Справа № 761/3200/16-п
Провадження №3/761/1275/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч В.М., при секретарях Ситнік О.М., Філь В.В,, за участю прокурора Дяченка В.П., захисника ОСОБА_1, розглянувши справу щодо

гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ровеньки Луганської області, громадянина України, українця, який перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освіту, працює начальником Служби автодоріг Полтавської області, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1, фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2, до адміністративної відповідальності не притягувався, -

який обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 6 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 29.01.2016 № 1 гр. ОСОБА_2, обіймаючи посаду начальника відділу проектно-технічного супроводу закриття підприємств управління реструктуризації вугільних підприємств Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міністерство), будучи державним службовцем 9 рангу, тобто суб'єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, при звільненні 18.08.2015 не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (далі - Декларація) за фактично відпрацьований період з 01.01.2015 по 18.08.2015.

Як вважає особа, що склала протокол, зазначені дії ОСОБА_2 утворюють склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172 6 КУпАП.

У судовому засіданні прокурор наполягав на визнанні ОСОБА_2 винуватим у вчиненні вказаного правопорушення та просив застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу.

ОСОБА_2 своєї вини в інкримінованому йому діянні не визнав, не заперечуючи вищевикладених фактів, пояснив таке.

Він дійсно 18.08.2015 розірвав трудовий договір з Міністерством. Враховуючи, що йому тривалий час не вдавалося звільнитися, оскільки втрачалися його заяви, він 17.08.2015 у черговий раз написав заяву про звільнення. Вказаний документ того ж дня ОСОБА_2 через свого колегу передав до кадрового підрозділу Міністерства. Після зазначеної дати на роботу не виходів, прийнятим щодо поданої заяви рішенням не цікавився. Через деякий час він захворів, а після одужання виїхав до батьків у непідконтрольні Україні райони Луганської області. Після повернення у листопаді до м. Києва він 25.11.2015 прибув до кадрового підрозділу Міністерства, де отримав трудову книжку, заповнив та здав декларацію за період роботи з 01.01.2015 по 18.08.2015. Наполягав на тому, що не мав реальної можливості здати декларацію у день звільнення, оскільки з незалежних від нього причин у той період не міг прибути до Міністерства.

З досліджених судом доказів вбачається, що згідно з наказом Міністерства від 17.08.2015 № 518-к ОСОБА_2 звільнений з посади 18.08.2015 відповідно до поданої ним заяви (а.с.37).

Відповідно до Актів від 18.08.2015, підписаних ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 18.08.2015 відмовився ознайомлюватися з наказом про звільнення (а.с.39), крім того у цей же день отримав бланк Декларації, однак відмовився від її заповнення у день звільнення (а.с.40).

Як свідчить акт від 25.11.2015 ОСОБА_2 трудову книжку отримав 25.11.2015 (а.с. 41).

Допитана судом начальник управління по роботі з персоналом Міністерства ОСОБА_3 підтвердила, що трудову книжку ОСОБА_2 дійсно отримав лише 25.11.2015. Як їй відомо, працівники відділу по роботі з персоналом після видання наказу про звільнення телефонували ОСОБА_2, пропонуючи прибути та отримати трудову книжку. У зв'язку тим, що вказаним питанням безпосередньо вона не займалась, повідомити деталі спілкування з особою, яка притягається до відповідальності, вона не може.

Заступник начальника управління - начальник відділу по роботі з персоналом ОСОБА_4 суду показала, що заява ОСОБА_2 про звільнення надійшла 17.08.2015. У зв'язку з тим, що звільнення того дня ж не було можливим, кадровий підрозділ підготував проект відповідного наказу та передав його на підпис міністру. Згідно з наказом ОСОБА_2 звільнений з 18.08.2015, однак у зазначений день він за трудовою книжкою до відділу не приходив, бланк Декларації не отримував, від її заповнення не відмовлявся. З якої причини в акті вказується протилежне, пояснити не змогла. У подальшому - 25.11.2015 ОСОБА_2, прибувши до кадрового підрозділу, отримав трудову книжку, здав Декларацію за період з 01.01.2015 по 18.08.2015, а у січні 2016 року здав Декларацію за 2015 рік.

Головний спеціаліст відділу по роботі з персоналом Міністерства ОСОБА_5 підтвердила, що викладене в акті від 18.08.2015 не відображає фактичних подій, оскільки у день звільнення, тобто 18.08.2015 ОСОБА_2 до кадрового підрозділу Міністерства не приходив, бланк Декларації йому не видавався, з цієї ж причини від заповнення Декларації він відмовитися не міг. Прибувши 25.11.2015 до відділу по роботі з персоналом Міністерства ОСОБА_2 отримав трудову книжку та здав Декларацію за фактично відпрацьований у 2015 році період.

Суддя, заслухавши доводи прокурора, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.172 6 КУпАП (в ред. Закону України від 15.03.2016), за якою кваліфіковане діяння гр. ОСОБА_2, адміністративна відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Диспозиція зазначеної норми у її попередній редакціїне передбачала будь-яких застережень, оскільки адміністративна відповідальність наступала в усіх без винятку випадках несвоєчасного подання декларації.

Разом з тим, згідно з ст. 58 Конституції України закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність особи, мають зворотну дію у часі.

Частиною 2 статті 8 КУпАП також визначено, що закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну силу, тобто поширюються на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

З огляду на зазначене застосуванню до даних правовідносин підлягає саме остання за часом редакція ч.1 ст. 172 6 КУпАП, як така, що пом'якшує відповідальність, суттєво звужуючи підстави для її настання.

Вирішуючи питання, чи є поважною причиною несвоєчасного подання Декларації відсутність особи у відповідному місці на момент виникнення певних обов'язків, суд приймає до уваги, що у даному конкретному випадку рішення щодо неприбуття для проведення остаточного розрахунку, отримання трудової книжки є особистим рішенням працівника, яке не пов'язане з перешкодами об'єктивного характеру або наявністю інших поважних причин.

Посиланням особи, яка притягається до відповідальності, на свою хворобу суд надає критичної оцінки з огляду на те, що дана обставина будь-яким доказами не підтверджена. Крім того, суд приймає до уваги, що навіть наявність хвороби не перешкодила ОСОБА_2 через короткий проміжок часу, а саме 01.09.2015 виїхати за межі м. Києва в особистих справах (а.с. 65).

Отже наведені ОСОБА_2 причини невчасного подання Декларації, на переконання суду, не можна вважати поважними.

Також не заслуговують на увагу доводи на захист ОСОБА_2 про те, що ним не переслідувалась мета отримання матеріальної вигоди, тобто в його діях відсутня корупційна складова.

Стаття 1726 КУпАП включена до Глави 13-А КУпАП «Адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією».

У силу ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушенням, пов'язаним з корупцією, визнається діяння, яке не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження.

Таким чином для притягнення особи до передбаченої ч.1 ст.1726 КУпАП відповідальності не є необхідною наявність у її діянні складу саме корупційного правопорушення.

При вирішенні даної справи суддею враховуються, що статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) визначені чотири категорії суб'єктів декларування.

Так, в залежності від ступеню зв'язку працівника з відповідною державною установою або організацію виокремлюються: особи, які фактично в и к о н у ю т ь функції держави (ч.1 ст.45 ); особи, які п р и п и н я ю т ь виконання вказаних функцій (абз.1 ч.2 ст.45); особи, які п р и п и н и л и зазначену діяльність (абз. 2 ч.2 ст.45); особи, які п р е т е н д у ю т ь на зайняття відповідної посади (ч.3 ст.45).

Отже особи, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, утворюють окрему групу суб'єктів декларування.

У даному випадку визначальною ознакою є те, що їх зв'язок з певною державною інституцією не перебуває у статичному стані. Використана у зазначеній правовій нормі конструкція свідчить, що такою особою у передбачений законом спосіб висловлений намір розірвати трудовий договір з роботодавцем, однак останнім рішення щодо поданої заяви ще не прийнято.

Тобто даний працівник продовжує перебувати на займаній посаді і саме у проміжок часу до видання наказу про звільнення має подати Декларацію за період, який не охоплений раніше поданими Деклараціями.

Наступну групу утворюють особи, щодо яких роботодавцем прийняте позитивне рішення про їх звільнення. На таких осіб покладений обов'язок подання Декларації наступного року після їх звільнення.

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений час, письмо попередивши про це відповідний орган за два тижні. Даною статтею також передбачені випадки, коли трудовий договір має бути розірваний у строк, про який просить працівник.

Таким чином, особою, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, може бути працівник лише у обмежений період часу - від подання заяви про звільнення і до видання наказу про звільнення.

Враховуючи, що останнім днем роботи є день звільнення, одну групу від іншої відокремлює саме видання наказу про звільнення.

Після видання відповідного наказу працівник переходить до наступної категорії суб'єктів декларування, а саме до осіб, які п р и п и н и л и діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави.

Досліджуючи питання, до якої з цих категорії належить ОСОБА_2, суд приймає до уваги, що останнім заява про звільнення подана 17.08.2015 (а.с.38), згідно з наказом від 17.08.2015 № 518-к ОСОБА_2 звільнений 18.08.2015. (а.с.37)

Наведене доводить, що відтинок часу, протягом якого дана особа була такою, що припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, тривав два дні - з 17.08.2015 по 18.08.2015.

Починаючи з 19.08.2015, ОСОБА_2 перейшов до категорії тих, що вже припинили виконання зазначених функцій, тому був зобов'язаний подати Декларацію за 2015 рік до 1 квітня наступного - 2016 року.

Отже в діях ОСОБА_2 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на те, що стороною захисту зазначені нижче доводи не наводились, суд також вважає за необхідне врахувати, що форма Декларації за станом на день звільнення ОСОБА_2 зобов'язувала вказувати в ній загальну суму отриманого сукупного доходу.

У той же час, згідно з вимогами ст. 116 КЗпП остаточний розрахунок з працівником, який звільняється, проводиться у день звільнення. Крім того, згідно з п.2 наказу про звільнення від 17.08.2015 ОСОБА_2 мала бути виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку.

Як встановлено судом, на час, коли ОСОБА_2 мав статус особи, яка припиняє виконання функцій держави (з 17 по 18 серпня 2015 року), останній не мав можливості внести до Декларації достовірні дані про свій сукупний дохід за період з 01.01.2015 по 18.08.2015.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З огляду на відсутність у гр. ОСОБА_2 об'єктивної можливості подати декларацію з зазначенням даних, що б відображали фактичний стан отриманих ним доходів, в діях даної особи відсутня така обов'язкова складова адміністративного правопорушення, як вина.

Враховуючи сукупність наведених фактів та обставин, суддя прийшов до переконання про відсутність в діянні ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172 6 КУпАП.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись Законом України «Про запобігання корупції», ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 1726 КУпАП закрити через відсутність у його діях події та складу даного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Циктіч