АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №33/796/170/2016 Суддя суду 1 інстанції - Карабань В.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши за участю ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, апеляційну скаргу адвоката Сорокіної А.В. в інтересах ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що 19.10.2015 року о 10 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 на мосту Патона в м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2, чим порушив п. 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП матеріальних збитків завдано обом транспортним засобам.

Не погоджуючись із вказаною постановою, адвокат Сорокіна А.В. в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу та уточнення до неї, в яких просила скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 та закрити провадження по справ і на підстав п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова суду першої є необґрунтованою, оскільки розгляд справи проводився із суттєвим та грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що на думку апелянта і призвело до ухвалення постанови, яка за своїм змістом не відповідає реальній ситуації та порушує не тільки порядок розгляду судових справ, права апелянта, але і в значній мірі суперечить чинному законодавству.

Зазначає, що висновок суду про те, що ОСОБА_4 вину у вчиненому ним адміністративному правопорушенні визнав повністю і щиро розкаявся, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 своєї вини не визнавав та наполягав на цьому як при підписанні протоколу ДТП, так і в суді.

Крім того, на розгляд справи ОСОБА_4 з'явився зі своїм захисникком, яким було подано клопотання про залучення у якості доказу відповіді на адвокатський запит, наданого КП «Київавтодор» від 23.12.2015 року за вихідним №01-22/3338, в якому зазначено, що в'їзд на реверсну смугу заборонено, у відповідності до п. 8.7.4 ПДР України. Проте, суддя безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання та не долучив до матеріалів справи вказану відповідь.

Також, захисник звертає увагу на те, що як вбачається зі схеми ДТП, другий учасник ДТП - ОСОБА_7 рухався саме по реверсивній смузі, і заперечень в протоколі щодо цього немає. Натомість ОСОБА_4 задля уникнення зіткнення з вантажівкою та іншими учасниками дорожнього руху, був змушений виїхати на реверсивну полосу, аби уникнути аварійної ситуації. Виїжджаючи на вказану смугу ОСОБА_4 і розраховував на те, що заїзд на її допоможе йому уникнути ДТП, оскільки при вимкненому сигналі реверсного світлофора, в'їзд на цю смугу заборонено. Однак, ОСОБА_4 ніяк не міг знати, що інший учасник дорожнього руху, в порушення п. 8.7.4 рухався по реверсивній смузі й на великій швидкості.

Посилається апелянт також на те, що виїзд ОСОБА_4 на реверсивну смугу був обумовлений лише крайньою необхідністю, яка була викликана збереженням свого автомобіля від ушкоджень та уникнення ДТП іншими учасниками дорожнього руху, що могло призвести до пошкоджень не тільки транспортних засобів, але і самих учасників, які рухалися по заду нього, який у наслідок різкого зниження швидкості, спричиненого перестроюванням вантажівки з однієї смуги на іншу, міг би зазнати зіткнення з іншими учасниками руху по лівій полосі, що рухалися позаду.

З огляду на вказане, адвокат вважає, що суд не взявши до уваги та не залучивши у якості доказу по справі відповідь на адвокатський запит, дійшов помилкового висновку щодо винуватця ДТП.

До апеляційного суду, будучи належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду, адвокат Сорокіна А.В. не з'явилась, надіславши суду листа, в якому підтримавши апеляційну скаргу, просила розглядати справу без її присутності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу з уточненнями та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

З аналізу наведеної норми вбачається, що суд під час розгляду справи має з'ясувати усі фактичні обставини, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Разом з тим, у відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на власність чи права громадян.

При цьому, вирішуючи питання щодо винуватості та притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд має перевірити наявність обставин, що виключають притягнення особи до відповідальності.

Зокрема, у ст. 17 КУпАП, закріплено, що особа, яка діяла у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, тобто у хворобливому стані, внаслідок якого не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними, не підлягає адміністративній відповідальності.

Стаття 18 КУпАП встановлює, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Перевіривши постанову суду першої інстанції, вважаю, що суддя районного суду, розглядаючи дану справу, не правильно встановив фактичні обставини справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 19 жовтня 2015 року приблизно о 10 годині 15 хвилин на мосту Патона в м. Києві дійсно відбулося зіткнення між транспортними засобами «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7

Суддя районного суду дійшов висновку, що вину ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведено повністю, адже останнім порушено п. 13.1 ПДР України, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечного інтервалу.

Проте, з таким висновком погодитись не може суд апеляційної інстанції, виходячи з таких підстав.

З показань ОСОБА_4, записаних як в протоколі про адміністративне правопорушення, письмових показань, долучених до вказаного протоколу та даних в суді апеляційної інстанції вбачається, що він до ДТП їхав в лівій крайній смузі руху. Перед ним різко почав перестроюватись із середньої смуги руху в його смугу руху ( крайню ліву) вантажний автомобіль. ОСОБА_4 почав гальмувати, але бачачи, що існує ризик не встигнути загальмувати, задля уникнення зіткнення із вантажівкою, ОСОБА_4 вимушений був виїхати на декілька сантиметрів вліво, а саме на реверсивну смугу.

При цьому в суді апеляційної інстанції він пояснив, що при виїзді на міст Патона він бачив, що сигнали реверсивних світлофорів, які розташовані над реверсивною смугою вимкнені, і тому розумів, що відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху виконує Правила дорожнього руху України, і не може в'їжджати на цю смугу при вимкнених сигналах реверсивного світлофора.

Вказані пояснення ОСОБА_4 повністю узгоджуються з інформацією, яку містить довідка «Київавтодору» від 23.12.2015 року, згідно якої з лютого місяця 2014 року світлофорне регулювання реверсивної смуги руху на мосту ім. Патона не працює і вимагає проведення капітального ремонту. При вимкнених сигналах реверсивних світлофорів, які розташовані над смугою, позначеною з обох боків дорожньою розміткою 1.9, водіям необхідно керуватися п. 8.7.4 ПДР України.

З копії постанови Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_7, керуючи автомобілем НОМЕР_2, всупереч вимогам п. 8.7.4 Правил дорожнього руху, здійснив виїзд та рух по реверсивній смузі.

Жодних даних, які б спростовували факт того, що зіткнення транспортних засобів відбулося через вимушений заїзд водія ОСОБА_4 на реверсивну смугу руху при вимкненому сигналі світлофора, і цей виїзд був обумовлений крайньою необхідністю, у матеріалах справи не має, а отже дійсність наведених обставин у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Такі обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 вчинив виїзд на реверсивну смугу руху, задля збереження свого транспортного засобу від ушкоджень та уникнення ДТП із вантажівкою, що різко перестроювалась на його смугу руху, а також іншими автомобілями, які рухались позаду нього, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала власності, здоров'ю, життю громадян і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

За таких обставин суддя районного суду прийшов до помилкового висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з уточненнями адвоката Сорокіної А.В. в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. - скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал