Справа № 750/832/16-п Головуючий у 1 інстанції Розинко В. М.
Провадження № 33/795/56/2016
Категорія - ст.130ч.1КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року місто Чернігів

апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Козака В.І.,

за участю

особи, притягнутої до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп.

Як встановив суд, 16.01.2016 року о 22.30 год. ОСОБА_1 в м. Чернігові по вул. Червоногвардійська, 25 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення та призначити більш м'який вид адміністративного стягнення ніж позбавлення права керування транспортним засобом.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що перебування його в стані алкогольного сп'яніння не підтверджується ніякими доказами. Матеріали справи оформленні з істотними порушеннями: безпідставне зупинення його транспортного засобу, в протоколі про адміністративне правопорушення його дружину не вказано як свідка та не було відібрано в неї пояснення, а також не роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Обираючи вид стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не в повній мірі врахував його майновий стан, те, що на даний час не має постійного місця роботи, тимчасові заробітки здебільшого полягають в керуванні транспортним засобом, який він бере у батька. На даний час вони очікують на появу другої дитини, що в подальшому зумовить додаткові витрати, а наявність водійського посвідчення дозволяє йому заробляти грошові кошти на життя та розраховувати на отримання постійної роботи, яка буде вимагати керування автомобілем, а позбавлення такого права ставить його сім'ю в скрутне матеріальне становище.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції особа притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, не заперечуючи при цьому факту відмови від виконання вимоги працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, тим самим вважав що мав право так вчинити. Показав, що взяв автомобіль свого батька, оскільки мав необхідність відвезти в лікарню вагітну дружину в зв'язку з погіршенням її самопочуття. Оскільки їх зупинили працівники поліції дружина розхвилювалась і попросила поїхати додому, що вони і зробили. Його не відстороняли від керування автомобілем, бо він зразу ж поїхав додому, а розписку підписав не читаючи повіривши працівникам поліції на слово, що це повідомлення до суду.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено, що відповідальність настає як за керування особою у стані сп'яніння, так і за її відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

Під час перегляду справи було встановлено, що фактично мала місце відмова особи від проходження огляду на стан сп'яніння, при обставинах викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.01.2016 року №142906 та рапорті інспектора ДАІ, що підтверджується поясненнями двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які в наданих ними поясненнях від 16.01.2016 року вказали, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 4, 7).

Щодо доводів апелянта у частині того, що місцевим судом під час розгляду справи залишено поза увагою істотні порушення норм процесуального права щодо оформлення матеріалів справи і застосування заходів забезпечення провадження, то вони не можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни постанови, оскільки усі необхідні кваліфікуючі ознаки даного правопорушення знайшли своє підтвердження, будучи доведеними наявними у справі доказами.

Переглядаючи постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, то суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст. 33, ст.280 КУпАП при визначенні виду адміністративного стягнення, суддя не в повному обсязі врахував дані про особу ОСОБА_1 та обставини справи.

Судом не взято до уваги те, що працівники полії в порушення вимог ст.. 2652 КУпАП тимчасово не затримали транспортний засіб, як це вказано в законі і тим самим фактично підтвердили тверезість водія ОСОБА_1 Наявна в справі на аркуші 6 розписка не є відстороненням від керування транспортним засобом, а тому братись до уваги не може бути.

Відповідно до ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вправі змінити постанову суду першої інстанції. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення в межах санкції конкретної статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Згідно ст.24, ст.27, ст.30, ч.1 ст.130 КУпАП штраф, як адміністративне стягнення, є менш суворим, ніж позбавлення права керування транспортними засобами. Позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе, або повторне порушення порядку користування цим правом.

В матеріалах справи відсутні данні про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, тому можлива заміна адміністративного стягнення на більш м'яке в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, відсутність даних про грубе або повторне порушення правил керування транспортним засобами, відомості про особу, зокрема його молодий вік, наявність на утриманні малолітньої дитини, необхідність водійських прав для здійснення трудової діяльності, оскільки на даний час це єдиний можливий заробіток для поповнення сімейного бюджету, суд приходить до висновку, що в даному випадку можливо змінити призначене судом адміністративне стягнення, на стягнення у виді штрафу, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2016 року - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

В іншій частині постанову Деснянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

У разі несплати штрафу у 15 денний термін, у випадку примусового виконання постанови, останній стягується з правопорушника у подвійному розмірі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Козак