П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

У складі головуючого судді - Каліновської Е.І.

при секретарі - Самуйлик Ю.О.

за участю прокурорів - Торопчина С.О. , Романова Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області заяву особи , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_2 по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 172-7 ч.1,ч.2 КУпАП ,

В С Т А Н О В И В :

17.03.2016 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла заява від ОСОБА_1, яка притягається до адміністративної відповідальності про відвід судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_2, в якій вона зазначає , що при розгляді справи про притягнення її до адміністративної відповідальності у вчиненні правопорушення , передбаченого ст.. 172-7 ч.1 ,ч.2 КУпАП виникли обставини , які унеможливлюють безсторонній розгляд суддею Пальчик її справи, оскільки останньою на її думку , були допущені істотні порушення прав заявника, так як суддя Пальчик О.О. постановою від 04.03.2016 року застосувала відносно неї примусовий привід в судове засідання , для застосування якого у суду не було ніяких підстав , оскільки вона належним чином повісткою не була повідомлена про час та місце розгляду справи , і факти її неявки до судового засідання відбувались з поважної причини , оскільки розпорядженням Кременчуцького міського голови № 28 В від 25.02.2016 року її було направлено в службове відрядження до м. Полтави з 03.03.2016 року по 04.03.2016 року, внаслідок чого вона не мала можливості з»явитися до суду, навіть тоді, коли була повідомлена судом про час і місце розгляду справи . ЇЇ захисником було надано в судовому засіданні копію вище вказаного розпорядження міського голови.

Заявниця звертає увагу, що вона займає відповідальне службове становище заступника Кременчуцького міського голови та члена виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, і винесення відносно неї постанови про примусовий привід до суду через органи поліції грубо порушує її право на особисту недоторканість, спричиняє ітостну шкоду її честі та гідності, поскільки в постанові зроблено висновок про її неявку до суду без поважних причин, тоді як вона як службова особа, органу місцевого самоврядування повинна демострувати своїм виборцям повагу до закону та провапорядку. Вважає, що зазначена постанова принесла істотну шкоду авторитету органу місцевого самоврядування в якому вона працює.

Знаючи про зазначені вище порушення прав заявниці та законодавства, яке регламентує порядок розгляду відповідної категорії справ, вона, як службова особа органу місцевого самоврядування, не могла не відреагувати на них в установленому законодавством порядку.

Так, 12 березня 2016 року заявниця звернулась до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з заявою щодо притягнення судді О.О. Пальчик до дисциплінарної відповідальності за допущені нею грубі порушення її права на особисту недоторканість та з приводу прийняття до розгляду справи з явним та грубим порушенням встановленого законом порядку, в обхід системи автоматизованого документообігу.

Крім того, 12 березня 2016 року вона звернувся до Кременчуцької місцевої прокуратури з заявою щодо відкриття кримінального провадження за фактом прийняття суддею О.О. Пальчик завідомо неправосудної постанови від 04 березня 2016 року про її примусовий привід до суду. Відповідальність за такі дії передбачена ст. 375 КК України.

ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_3 в судове засідання не з»явились по невідомій суду причині про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Прокурор Торопчин С.С. у судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Автозаводського районного суд м.Кременчуа ОСОБА_2 заперечував і пояснив, що Кодексом України про адміністративні правопорушення фактично не передбачено процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, також він вважає , що істотного порушення прав ОСОБА_1 при винесенні суддею Пальчик О.О. постанови про її примусовий привід не було , оскільки ОСОБА_1. неодноразово не з,являлась до судового засідання , про час розгляду справи була повідомлена через свого адвоката , також на ім,я міського голови м. Кременчука Автозаводським районним судом м. Кременчука надсилався лист для звернення уваги на ці факти і сприяння явки особи до судового засідання. В судове засідання 04.03.2016 року ОСОБА_1 з,явилась самостійно , до неї не був застосований примусовий привід, вона як посадова особа органів місцевого самоврядування зловживала своїми процесуальними правами і не з,являлась до суду віддаючи перевагу відрядженням , у які вона була направлена . Також подання скарги до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та до Кременчуцької місцевої прокуратури про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не є підставою для відводу судді і ніяким чином не впливає на розгляд справи відповідно до вимог закону суддею Пальчик О.О.

Прокурор Романов Я.В. у судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Автозаводського районного суд м.Кременчука ОСОБА_2 заперечував і пояснив , що Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Але згідно з ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції. Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід і порядку розгляду заяви про відвід, але він з урахуванням викладеного вважає , що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і прийняття та розгляд заяви ОСОБА_1 про відвід судді за правилами, закріпленими в КПК України. Статтями 75, 76 КПК України передбачені обставини, що виключають участь судді в розгляді справи, а також встановлена недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, такі обставини ОСОБА_1 в своїй заяві не були зазначені , а прийняття суддею постанов про привід особи та об,єднання справ не є обставинами , які виключають участь судді у розгляді справи . Викладені обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_1 не вмотивована, що суперечить вимогам ст. 80 ч.5 КПК України .

Суд вислухавши думку прокурорів Романова Я.В. , Торопчина С.С. , дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків:

У відповідності з ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Але згідно з ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід і порядку розгляду заяви про відвід. Проте діючій Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід, слід застосувати аналогію права.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 можливо зробити висновок про те, що підставами відводу судді Пальчик О.О є незаконне прийняття постанови про примусовий привід 04.03.2016 року заявниці , ОСОБА_1, порушення принципу безсторонності судді при розгляді справи , оскільки заявницею подані скарги до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Пальчик О.О. та до Кременчуцької місцевої прокуратури про притягнення до кримінальної відповідальності, але суд вважає , що доводи заявниці фактично зводяться до незгоди з прийнятими процесуальними рішеннями у справі, постановою про застосування примусового приводу від 04.03.2016 року, хоча, даних яких свідчили про неупередженість і заінтересованість судді в розгляді справи, як в заяві так і в судовому засіданні не наведені, що відповідно до вимог вищезазначеного законодавства не є підставою для відводу судді від розгляду справи. Той факт, що заявник не погоджується з прийнятим процесуальним рішенням по справі і діями судді у судовому засіданні може бути предметом оскарження в апеляційній інстанції при розгляді апеляційної скарги на постанову прийняту судом по результатам розгляду справи.

Суд також не погоджується з доводами заявника про те , що після подання скарг на дії судді Пальчик О.О. до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та до Кременчуцької місцевої прокуратури про притягнення до кримінальної відповідальності, вона при розгляді справи відносно ОСОБА_1 не буде неупередженим і безстороннім суддею.

Суд вважає , що висновки заявниці відносно того , що суддя Пальчик О.О. їй буде мститись за її принципову позицію і у зв,язку з поданням скарг на неї, суд вважає об,єктивно невиправданими , оскільки кожен судя при прийнятті на публічну службу знає про негативні наслідки , які можуть виникнути при виконанні ним службових обов,язків. За таких обставин побоювання заявниці щодо безсторонності при розгляді її справи суддею Пальчик О.О. не можна розглядати як обєктивно виправданими.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку , що заява ОСОБА_1 про відвід судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_2 є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст.. 47 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, ст.8 Конституції України, ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», суд , -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_2 відмовити.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Е.І. Каліновська