АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1766/16-пГоловуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П.
Провадження № 33/789/35/16 Доповідач - Демченко О.В.
Категорія - ч.4 ст.122 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 р. Суддя апеляційного суду Тернопільської області Демченко О.В., з участю ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. судового збору.

Як визнав суддя, ОСОБА_1 5 вересня 2015 року приблизно о 20 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.з. НОМЕР_1, виконуючи поворот праворуч з проспекту Ст. Бандери на вул. Г.Шухевича у м. Тернополі та рухаючись регульованим пішохідним переходом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка переходила проїзну частину дороги по цьому переході на дозвільний сигнал світлофора (зелений) з права наліво відносно руху автомобіля. В наслідок наїзду пішохід різко змінила напрямок руху, впала на дорогу та вжила заходів для забезпечення особистої безпеки. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 16.2., 18.2. ПДР України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить вищевказану постанову скасувати або застосувати до нього стягнення в виді штрафу. Вважає, що постанова є незаконною, при її винесенні допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду.

Вказує, що в постанові зазначено, що він порушив п.18.2 ПДР України, який передбачає випадок коли, пішохід рухається по пішохідному вже на заборонений сигнал світлофора, а водій здійснює проїзд перехрестя чи пішохідного переходу на дозволений сигнал світлофора. Однак, у постанові вказано, що ОСОБА_3 переходила дорогу на зелений сигнал світлофора. В постанові не вказано, як сама пішохід внаслідок наїзду змінила напрямок свого руху, оскільки після наїзду впала на капот автомобіля, а з нього на дорогу, а також яких заходів безпеки вона вжила після вчиненого наїзду. Суд у постанові не зазначив, яке саме порушення, передбачене ч.ч. 1, 2, 3 ст.122 КУпАП він допустив, а також не вказано, що ці порушення спричинили створення аварійної обстановки. Під час судового розгляду не були допитані всі очевидці інкримінованого правопорушення, зокрема два працівника міліції. Крім того, суд накладаючи адміністративне стягнення не вмотивував, необхідність застосування до нього найбільш суворішого стягнення в виді позбавлення права керування транспортними засобами, не з'ясовано його сімейний стан, наявність на утриманні дружини пенсіонерки, яка важко хворіє та потребує постійної медичної допомоги, користування транспортним засобом необхідне йому для її транспортування в лікарню, він вперше притягується до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, залишився на місці ДТП, сприяв встановленню істини у справі. Також, зауважує, що наїзд на потерпілу здійснив не умисно, глибоко розкаявся.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення апелянта та потерпілої ОСОБА_3, вважаю, що апеляційна скарга до не задоволення підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Цих вимог закону при провадженні справи дотримано.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Під час розгляду справи судом повно та всебічно досліджені матеріали про адміністративне правопорушення та вірно при оцінці доказів суд послався на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №053093 від 15 лютого 2016 року;

- покази потерпілої ОСОБА_3, яка пояснювала, що коли переходила регульований пішохідний перехід на дозвільний сигнал світлофора, відчула удар в поперек та впала, наїзд на неї здійснив ОСОБА_1;

- копію картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, за № 19724 від 25 вересня 2015 року, про доставлення в 1-шу лікарню із вул. Ст. Бандери в медичний заклад ОСОБА_3 з діагнозом: забій поперекового відділу хребта, кісток тазу та ін.;

- копію протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 вересня 2015 року та додатком цього протоколу план-схемою, де зафіксовано розташування транспортного засобу, наявність світлофорів, пішохідного переходу;

- копію протоколу допиту свідка ОСОБА_4;

- висновок експерта №164 від 15 грудня 2015 року про наявність у ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров'я, утворення яких під час дорожньо-транспортної пригоди 25 вересня 2015 року не виключається;

- висновкок експерта № 5-529/15 від 28 жовтня 2015 року, відповідно до якого первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою правою частиною автомобіля «Volkswagen», д.з. НОМЕР_1;

- копію акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги вулиці Шухевича в м. Тернополі;

- циклограму світлофорного обєкта 35000022 пр. С.Бандери - вул. Шухевича - СШ № 18;

- постанову про закриття кримінального провадження від 15 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 18.2. ПДР України, на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а тому доводи вкладені в апеляцій скарзі про те, що ОСОБА_3 рухалась на заборонений сигнал світлофора є безпідставні та не підтверджені матеріали справи та були предметом розгляду суду першої інстанції.

Щодо адміністративного стягнення, то воно накладене на ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення та обставин справи, а тому підстав для зміни чи скасування постанови суду не вбачаю.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року про притягнення його до відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.В. Демченко