Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/143/2016
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця АР Крим, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суд стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Як встановлено постановою судді, 20 листопада 2015 року о 22 год. 20 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по Дніпровській набережній, 13Б в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» становить 1.04%, порушивши при цьому п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року в частині накладеного адміністративного стягнення та застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, а також прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, навівши зміст ч. 1 ст. 130 та ст.ст. 33, 34 КУпАП, скаржник вважає, що накладене на нього адміністративне стягнення не є спів мірним із вчиненим правопорушенням, є занадто суворим та таким, що не відповідає вчиненому правопорушенню, оскільки судом не враховано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності й застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а не карою.

Накладаючи стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог КУпАП цей вид стягнення застосовується за грубе та систематичне порушення порядку користування цим правом, чого по справі встановлено не було, а правопорушення жодних негативних наслідків не потягло.

Як вважає скаржник, перебуваючи за кермом автомобіля він не був п'яним, адекватно поводив себе під час керування автомобілем та спілкування із представником поліції, а результат тесту є наслідком випитого ним в обід келиху вина.

Крім того, на думку ОСОБА_2, суд не врахував обставину, що пом'якшує відповідальність, а саме його щире каяття у вчиненому, дані про нього, як особу правопорушника, зокрема те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню доньку, працює водієм, а отже водійське посвідчення і транспортний засіб необхідні йому для виконання трудових обов'язків та є єдиним джерелом заробляння коштів.

Заслухавши пояснення особи притягнутої до адміністративної відповідальності на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, за результатами розгляду адміністративної справи суддя, на підставі наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, сам порушник не заперечує встановлених судом обставин та своєї вини у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції не має правових підстав для перегляду судового рішення в цій частині.

Разом з тим, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, не в повній мірі дотримався вимог ст. 33 цього Кодексу, яка встановлює загальні правила накладення стягнення за адміністративні правопорушення, а саме не встановив та не дослідив з достатньою повнотою даних про особу порушника, про ступінь його вини та наявність обставин, що пом'якшують відповідальність, внаслідок чого не взяв до уваги обставини, які могли істотно вплинути на висновки суду при вирішення питання про обрання виду та розміру адміністративного стягнення.

Зокрема, суддя хоча і послався у своїй постанові на відсутність обставин, що обтяжують відповідальність та те, що ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні правопорушення, проте своє рішення про накладення на порушника адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік належним чином не мотивував, оскільки в оскаржуваній постанові взагалі не наведено будь-яких мотивів щодо накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тим більше, що санкцією вказаного закону передбачені також і інші види адміністративного стягнення, у тому числі штраф.

Крім цього, поза увагою суду залишились вимоги ч. 2 ст. 30 КУпАП, яка передбачає, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами на строк до трьох років застосовується лише за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Між тим, в матеріалах адміністративної справи щодо ОСОБА_2 відсутні, а постанові судді не наведені будь-які дані, які б свідчили про те, що допущене ним порушення під час керування транспортним засобом було грубим або повторним.

Так само залишились поза увагою суду і інші обставини, на які звертається увага в апеляційній скарзі ОСОБА_2, які могли та повинні бути врахованими при накладенні адміністративного стягнення.

За таких обставин, приймаючи до уваги характер і обставини вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, дані про особу порушника, про які останній повідомив у своїй скарзі, в тому числі те, що він працює водієм та позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується наданою суду характеристикою, ступінь його вини, майновий стан, а також наявність обставин, які пом'якшують його відповідальність, зокрема щире розкаяння винного та відсутність обставин, які її обтяжують, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість пом'якшення накладеного на ОСОБА_2 стягнення в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме застосувати до нього штраф у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв'язку з цим, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 рокузміні в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 рокупро притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладеного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п'ять тисяч сто) грн.

В решті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Леонтюк Л.К.