АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/61/2016 Головуючий в 1-й інстанції: Тарасюк К.Е.
Категорія: ст. 124 КУпАП Доповідач: Корнієнко Т.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року суддя Апеляційного суду міста Києва Корнієнко Т.Ю., за участю

особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

його представника - ОСОБА_2,

іншого учасника ДТП - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Постановоюсудді Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Київ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, /ідентифікаційний номер НОМЕР_4/

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 /триста сорок/ гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок на користь держави.

Згідно постанови, 01 серпня 2015 року, о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з.НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі М-05 Київ - Одеса, всупереч вимогам п. 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ДЕУ Ланос» д.н.НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався попереду в правій смузі руху, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_1 просить постанову судді про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати та закрити провадження в справі на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою винесення незаконного рішення. Вказує на те, що висновки суду щодо узгодженості механічних ушкоджень транспортних засобів з поясненнями потерпілого і свідка є необґрунтованими, оскільки не конкретизовано, які саме пошкодження дали суду підстави для такого висновку, адже усіх наявних пошкоджень автомобілі зазнали не лише під час зіткнення, а й унаслідок контакту з ґрунтом та перекидання. Крім того апелянт вважає винним у ДТП водія автомобіля «ДеуЛанос» - ОСОБА_3, який під час випередження по правій крайній смузі руху змістився ліворуч у смугу, якою рухався апелянт, при цьому, як стверджує ОСОБА_1 він під час керування транспортним засобом напрямок руху не змінював. В суді першої інстанції апелянт заявляв клопотання про проведення по справі комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи, але суд відмовив, чим порушив принцип презумпції невинуватості та його право на доведення обставин справи. Також апелянт звертає увагу суду, щодо достовірності пояснень свідка ОСОБА_6, оскільки він знайомий з потерпілим ОСОБА_3

Апелянт вважає, що суд безпідставно взяв до уваги, як доказ протокол про адміністративне правопорушення, оскільки на схемі ДТП не конкретизована ділянка дороги, де сталося ДТП, не зазначені будь-які сталі орієнтири, відносно яких здійснювалась прив'язка транспортних засобів та слідів юзу, не відображено розміщення уламків кузова та скла транспортних засобів, площа їх розсіювання, не зазначена ширина проїзної частини та роздільних смуг, не зазначено місце зіткнення автомобілів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 на обґрунтування апеляційної скарги з доповненнями, іншого учасника ДТП - ОСОБА_3, перевіривши матеріали адміністративної справи та дослідивши надані сторонами висновки фахівця ОСОБА_7 та експерта ОСОБА_8, заслухавши пояснення фахівця ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 вважаю, що апеляційна скарга з доповненнями ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Разом з тим, орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення цих вимог не виконали та не надали належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи.

Як убачається з матеріалів справи, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, кожен з водіїв вказував на свій механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Пояснення учасників пригоди, містили у собі суттєві протиріччя щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, проте працівниками ДАІ ці обставини детально досліджені не були, і як наслідок не визначена їх достовірність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно первинних пояснень ОСОБА_1 від 01.08.2015 року, він рухався по автодорозі «Київ - Одеса» зі швидкістю 100-110 км/год в лівій смузі руху. Близько 15 годині 30 хвилин, його почав обганяти з правого боку автомобіль «Деу Ланос», який допустив зіткнення з передньою правою частиною його автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_1, втратив керування та допустив занос, з'їзд в кювет та перкидання автомобіля.

Відповідно до пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, він 01.08.2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Деу Ланос» рухався по автодорозі «Київ - Одеса» в напрямку Києва в правій смузі руху зі швидкістю близько 75 км/год. Під час руху відчув удар в задню частину автомобіля, від чого автомобіль стало заносити, він вилетів на узбіччя і автомобіль перевернувся. На місці пригоди побачив автомобіль «Шкода», який мав пошкодження передньої частини.

З приводу даної дорожньо-транспортної пригоди свідок ОСОБА_6, який був її очевидцем, пояснив на місці пригоди і в суді першої інстанції, що він 01.08.2015 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Рено» д.н.з.НОМЕР_2, рухався по «Київ - Одеса» в напрямку Києва в правій смузі руху зі швидкістю близько 75- 80 км/год. Попереду в тій же смузі рухався автомобіль «Деу Ланос» синього кольору. В цей час його автомобіль був обігнаний автомобілем «Шкода» сріблястого кольору. Після завершення обгону водій автомобіля «Шкода» став перестроюватись в праву смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем « Деу Ланос», після якого обидва автомобілі злетіли з дороги.

Оцінюючи пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди та свідка, суд першої інстанції дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_6 відповідають показанням потерпілого ОСОБА_3 та узгоджуються з механічними пошкодженнями на кожному з автомобілів, а враховуючи, що свідок не є юридично зацікавленим в результатах розгляду справи, зазначив про відсутність підстав сумніватися в правдивості його слів.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 змінив свої показання, зазначаючи, що автомобіль, під керуванням ОСОБА_3, під час випередження з правої сторони його автомобіля, не дотримався безпечного бокового інтервалу, змістився лівіше в його смугу руху, що і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, в той час, як він напрямку руху не міняв.

В апеляційній скарзі він вказує вже про те, що автомобіль «Деу Ланос» під час випередження змістився ліворуч в його смугу руху, а під час апеляційного розгляду пояснив, що автомобіль «Деу Данос», змістившись під час випередження в його смугу руху, ще й загальмував, внаслідок чого сталось зіткнення.

Отже, ОСОБА_1 під час всього провадження у справі про адміністративне правопорушення, давав не послідовні показання, постійно змінюючи їх у вигідному для себе варіанті.

Свідок ОСОБА_9, дружина ОСОБА_1, в суді апеляційної інстанції дала пояснення, аналогічні версії ОСОБА_1, викладеній в апеляційній скарзі з доповненнями, які не відповідають його ж поясненням в суді апеляційної інстанції та при складанні протоколу.

На підтвердження своєї версій події, за клопотанням ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції був допитаний фахівець ОСОБА_7, який підтвердив свій висновок від 14 грудня 2015 року про те, що в даній дорожній ситуації водію автомобіля НОМЕР_3 необхідно було діяти згідно вимог п.п.10.3, 12.9 «г», 13.1 Правил дорожнього руху України /а.с.64-121/.

Іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 до апеляційного суду надано висновок експерта №1597 від 01 лютого 2016 року згідно якого в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Шкода» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з виникненням аварійної ситуації та настанням дорожньо-транспортної пригоди /а.с.137-151/.

Разом з тим, аналіз усіх наявних у справі доказів та документів свідчить про те, що наявні в них суперечності та протиріччя, зокрема, стосовно місця зіткнення транспортних засобів, не усунуті та їх неможливо усунути без проведення відповідних процесуальних дій посадовими особами, які складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому усі надані учасниками провадження додаткові дані, в їх сукупності, не можуть з достатньою повнотою, як повністю спростувати, так і повністю підтвердити суперечливі показання водіїв стосовно обставин пригоди, зокрема, стосовно того, в якій смузі руху сталось зіткнення, який маневр руху кожен з водіїв у цей час виконував, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки з'ясування цих обставин потребує комплексного дослідження спеціалістами та експертами.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції обидва учасника пригоди зазначали, що схема дорожньо-транспортної пригоди, складена працівниками ДАІ, не містить у собі усіх необхідних даних. Зокрема, в порушення вимог Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України № 77 від 26.02.2009 року, не зазначені ширина проїзної частини разом із розмірами кожної смуги для руху транспортних засобів та відповідні роздільні смуги, не вказано місце зіткнення, не відмічені також сліди осипу від зіткнення.

За таких обставин, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які містять суттєві протиріччя щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, працівниками ДАІ та судом першої інстанції детально досліджені не були, і як наслідок не визначена їх достовірність.

На ці обставини суддя районного суду уваги не звернув, не надав належної оцінки усім документам, фактично не встановив дійсний механізм дорожньо-транспортної пригоди, не мотивував, чому саме він вбачає в діях ОСОБА_1 порушення саме п. 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху України, а відтак прийняв передчасне та необґрунтоване рішення, а тому постанову судді районного суду не можна визнати законною у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню.

Більш того, суд апеляційної інстанції також позбавлений можливості повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати обставини, за яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, зокрема встановити механізм зіткнення транспортних засобів та встановити особу, яка є винуватою в даній дорожньо-транспортній пригоді, встановити достовірність вказаних пояснень учасників пригоди, оскільки схема дорожньо-транспортної пригоди, яка була складена відповідною посадовою особою та підписана учасниками пригоди без будь-яких заперечень, не містить у собі усіх необхідних даних щодо особливостей проїзної частини на момент зіткнення.

А тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що необхідність повернення справи до Департаменту патрульної поліції ГУ НП України для проведення додаткової перевірки, в ході якої необхідно усунути зазначені суперечності, провести додатковий огляд місця пригоди із складанням відповідного протоколу, з'ясувати механізм дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі шляхом проведення експертних досліджень, встановити, в чому саме полягало порушення правил дорожнього руху учасником чи учасниками, яке призвело до зіткнення автомобілів, встановити особу, чи осіб, які допустили порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

До того ж, вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом складання відповідного протоколу належить виключно до компетенції Департаменту патрульної поліції ГУ НП України відділень ДАІ , які наділені повноваженнями проводити усі передбачені законом дії для встановлення обставин, за яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, з відповідним наступним відображенням її у схемі ДТП та складення адміністративного протоколу відносно особи чи осіб, які порушили вимоги Правил дорожнього руху, а тому суд позбавлений можливості у процесуальний спосіб встановити будь-яку провину - ОСОБА_3, оскільки протокол щодо нього не складався та на розгляд суду не направлявся.

Крім того, оскільки на даний час фактично не встановлений механізм дорожньо-транспортної пригоди та всі обставини справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення, підстав для закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - скасувати, а матеріали справи повернути до Відділення ДАІ з обслуговування Сквирського району, підпорядковане УДАІ ГУ МВС України в Київській обл. для проведення додаткової перевірки щодо встановлення дійсного механізму дорожньо-транспортної пригоди з послідуючим направленням, за наявності для цього законних підстав, справи на новий судовий розгляд з урахуванням положень ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Т.Ю. Корнієнко