Єдиний унікальний номер 719/84/16-п
Номер провадження 3/719/53/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року

м. Новодністровськ

Суддя Новодністровського міського суду Чернівецької області Луців О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від від начальника Новодністровського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»АДРЕСА_1, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

В матеріалах справи зазначено, що ОСОБА_1, 16.12.2015 року близько 15 год. 00 хв., перебуваючи в магазині «Мойдодир», який знаходиться за адресою: м. Новодністровськ, Чернівецької області, шляхом вільного доступу викрав з прилавка вказаного магазину станок для гоління марки «Gillete Mach5», який належить на праві власності потерпілій ОСОБА_2, чим завдав останній матеріальну шкоду у сумі 190 грн., внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП, тобто дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

У відповідності до ст. 7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Частина перша ст.. 185 КК України встановлює кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна, натомість ч. 1 ст. 51 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дрібної крадіжки.

Однак ч.3 ст.. 51 КУпАП дає чітке визначення дрібної крадіжки, зокрема, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Пунктом 169.1.1 ПКУ передбачено розмір соціальної пільги, а саме, 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня становив 1218 грн., отже соціальна пільга в 2015 році була в розмірі 609 грн. (1218*50%/100%).

Відтак для того, щоб дії особи кваліфікувати як кримінальне правопорушення в розумінні ст.. 185 КК України та ст.. 51 КУпАП, необхідно, щоб вартість викраденого майна перевищувала 121,80 грн. (609*0,2).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення від 21.03.2016 року, постанови про закриття кримінального провадження від 09.03.2016 року, протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.01.2016 року, витягу з кримінального провадження №0000020 від 16.01.2016 року, пояснень ОСОБА_1 від 15.01.2016 року, протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 26.01.2016 року, протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 26.01.2016 року, довідками про вартість станка для гоління станом на 16.12.2015 року, наданими ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вартість станка для гоління марки «Gillete Mach5», який належить на праві власності потерпілій ОСОБА_2, на день викрадення становила 190 грн.

Суддя встановила, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, було закрито на підставі ч. 1 ст.11 КК України у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення внаслідок малозначності спричиненої шкоди, а тому, на думку слідчого Новодністровського ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення.

Однак суддя не погоджується з такими висновками слідчого, виходячи з наступного.

Чинне законодавство про кримінальну відповідальність злочином визнає передбачене КК суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене субєктом злочину.

Відповідно до частини другої статті 11 КК не визнається злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Отже, специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обовязковій сукупності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі обєктивних і субєктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до частини другої статті 11 КК;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) малозначне діяння не повинно бути субєктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на той злочин, який особа бажала вчинити.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні обєктивних ознак того чи іншого складу злочину, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

На встановлення малозначності діяння жодні інші фактори, крім вказаних вище обовязкових умов, не впливають. Відповідно, посткримінальна поведінка порушника кримінально-правової заборони, характеристика його особи, ступінь реалізації злочинного умислу, інші обставини, що відповідно до закону є правовими підставами для помякшення покарання або звільнення від кримінальної відповідальності, значення в контексті встановлення наявності чи відсутності малозначності діяння за частиною другою статті 11 КК не мають. Так, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, примирення винного з потерпілим, втрата особою суспільної небезпечності на час розслідування злочину не перетворюють злочин у малозначне діяння.

Значення частини другої статті 11 КК полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки злочину, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає злочин у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК. Положення про малозначність діяння може розцінюватись як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками злочину.

Відповідно до частини першої статті 185 КК предметом крадіжки є чуже майно. Цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, обовязковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки у виді шкоди майнового характеру. У пунктах 2 4 примітки до статті 185 КК конкретизовані (формалізовані, визначені) такі наслідки, тобто законодавцем встановлено їх мінімальний і максимальний розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Крадіжку, за яку передбачена кримінальна відповідальність (стаття 185 КК), слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна, як адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою таємне викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Системне тлумачення статті 51 КУпАП і статті 185 КК свідчить, що викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, становить предмет злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК. Таким чином, поняття такої кримінально караної поведінки не є оціночним, воно формалізовано в законі, тобто визначено законодавцем за допомогою вартісних критеріїв.

Дані висновки судді ґрунтуються на правовій позиції ВСУ в справі №5-221кс15 від 24.12.2015 року, які згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року є обовязковими для судів загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Підсумовуючи все вищенаведене, суддя дійшла висновку, що вчинене ОСОБА_1 діяння формально містить усі ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК, - таємне викрадення чужого майна.

Оцінка суспільної небезпеки цього діяння не може визначатись за правилом, закріпленим у частині другій статті 11 КК. Відповідне положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача. Щодо крадіжки, то суспільно небезпечні наслідки цього складу злочину мають чітко визначену мінімальну межу шкоди, яка може бути завдана власнику майна - 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на час вчинення зазначеного діяння ОСОБА_1 таку мінімальну межу становила сума 121, 80 грн.).

Отже, діяння, вчинене ОСОБА_1, характеризуючись усіма ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК, становить притаманну злочинну суспільну небезпеку, адже було спроможним заподіяти істотну шкоду певній фізичній особі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутністі складу адміністративного правопорушення.

Якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування (ст.. 253 КУпАП).

За таких обставин, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення з направлення матеріалів справи прокурору місцевої прокуратури.

На підставі ст.7, 9, 51 КУпАП, ст.. 11, 185 КК України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», п. 169.1.1, п. 5 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України та керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 253, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення передати Кельменецькій місцевій прокуратурі, а копію постанови направити Новодністровському ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області для відома.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи подання прокурора. Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подання прокурора подаються до Апеляційного суду Чернівецької області через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

СУДДЯ