Справа № 426/6150/15-п
Провадження № 33/782/20/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, тимчасово не працюючу, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИЛА :

Постановою судді Сватівського районного суду Луганської області від 18 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною за ст. 204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 гривень. Стягнено з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

На дану постанову суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить задовольнити її апеляційну скаргу, скасувати постанову суду та закрити провадження по адміністративній справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, розглядати справу за її відсутності.

Посилається на те, що вона є тимчасово переселеною особою і мешкає в м. Києві. В м. Луганську у неї залишилася квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2. До Луганська вона поїхала через серйозні проблеми з квартирою, стався гідророзрив, протікає труба прямо біля лічильника на воду, аварію усувати нікому. В той момент було фактично припинено можливість проїзду через лінію зіткнення. Тому вона була вимушена їхати до свого місця тимчасового перебування через територію РФ і покинула Україну через неконтрольований Україною ПП «Ізварине», після чого вїхала на територію України через КПП «Гоптівка». Вважає, що в її діях відсутні всі необхідні ознаки обєктивної сторони інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки відповідальність за задане правопорушення передбачена за перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску, а не за перетинання державного кордону України в закритому пункті пропуску.

Крім того, відповідно до ч.9 ст.9 Закону України «Про Державний кордон України» не є порушенням правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особам, транспортними засобами на суші, знаходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також з інших вимушених обставин. Також зазначає, що виїхала із території України через Ізварине, оскільки у звязку з проведенням активних бойових дій на території Донецької та Луганської областей можливість іншого вїзду на територію Луганської області відсутня. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися у Україну. Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Апелянт до апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги буда повідомлена належним чином, в апеляційної скарзі просила розглянути справу за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1КпАП України, при обставинах викладених у постанові, повністю доведена сукупністю зібраних по справі доказів, яким суд дав належну оцінку.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення відповідно до вимог ст.33 КпАП України, суд належним чином врахував характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь вини та обґрунтовано наклав на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Доводи апеляційної скарги, про те що ОСОБА_2, перетинаючи кордон через закритий пункт пропуску, відповідно до вимог ст. 18 КУпАП знаходилася в стані крайньої необхідності, оскільки була вимушена поїхати в м. Луганськ, щоб усунути порив водостічних труб, що унеможливлює притягнення її до адміністративної відповідальності, не заслуговують на увагу, тому що апелянт не надав докази, які б підтверджували ці обставини, не вказано це і в її письмовому поясненні (а.с.3), де вона причиною перетинання державного кордону з України в РФ через Изварино вказала, що про те що цей пункт пропуску закритий, вона не знала, свою вину визнала та обіцяла в майбутньому цього не допускати, просила розгляд справи у суді здійснити у разі її неявки за її відсутністю.

Доводи апелянта про те, що прикордонник не надав їй можливості внести свої пояснення в складений протокол, погрожував затриманням у випадку, якщо вона буде виказувати незадоволення його діями, здійснюючи на неї психологічний тиск, що її вимусили підписати якісь документи, апеляційний суд оцінює критично, тому, що як слід зі змісту апеляційної скарги та наданих документів, дії прикордонників ОСОБА_2 не були оскарженні у встановленому законом порядку та не визнани незаконними.

З урахуванням викладено, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КпАП України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 18 грудня 2015 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С.С.Усманова