспортними засобами, з якої вбачається, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно бази даних підсистеми «Пошук ПВ» НАІС ДДАІ МВС України, не має права на керування транспортними засобами даної категорії (а.с.5); показаннями свідка - працівника поліцейського взводу роти ДПС ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5, який зазначив про те, що 14.01.2016 року він працював разом із поліцейським взводу роти ДПС ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 і о 22 год. 30 хв. в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області вони виявили автомобіль НОМЕР_1, який не зупинявся на вимогу працівників поліції. Наздогнавши цей автомобіль та на вимогу зупинитись, автомобіль заїхав на луг і рухався по розчищеній сніговій дорозі, з автомобіля через задні двері вискочив гр. ОСОБА_1 (як потім зясувалося) та почав тікати. Він наздогнав дану особу і провів його до автомобіля; при цьому, він особисто бачив, що в салоні автомобіля НОМЕР_2 було лише двоє чоловіків - водій ОСОБА_1, який втік і якого він наздогнав, а також пасажир, який знаходився в стані алкогольного спяніння на задньому пасажирському сидінні і не виходив з автомобіля; вказав, що коли він наздогнав водія ОСОБА_1, той мав явні ознаки алкогольного спяніння запах алкоголю з ротової порожнини, нестійку ходу та почервоніння обличчя, при цьому, ОСОБА_1 в присутності понятих відмовився від продуття алкотестера та від проходження медичного огляду, тому відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (даний свідок надав диск з відеозаписом руху автомобіля НОМЕР_2); оглянутим в судовому засіданні 30.03.2016 року диском з відеозаписом руху ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_3, де з відеозапису вбачається, що попереду патрульного автомобіля НОМЕР_4 зеленого кольору, який не зупиняється на вимогу працівників поліції; цей автомобіль рухається по прогорнутій від снігу сніговій дорозі на лузі, під час різкої зупинки цього автомобіля відчинилися задні праві двері і з салону автомобіля з задньої правої сторони вибіг чоловік худорлявої статури і почав тікати, а працівник поліції побіг за ним, при цьому, більше з салону автомобіля НОМЕР_2 ніхто не виходив, ліві передні двері (водійські) не відчинялися і звідти ніхто не вибігав і не виходив, так само ніхто не виходив з правого переднього пасажирського сидіння та з задньої лівої частини даного автомобіля, біля автомобіля будь-які особи не стояли.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Другим реченням цієї статті визначено засоби, якими встановлюються ці дані, що можуть бути доказами по справі.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи безпосередньо, у тісному взаємозвязку з письмовими документами по даній адміністративній справі показання свідка працівника поліцейського взводу роти ДПС ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5, суд прийшов до висновку, що його показання щодо керування водієм ОСОБА_1 14.01.2016 року о 22 год. 30 хв. год. в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, відмови водія від проходження тесту на алкоголь та від проходження медичного огляду, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП узгоджуються в повному обсязі між собою, не суперечать встановленим часу, даті та місцю вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім цього, ці його показання узгоджуються з письмовими пояснення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.01.2016 року про те, що в їх присутності близько 23 год. 14.01.2016 року гр. ОСОБА_1 відмовився пройти тест на алкоголь через алкотестер та відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння.

При цьому, хоч працівник поліцейського взводу роти ДПС ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 є особою, яка була в складі патрульного поліцейського екіпажу 14.01.2016 року, однак суд приймає до уваги його показання, оскільки ця службова особа безпосередньо не складала адміністративний протокол 14.01.2016 року відносно ОСОБА_1, при цьому, в судовому засіданні ОСОБА_5 був допитаний в якості свідка і належним чином попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань та за відмову від дачі показань як свідок, а його показання щодо обставин вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП узгоджуються в своїй сукупності з дослідженими письмовими матеріалами справи, а також оглянутим відеозаписом події від 14.01.2016 року з участю автомобіля НОМЕР_2.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_2 про обставини події 14.01.2016 року, оскільки він перебуває в дружніх відносинах з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1; крім цього, показання цього свідка про перебування ОСОБА_7 на передньому пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ-2101, про те, що за кермом цього автомобіля був невідомий йому чоловік, який нібито втік, про те, що після зупинення автомобіля ВАЗ, коли він прокинувся (так як був в стані алкогольного спяніння і «дрімав») обоє передні двері були відкриті і що він не бачив, щоб через заднє пасажирське сидіння (через задні двері) хтось вилазив із салону ззаду, в своїй сукупності спростовуються як показаннями свідка ОСОБА_5, так і оглянутим відеозаписом з участю автомобіля НОМЕР_2, з якого чітко вбачається, що під час різкої зупинки цього автомобіля відчинилися саме задні праві двері і з салону автомобіля з задньої правої сторони саме через ці двері вибіг чоловік худорлявої статури і почав тікати, а працівник поліції побіг за ним, отже, знаходячись позаду, ОСОБА_2 не міг не бачити, що біля нього особа покидає салон автомобіля через задні праві двері; при цьому, як вбачається з відеозапису, інші двері автомобіля є закритими, більше з салону автомобіля НОМЕР_2 ніхто не виходив, ліві передні двері (водійські) не відчинялися і звідти ніхто не вибігав і не виходив, так само ніхто не виходив з правого переднього пасажирського сидіння та з задньої лівої частини даного автомобіля (тобто всі ці двері, крім задньої правої, були закриті), біля автомобіля будь-які особи не знаходились.

В сукупності досліджених доказів у справі, посилання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на те, що він не перебував за кермом автомобіля НОМЕР_2 (а за кермом перебував невідомий йому громадянин, якого він більше не бачив) суд оцінює як спосіб захисту і намагання у такий спосіб уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. При цьому, ОСОБА_1 в присутності понятих відмовився від проходження тесту на алкоголь на алкотестері та від проходження медичного огляду у встановленому порядку. Посилання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 на ту обставину, що протокол відносно нього від 14.01.2016 року за ч.1 ст.130 КУпАП складений безпідставно, виходячи з сукупності досліджених та встановлених судом обставин справи, у їх взаємозвязку, не заслуговують на увагу, оскільки дані, що викладені у протоколі стосуються вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке мало місце 14.01.2016 року і стосується саме правопорушення у сфері транспорту, а обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №165255, знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового розгляду вказаного адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

За загальними правилами ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Також, приймаючи рішення щодо накладення стягнення на особу, суд враховує наступне. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням суті та характеру вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері транспорту, того, що раніше він до адміністративної відповідальності не притягувався, має молодий вік, не працює, не має посвідчення водія відповідної категорії, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують його відповідальність, з метою запобіганню вчинення ним нових правопорушень, суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у виді штрафу, що передбачений санкцією ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, суд враховує, що згідно юридичної структури видів адміністративних стягнень, передбачених ст.24 КУпАП, штраф є одним із найменш суворіших видів адміністративних стягнень, що передбачені як даною статтею КУпАП, так і безпосередньо санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення. Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення в сумі 275 грн. 60 коп. належить стягнути з ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст.9,23,24,27,33,40-1,ч.1 ст.130, ст.ст.251,252,280,283,284,289,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Полтавської області через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя