Справа № 515/182/16-п
Провадження № 3/515/803/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2016 р. Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Семенюк Л.А., при секретарі Унгурян Т.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, пенсіонера, приватного підприємця, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3,

- за ст.ст. 164 ч.1, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2016 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи, а саме протоколи про адміністративні правопорушення серії ОД №015612 та серії ОД № 015614, складені 03.02.2016 року, старшим інспектором Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1:

- за ст. 164 ч.1 КпАП України, згідно якого 03 лютого 2016 року приблизно о 09год. 55хв. гр.ОСОБА_1 проводив господарську діяльність без одержання ліцензії на провадження роздрібної торгівлі алкогольними напоями, як виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до Закону, без отримання дозволу на відкриття торгового закладу;

- за ст.185 КпАП України, згідно якого 03.02.2016 року, в с.Дмитрівка по вул.Леніна,104 в 10.00 годин та в приміщенні Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області приблизно о 10год.20хв., ОСОБА_1 вчинив злісну непокору вимозі поліцейського при виконанні ним службових обовязків, що виразилось в виштовхуванні з магазину, висловлюванні нецензурною лайкою, ігноруючи зауваження, неодноразової відмови в наданні дозвільних документів.

При розгляді справи, в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши, що він є субєктом підприємницької діяльності фізичною особою, має свідоцтво платника єдиного податку, який вчасно сплачує; торгівлею алкогольних напоїв у магазині по вул.Леніна, 104 в с.Дмитрівка Татарбунарського району, адреса якого зазначена у його свідоцтві платника єдиного податку, не займається, а пляшки лікеро-горілчаних виробів, що знаходились у нього на вітрині, були не чим іншим, як муляжем, що не забороняється законом. Крім того, ніяких протиправних дій щодо працівника поліції 03.02.2016 року він не вчиняв, лише просив залишити його магазин, а щодо ненадання на вимогу працівника поліції дозвільних документів, пояснив, що на той час їх не було в магазині. Потім він добровільно прийшов до сільської ради, де мав розмову з головою сільради та інспектором поліції ОСОБА_3, там також ніяких протиправних дій щодо останнього не вчиняв, протоколи про адміністративні правопорушення в його присутності не складались. Тому, просив закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено довідку № 74 Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 03.02.2016 року (а.с.7);

Відповідно до рішення Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 263 від 19.06.2001 року про визнання права власності на домоволодіння в с.Дмитрівка по вул. Леніна, 104 за Дмитрівською сільською радою та свідоцтва про право власності від 25.06.2001 року, копії яких долучені до матеріалів справи, житловий будинок по вул. Леніна, 104 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, належить Дмитрівській сільській раді (а.с.а.с.29-30).

Судом також встановлено, що на підставі доручень Головного управління національної поліції в Одеській області № 3 від 04.01.2016 року та № 46 від 01.02.2016 року Арцизьким ВП ГУНП в Одеській області видано доручення № 3 від 02.02.2016 року, яким до 29.02.2016 року на території Арцизького, Татарбунарського та Тарутинського районів Одеської області, яким організовано та, згодом, продовжено відпрацювання пунктів металобрухту, незаконних обєктів грального бізнесу, торгових обєктів, які здійснюють реалізацію алкогольних напоїв, тютюнових виробів із порушенням законодавства України та обєктів, в яких здійснюється реалізація алкогольних напоїв, в тому числі на розлив, тютюнових виробів із порушенням законодавства України та у разі виявлення торгівельних обєктів, які функціонують без належно оформлених документів, та доручено уповноваженим посадовим особам приймати відповідні заходи реагування згідно законодавства України (а.с.27, 28).

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника адвоката ОСОБА_2, який просив закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінуємих йому адміністративних правопорушень, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши наявні в ній докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Обєктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Обєктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу (далі - ГК) України, під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У відповідності до положень підпункту 14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємницьку діяльність», підприємництво це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як субєкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, поняття «підприємницька діяльність» («підприємництво») є складовою ширшого за обсягом поняття «господарська діяльність».

З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, необхідно встановити всі характеризуючі ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність.

При цьому, чітких кількісних критеріїв систематичності (тобто, скільки разів потрібно зайнятися діяльністю для того, щоб вона вважалася підприємницькою) законодавством не встановлено.

Разом з тим, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як субєкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, повязану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно до п.7 ст.1 ч.7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» № 867-VІІІ від 08.12.2015 року ліцензуванню підлягають, зокрема, такі види господарської діяльності як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Згідно зі ст. 20 ч.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, з'ясовано, що в описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення серії ОД № 015612 від 03.02.2016 року не викладено фактичних обставин правопорушення, не вказано, яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, чи отримував він кошти на свою користь, в чому полягала регулярність провадження господарської діяльності, повязаної з реалізацією алкогольних виробів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, не конкретизована обєктивна сторона правопорушення, яка передбачена у ст.164 КУпАП; не вказано чи вилучались для тимчасового зберігання продукція та грошові кошти, одержані внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, не зазначено понятих у присутності яких було проведено огляд речей, що позбавляє суд можливості, у відповідності до санкції ч. 1 ст. 164 КУпАП, вирішити питання щодо обовязкової конфіскації даного майна, яка передбачена санкцією цієї статті.

Тому, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять обєктивних та переконливих відомостей, документальних доказів про те, що ОСОБА_1 здійснював регулярну, постійну та суттєву господарську діяльність у розумінні ст.164 КУпАП, як і те, що встановлений факт є провадженням певного виду господарської діяльності без наявних на те документів, а сам ОСОБА_1 свою вину заперечує.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази про отримання ОСОБА_1 грошових коштів від провадження певного виду господарської діяльності, а саме роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка потребує ліцензування.

При оцінці доказів суд враховує, що факт здійснення ОСОБА_1 самостійної, ініціативної, систематичної господарської діяльності, а саме роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка потребує ліцензування, належними доказами, які б дозволяли б дійти законного висновку про винуватість останнього у вчинені інкримінованого правопорушення, не підтверджено, а тому приходжу до висновку про недоведеність того, що він може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, яка регулює суспільні відносини саме у сфері господарської діяльності.

Диспозиція ст.185 КпАП передбачає, що працівник поліції під час виконання службових обов'язків повинен пред'явити правопорушнику законні вимоги або розпорядження.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОД № 015614, складеному 03.02.2016 року також не конкретизовано, в чому саме заключається злісна непокора ОСОБА_1, та яким саме законним розпорядженням працівника поліції при виконанні ним службових обовязків.

Таким чином, склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1, зазначений у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції норми ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів справи є очевидним, що протоколи вказують на наявність лише припущень щодо вини ОСОБА_1 в скоєні інкримінуємих йому правопорушень, факт здійснення ним господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження роздрібної торгівлі алкогольними напоями, як виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, та факт вчинення злісної непокори законним вимогам працівника поліції документально не підтверджені належними та допустимими доказами, що в сукупності свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ст.185 КУпАП

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у звязку з відсутністю доказів скоєння громадянином ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачениих ст.164 ч.1, ст.185 КУпАП та недоведеністю його вини у скоєнні зазначених в протоколах правопорушеннь, провадження по справі підлягає закриттю (за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення), відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164-1 ч.1, 185, ст.ст.9,245,247,251,276,280,283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачені ст.ст.164-1 ч.1,185 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у звязку з відсутністю в його діях події і складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя Семенюк