Номер провадження: 33/785/165/16
Номер справи місцевого суду: 520/1008/16-п
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2016 року по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України,

встановив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік. Також з ОСОБА_2 стягнутий судовий збір у розмірі 275, 60 грн.. Термін позбавлення ОСОБА_2 права керування всіма видами транспортних засобів слід обчислювати з дня здачі або вилучення документа, що засвідчує це право.

Відповідно до постанови суду, 31.12.2015 року о 02 год. 30 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем «Мітсубісі», держ. знак НОМЕР_1, по вул. Митна площа в м. Одесі, в стані алкогольного сп'яніння, згідно перевірці на стан сп'яніння, яка проводилась за допомогою приладу «Драгер 0485», який показав 1,08 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9.а «Правил дорожнього руху України».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що постанова суду є необґрунтованою, мотивуючи свої доводи наступними обставинами:

- судом не надана оцінка протоколу про адміністративне правопорушення АП1 №920425 від 31.12.2015 року, який є недопустимим доказом по справі, оскільки після його складення та вручення копії ОСОБА_2 містить виправлення та дописки, а саме часу вчинення правопорушення, виправлення дати його народження, а також дописання підпису іншого свідка ОСОБА_3;

- під час вчинення ДТП о 01 год. 10 хв. він не перебував у стані алкогольного сп'яніння, та оскільки від ДТП ніхто не постраждав, він працівників поліції не викликав, а прийняв алкоголь о 02 год. 00 хв., оскільки перебував у стані стресу від того, що в подальшому його автомобіль не придатний до використання. Таким чином, на час прибуття співробітників поліції він вже дві години не перебував за кермом, що може підтвердити свідок ОСОБА_4;

- крім того, при винесенні постанови, неповно досліджені обставини справи, не було з'ясовані обставини, що пом'якшують відповідальність, зокрема те, що він є інвалідом 2 групи, має на утриманні неповнолітню дитину, правопорушенням не завдано ніякої майнової шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2 просив скасувати постанову суду та провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, від ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що з нього судом безпідставно стягнутий судовий збір, оскільки він, являючись інвалідом ІІ групи звільнений від його сплати.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 частково підтримав доводи своєї апеляційної скарги та пояснив, що свою вину у вчиненому правопорушенні визнає та просив змінити постанову суду 1-ої інстанції так як керування транспортним засобом, являється єдиним джерелом існування його сім'ї.

Заслухавши ОСОБА_2, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи доводи ОСОБА_2 у співвідношенні з іншими матеріалами справи, а також його поясненнями про те, що під час вчинення ДТП о 01 год. 10 хв. він не перебував у стані алкогольного сп'яніння, та оскільки від ДТП ніхто не постраждав, він працівників поліції не викликав, а прийняв алкоголь о 02 год. 00 хв., та на час прибуття співробітників поліції він вже дві години не перебував за кермом, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до наданої копії протоколу серії АП2 №249015, 31.12.2015 року о 01 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мітсубісі», держ. знак НОМЕР_1, по вул. Митна площа, 1б в м. Одесі не дотримався безпечної швидкості, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду та автомобіль отримав механічні пошкодження.

Разом з тим, пункт 2.10. є) Правил дорожнього руху України передбачає, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які містяться в матеріалах справи (а.с.5-6) вбачається, що вони були присутніми при проходженні медичного огляду на стан сп'яніння ОСОБА_2, проведеного за допомогою приладу «Драгер», при проведенні якого було виявлено 1,08 проміле алкоголю.

Апеляційний суд вважає, що у додатковому допиті свідка ОСОБА_4 не має потреби, оскільки відповідно до його пояснень (а.с.5), він був присутнім при медичному освідуванні ОСОБА_2 та проставив час його проведення - 03 год. 30 хв., що самим апелянтом не оспорюється.

Таким чином, аналізуючи надані докази в контексті вимог ПДР, пояснення апелянта ОСОБА_2 про те, що алкогольні напої він вживав вже після вчинення ДТП, тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України є необґрунтованими та не можуть слугувати доказом відсутності його вини у вчиненому правопорушенні.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення АП1 №920425 від 31.12.2015 року вимогам законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Дійсно, після складення протоколу та вручення копії ОСОБА_2, оригінал протоколу містить дописки, а саме часу вчинення правопорушення, виправлення дати народження ОСОБА_2, а також дописання підпису іншого свідка ОСОБА_3, що повинно бути доведено до відома керівника відповідного підрозділу поліції.

Проте, виправлення дати народження правопорушника є технічною помилкою, може бути виправлено в судовому засіданні шляхом встановлення особи за відповідним документом, що засвідчує особу - паспортом.

Стосовно проставлення підпису іншого свідка ОСОБА_3, то його письмові пояснення містяться в матеріалах справи, відомості про його особу вказані в оригіналі та копії протоколу, не довіряти яким у суду не має підстав.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №920425 від 31.12.2015 року, який складений у присутності правопорушника та свідків, засвідчений їх підписами, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_2 стосовно того, що суд 1-ої інстанції в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» стягнув з нього судовий збір по справі у зв'язку з наступним.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Згідно копії довідки серії 10ААВ №583682 до акту огляду МСЕК від 25.11.2013 року ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності безстроково.

Отже, з огляду на вказані норми чинного законодавства, ОСОБА_2 повинен бути звільненим від сплату судового збору при розгляді даної справи.

Разом з тим, погоджуючись з доводами ОСОБА_2, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції обставини справи дослідив неповно та не виконав вимоги ст. 33 КУпАП, оскільки, не врахував при ухваленні постанови обставини, що пом'якшують відповідальність, а саме те, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, є інвалідом 2-ої групи, має на утриманні неповнолітню дитину (ОСОБА_6 2007 р.н.), правопорушення не завдало нікому майнової шкоди, керування транспортним засобом є єдиним джерелом прибутку для його сім'ї, тому, адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є в даному випадку занадто суворим.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає три альтернативних види адміністративних стягнень - штраф, позбавлення права керувати транспортними засобами, адміністративний арешт.

Враховуючи обставини вчиненого правопорушення та особу ОСОБА_2, виходячи з принципів розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду 1-ої інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2016 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині накладення стягнення змінити та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Звільнити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати судового збору.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца