АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/338/2016 Постанова винесена суддею Родіоновим С.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Павленко О.П., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Вишгород Київській області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за

ст. 124 КУпАП та накладено на кожного адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім того, стягнуто як з ОСОБА_2, що уточнено постановою судді від 10 лютого 2016 року, так і з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Згідно з постановою, 23 жовтня 2015 року о 16 год. 40 хв. ОСОБА_2, в порушення п. 13.1 ПДР України, керуючи транспортним засобом марки «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_1, на пр. Мінському в м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, 23 жовтня 2015 року о 16 год. 40 хв. ОСОБА_3, в порушення

п. 13.1 ПДР України, керуючи транспортним засобом марки «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, на пр. Мінському в м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі зі змінами ОСОБА_2, не погодившись із судовим рішенням в частині визнання його винуватим за ст. 124 КУпАП, просить постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року щодо нього скасувати та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а в решті - залишити без змін.

Вважає, що суд не дотримав вимог ст. 280 КУпАП, не дослідив матеріали провадження, не вислухав пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до неправильної оцінки обставин, які фактично мали місце під час дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, стверджує, що пригода сталася в результаті недотримання водієм автомобіля марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_3 ПДР України, бо останній рухався по узбіччю пр. Мінського і, маючи намір об'їхати припарковані транспортні засоби, не переконавшись в наявності перешкоди, виїхав на проїзну частину пр. Мінського, в результаті чого пошкодив транспортні засоби, і зазначене підтверджується схемою ДТП, поясненнями учасників події та відеозаписом, на якому зафіксовано рух транспортних засобів до їх контакту між собою, проте суд, не з'ясувавши всіх обставин справи, помилково дійшов висновку про порушення і ним (ОСОБА_2.) п. 13.1 ПДР України та безпідставно притягнув його до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Не дотримав суд, як вважає апелянт, і вимог закону, які передбачають права особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, оскільки належним чином не повідомив його про час і дату розгляду справи, чим позбавив можливості дати пояснення по суті події і подати докази. Оскільки копію судового рішення він отримав лише 10 лютого 2016 року, просить поновити строк оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, як пропущений з поважних причин.

Враховуючи, що доводи ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску строку оскарження судового рішення заслуговують на увагу, процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року підлягає поновленню.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не направив, а тому його неявка не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення в тій частині, яка стосується висновків суду щодо винуватості ОСОБА_2

За відсутності підстав для апеляційного перегляду постанови судді місцевого суду в повному обсязі та перевіряючи судове рішення виключно в частині, яка стосується висновків судді щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху України, вислухавши пояснення апелянта, який підтримав своє апеляційне прохання, вивчивши матеріали справи і дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду не в повній мірі були дотримані, а висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Зі змісту постанови від 21 грудня 2015 року слідує, що суддя місцевого суду висновок про порушення ОСОБА_2 п. 13.1 ПДР України, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, формально обґрунтував, пославшись на протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, письмові пояснення учасників ДТП - водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3, проте не розкрив зміст цих доказів та не дав їм належної оцінки, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції як щодо ОСОБА_2, так і щодо ОСОБА_3 та за змістом цих документів кожен водій за аналогічних обставин не дотримався вимог п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого були пошкоджені їх транспортні засоби. В протоколі ОСОБА_2 зазначив, що з порушенням не згоден, має відеозапис події, зафіксований відео реєстратором (а.с.1-2).

З письмових пояснень ОСОБА_2, які були надані ним безпосередньо на місці ДТП, слідує, що він, 23 жовтня 2015 року о 16 год. 40 хв. рухався на автомобілі марки «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_1, на пр. Мінському в м. Києві в своїй смузі руху, праворуч від нього рухався автомобіль марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, водій якого для об'їзду перешкоди у вигляді припаркованих автомобілів здійснив різкий маневр ліворуч та вдарив в праву частину його автомобіль (а.с. 5).

Другий учасник ДТП - водій ОСОБА_3, безпосередньо на місці події, що слідує з письмових пояснень, зазначав, що 23 жовтня 2015 року о 16 год. 40 хв. рухався зі швидкістю 30-40 км/год по пр. Мінському зі сторони пл. Шевченко в сторону с. Н. Петрівці. З правої сторони від його автомобіля були припарковані інші автомобілі і в цей момент автомобіль марки «Сузукі» намагався його обігнати з лівого боку, проте, не врахувавши відстань, здійснив зіткнення з лівою частиною його автомобіля (а.с. 4).

За наявності таких суперечливих пояснень щодо обставин дорожньо-транспортної події, заперечень водіїв щодо порушення ПДР та їх посилань на наявність додаткових доказів, які не були досліджені працівниками поліції, висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 13.1 ПДР України є необґрунтованими.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 дав пояснення, аналогічні його письмовим поясненням, що містяться в матеріалах провадження.

Даними про місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після пригоди, характер та локалізацію механічних пошкоджень, що зафіксовані в схемі місця ДТП ( а.с.3), підтверджуються пояснення ОСОБА_2 стосовно напрямку його руху, параметрів зближення і механізму контактування керованого ним автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_3

Зокрема, зі схеми ДТП слідує, що ділянка дороги із двостороннім рухом, на якій відбулося зіткнення транспортних засобів, передбачає одну смугу для руху в одному напрямку, в той же час візуально, бо в схемі ДТП відсутні дані щодо ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, ширина цієї проїзної частини передбачає можливість одночасно проїзду в одному напрямку двох легкових автомобілів, за умови дотримання безпечних інтервалів між ними. З позначених на схемі місця зіткнення та розташування транспортних засобів після зіткнення слідує, що автомобіль «Сузукі» розташований в смузі руху свого напрямку ближче до суцільної лінії дорожньої розмітки, а автомобіль «Мітсубісі» правіше від нього під незначним кутом, при цьому автомобіль «Мітсубісі» має пошкодження лакофарбового покриття переднього лівого крила, а автомобіль «Сузукі» - подряпини та пошкодження лакофарбового покриття з правого боку автомобіля, зокрема, передніх та задніх дверей, заднього крила.

З відеозапису ДТП, зафіксованого відеореєстратором, встановленим в автомобілі «Сузукі», вбачається, що автомобіль «Мітсубісі» під керуванням водія ОСОБА_3 незадовго до зіткнення рухався правіше від автомобіля «Сузукі» в одному напрямку руху практично паралельно з ним, потім випередив автомобіль «Сузукі», а далі, маючи намір об'їхати перешкоду, бо попереду знаходились припарковані транспортні засоби, здійснив маневр перестроювання ліворуч, внаслідок чого й відбулося пошкодження транспортних засобів.

Зазначений доказ, який є належним та допустимим, в сукупності з тією інформацією, яка зафіксована в схемі ДТП, спростовує версію водія ОСОБА_3 про інші обставини та механізм цієї пригоди, а відтак його письмові пояснення не можуть бути прийняті до уваги як доказ винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. В той же час, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_2 також не є беззаперечним доказом винуватості, а повинен в даному випадку оцінюватися в сукупності з іншими доказами по справі.

Згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну «безпечний інтервал», яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Оскільки в суді апеляційної інстанції в результаті дослідження та оцінки усіх доказів, що наявні в провадженні та додатково надані ОСОБА_2, встановлено, що безпосередньо перед зіткненням автомобілі «Сузукі» та «Мітсубісі» паралельно не рухались, а водій ОСОБА_3, маючи намір об'їхати перешкоду, здійснив маневр перестроювання ліворуч, тобто не дав дорогу автомобілю під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався виключно в своїй смузі руху та напрямок руху не змінював, в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушення п. 13.1 ПДР, що призвело б до зіткнення і пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, прихожу до висновку, що суддя місцевого суду допустив неповноту та однобічність з'ясування обставин справи, не дав оцінку доказам, а тому його висновки про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вважаю, що доводи в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень вимог ПДР і, відповідно, складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, у зв'язку з чим не можна вважати обґрунтованим рішення судді місцевого суду про визнання його винним у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню в частині визнання ОСОБА_2 винним за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення, а також у частині стягнення з нього судового збору, із закриттям провадження у справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу і стягнення судового збору - скасувати та закрити в цій частині провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В решті постанову Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Павленко О.П.