АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/176/2016 Суддя 1-ї інстанції - Бурлака О.В.
Категорія: ст. 130 ч. 2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, його захисника - ОСОБА_4 матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 2 КУпАП ОСОБА_3 (реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма транспортними засобами строком на 2 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_3, 19.11.2015 року, близько 21 год. 00 хв., в м. Києві по бул. Чоколівському, 8, керував автомобілем марки «ВАЗ 21101» д.н.з.НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражена зміна кольору шкіряного покриву, порушення координації рухів). Стан алкогольного сп'яніння визначено за допомогою приладу газоаналізатора «ALKOTEST 6810 «Драгер» прилад ARBL-0868 (Тест № 599) в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, тобто повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та закрити справу про адміністративне правопорушення в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що порушує норми матеріального та процесуального права.

Зокрема посилається на те, що вказівка суду про визнання ним вини, не відповідає дійсності, оскільки навіть у протоколі про адміністративне правопорушення міститься запис про те, що він незгоден з даним правопорушенням, так як його не вчиняв. А обставини події, що мали місце 19.11.2015 року не відповідають тим обставинам, що зазначені в протоколі та не повністю співпадають з письмовими поясненнями свідків долучених до матеріалів справи.

Звертає увагу суду про те, що він 19.11.2015 року, близько 19 год. 00 хв. припаркував свій автомобіль марки «ВАЗ 21101» д.н.з. НОМЕР_2 у дворі, що знаходиться по бул. Чоколівському, 8. Після чого пішов на зустріч із товаришем, випили пива. О 19 год. 40 хв., він повернувся до свого автомобіля і зателефонував своєму другу ОСОБА_5, щоб той приїхав до нього та сів за кермо його автомобіля і відвіз додому. Виклик товариша був зумовлений тим, що сам розумів, що перебуває в стані алкогольного сп'яніння і керувати транспортним засобом не зможе. Товариш погодився і попросив зачекати, поки він приїде. Вказує, що спочатку чекав друга біля авто, а коли стало холодно то сів у авто, де продовжував чекати товариша. Близько 20 год. 15 хв. до нього під'їхали працівники патрульної поліції та почали запитувати, що він тут робить і чому перебуває в стані алкогольного сп'яніння. На що він пояснив їм вищезазначені обставини. Після чого працівники поліції запросили двох свідків, які засвідчили в подальшому, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Проте, факту керування ним транспортним засобом не підтверджено.

Вважає, що працівники патрульної поліції записали в протоколі неправдиві відомості, і це підтверджується, зокрема розбіжностями зазначеними у поясненнях свідків та у протоколі.

Посилається також на те, що факту руху автомобіля по Чоколівському бульварі свідки не підтвердили. Натомість їх пояснення лише доводять, що автомобіль дійсно знаходився у дворі по бул. Чоколівському. Розписка ОСОБА_5, про те, що автомобілем керувати буде він, також доводить, що з території двору він самостійно не виїжджав.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені ним розбіжності, не викликав в судове засідання та не допитав свідків, в зв'язку з чим не з'ясував всіх обставин справи. Також, при розгляді справи значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, та захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, ретельно перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд повно, об'єктивно і всебічно дослідив докази, з'ясував всі обставини, що мають значення для вирішення справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Доказом вчинення ОСОБА_3 зазначеного адміністративного правопорушення є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою на те особою; результатом тестування на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу газоаналізатора «ALCOTEST 6810» «Драгер» прилад ARBL № 0868 ( Тест № 599), результат тесту 1,79 %, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та розпискою ОСОБА_5

Крім того, з постанови суду першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні особисто ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

При цьому, будь - яких підстав ставити під сумнів правильність викладених в постанові суду першої інстанції обставин щодо участі ОСОБА_3 при розгляді справи суддею місцевого суду та позиції останнього під час судового засідання, на що вказував апелянт в апеляційній скарзі, у суду апеляційної інстанції немає.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_6, що містяться в матеріалах справи, правильність яких вказаний свідок підтвердив в суді апеляційної інстанції, подавши заяву про неможливість явки в судове засідання суду апеляційної інстанції в черговий раз, вбачається, що 19 листопада 2015 року він був свідком як людина, яка на його думку була в неадекватному стані, знаходячись за кермом автомобіля ВАЗ 21010 НОМЕР_2 почала здійснювати різки маневри за кермом.

З показань іншого свідка ОСОБА_8., від виклику та допиту якої в суді апеляційної інстанції відмовився ОСОБА_3., посилаючись на тривалі строки розгляду його справи, вбачається, що 19 листопада 2015 року о 20 год. 20 хв. вона бачила неадекватну поведінку людини, який непристойно виражався, стояв біля дерева неподалік від автомобіля, потім відійшов від дерева, впав, кричав і плакав, потім підійшов до автомобіля Лада 110, держномер НОМЕР_2 , відчинив двері авто і швидко почав рух заднім ходом, однак згодом автомобіль зупинився.

З наведених показань свідків вбачається, що доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_3 автомобілем не керував, а лише знаходився в автомобілі, є необґрунтованими.

Згідно вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли особа розпочала рух.

Незначні розбіжності в часі вчинення адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 та часі, вказаному в поясненнях свідка ОСОБА_8, на яких акцентує увагу в апеляційній скарзі ОСОБА_3, не свідчать про неналежність чи недопустимість вказаних доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 18.09.2015 року вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 3 400, 00 грн.

Таким чином, притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КупАП на думку апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Що стосується накладеного на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, яке на думку апелянта є надто суворим, то як вбачається з приписів ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом»якшують і обтяжують стягнення.

Цих вимог закону дотримався суд першої інстанції, та враховуючи конкретні обставини вчинення останнім правопорушення, дані про особу правопорушника, який вже притягувався до адміністративної відповідальності та висновків для себе не зробив, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано прийшов до висновку про обрання ОСОБА_3 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма транспортними засобами строком на 2 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал