Справа № 417/2014/16-п
Провадження № 3/417/50/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. с. Марківка Луганської області

Суддя Марківського районного суду Луганської області Шкиря В.М.., за участю секретаря Позднякової С.В., прокурора Маляна Григорія Сергійовича, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Марківка Луганської області адміністративний протокол №3-Б від 17.02.2016 та додані до нього матеріали, які надійшли від Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, неповнолітніх дітей не має, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, якому розяснено його права передбачені ст. 268 КУпАП, та ст.10,63 Конституції України,-

в с т а н о в и в:

17.10.2010, згідно рішення першої сесії шостого скликання Марківської районної ради Луганської області №1/4 «Про обрання голови Марківської районної ради шостого скликання» ОСОБА_1 обрано головою Марківської районної ради Луганської області.

23.10.2012 рішенням двадцятої сесії шостого скликання Марківської районної ради Луганської області №20/16 «Про присвоєння чергового рангу голові Марківської районної ради» ОСОБА_1 присвоєно 6 ранг посадової особи місцевого самоврядування 3 категорії посад

17.11.2015 згідно рішення першої сесії сьомого скликання Марківської районної ради Луганської області № 1/5 «Про увільнення з займаної посади голови Марківської районної ради шостого скликання» ОСОБА_1 звільнено з посади голови Марківської районної ради.

ОСОБА_1 відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення , та відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного закону являється субєктом декларування .

Відповідно до ч.2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про запобігання корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , субєкти декларування подають декларації про майно доходи витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Відповідно до вимог абзацу 2 частини першої статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» субєкти декларування, які звільняються або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно доходи витрати і зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

В порушення вказаних вимог ОСОБА_1 на момент звільнення 17.11.2015 не подав декларацію про майно доходи витрати і зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями з 01.01.2015 по 17.11.2015, а подав її лише 09.12.2015 після початку перевірки співробітниками СБУ.

Таким чином своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 КУпАП не визнав та пояснив, що він дійсно з листопада 2010 року по 17 листопада 2015 року займав посаду голови Марківської районної ради Луганської області. Про те, що йому при звільненні і протягом 1 року після звільнення необхідно подавати декларацію за відпрацьований період 2015 року він знав, бо з цього приводу проводилися неодноразові семінари де він приймав участь . Тому до 1 квітня 2016 він подасть ще одну декларацію за 2015 рік.

16.11.2015 він склав відповідну декларацію за 2015 рік, зазначивши, що вказав в ній дані надані йому в бухгалтерії районної ради про його заробітну плату за відпрацьований період усно, а про доходи членів сімї він дізнався зателефонувавши до Марківського РТМО, де працює його дружина, декларацію він датував 16.11.2015 року. За примірник він взяв декларацію за 2014 рік, складену декларацію за 2015 рік та декларацію за 2014 рік він залишив на столі, вважає, що його помилка, що він не склав її в двох екземплярах та не поставив відмітку про день подачі. 20.11.2015 він отримав трудову книжку у кадрах, жодних зауважень чи будь яких застережень з приводу неподачі декларації не було.

09.12.2015 йому зателефонували з Марківської районної ради та повідомили, що нема декларацій за 2014 та 2015 роки, він поїхав до райради та на тому ж столі де він залишив знайшов обидві декларації, які відразу відніс та віддав ОСОБА_2, тому жодного умислу на неподачу чи несвоєчасну декларацію за відпрацьований період 2015 в нього не була, а відтак і нема його вини.

Прокурор Маілян Г.С. в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі №3-Б від 17.02.2016. Прокурор вважає, що ОСОБА_1 дійсно повинен був подати декларацію 17.11.2015 або до цієї дати, а оскільки її подано 09.12.2016 то в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Просив суд визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення, в межах санкції ч.1 ст.172-6 КУпАП на розсуд суду. При цьому посилався на аб.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», розяснення Міністерства юстиції.

Суд, вислухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення №3-Б від 17.02.2016 та дослідивши повно, обєктивно матеріали справи, зокрема:

- рішення першої сесії шостого скликання Марківської районної ради Луганської області №1/4 «Про обрання голови Марківської районної ради шостого скликання» яким ОСОБА_1 обрано головою Марківської районної ради Луганської області (а.с.8);

- службову характеристику ОСОБА_1 (а.с.9);

- біографічну довідку ОСОБА_1 (а.с.10-11);

- попередження ОСОБА_1 про спеціальні обмеження встановлені Законами України «Про державну службу», «Про засади запобігання та протидії корупції» (а,с.12);

- рішення двадцятої сесії шостого скликання Марківської районної ради Луганської області №20/16 «Про присвоєння чергового рангу голові Марківської районної ради» яким ОСОБА_1 присвоєно 6 ранг посадової особи місцевого самоврядування 3 категорії посад (а.с.13);

- рішення першої сесії сьомого скликання Марківської районної ради Луганської області №1/4 «Про увільнення з займаної посади голови Марківської районної ради шостого скликання» яким ОСОБА_1 увільнено з посади голови Марківської районної ради Луганської області (а.с.14);

- пояснення ОСОБА_3Д та розпорядження № 6/22-к від 25.12.2013 (а.с.15-16);

- акт огляду особової справи ОСОБА_1 від 09.12.2015 (а.с.17);

- пояснення ОСОБА_2 та розпорядження № 6/7 к від 22.03.2012 (а.с.18-20)4

- копії декларацій про майно доходи витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015, 2014 роки (а.с.21-30);

- побутову характеристику ОСОБА_1 (а.с.32);

- довідку про склад сімї ОСОБА_1 (а.с.33);

зясувавши всі обставини справи, відповідно до ст.252 КУпАП, оцінивши докази в їх совокупності, приходжу до наступного.

Згідно з п.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 ч.1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так мною встановлено, що 17.10.2010, згідно рішення першої сесії шостого скликання Марківської районної ради Луганської області №1/4 «Про обрання голови Марківської районної ради шостого скликання» ОСОБА_1 обрано головою Марківської районної ради Луганської області (а.с.8) та 18.11.2012 йому присвоєно черговий 6 ранг посадової особи місцевого самоврядування третьої категорії посад (а.с.13)

17.11.2015 згідно рішення першої сесії сьомого скликання Марківської районної ради Луганської області № 1/5 «Про увільнення з займаної посади голови Марківської районної ради шостого скликання» ОСОБА_1 звільнено з посади голови Марківської районної ради (а.с.14)

Згідно з аб.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону;

Відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Статтею першою Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету;

Відповідно до п. 2 Розділу XIII Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Отже ОСОБА_1 відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, оскільки є посадовою особою місцевого самоврядування в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування» та відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» являється субєктом декларування.

Відповідно до аб.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3203-VI від 07.04.2011, в редакції із змінами, внесеними згідно із законом №224-УІІ від 14.05.2013 року, суб'єкти декларування, які звільняються, або іншим чином припиняють свою діяльність, пов'язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати ізобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Згідно роз'яснень комітету Верховної ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією (рішення від 14.01.2014, протокол №23) субєкти декларування, якi звiльняються з роботи (служби) у: квiтнi груднi подають декларацiю за поточний рiк. При цьомувідповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України Про комітети Верховної Ради України Комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати розяснення щодо застосування положень законів України.

Системний аналіз абзацу другого ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3203-VI від 07.04.2011, в редакції із змінами, внесеними згідно із законом №224-УІІ від 14.05.2013 року в сукупності з розясненням комітету Верховної ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією свідчить про те, що ні законодавець ні профільний комітет не визначив чіткого терміну, у продовж якого суб'єкти декларування, які звільняються, або іншим чином припиняють свою діяльність, пов'язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов'язані подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Щодо розяснень Мінюсту, долучених до протоколу особою, що його склала та наданих прокурором, то в них зазначено, що міністерство, як центральний орган виконавчої влади , що діє відповідно до положення про Міністерство Юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 395, організовує розгляд звернень громадян та надає розяснення з питань повязаних з діяльністю Мінюсту та його територіальних органів, підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства, а також стосовно актів, які ним видаються та не має повноважень щодо вирішення питань повязаних стосовно обовязку подання субєктом декларування декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру при звільненні. З огляду на зазначене не може бути прийнято до уваги інформування Мінюсту з цього питання.

За своїм характером адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, може бути вчинене тільки умисно.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідальність особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за порушення спеціального обмеження, передбаченого в ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», настає лише за умови, що вона усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на несвоєчасне подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями , керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересом третіх осіб, не обовязково корисливим.

Так в Акті огляду від 09.12.2015, дослідженого безпосередньо в судовому засіданні в якості письмового доказу (а.с.17) зафіксовано пояснення ОСОБА_2, яка займається веденням кадрової роботи в Марківській районній раді Луганської області на підставі розпорядження № 6/7-к від 22.03.2012 (а.с.20) з яких вбачається, що ОСОБА_1 брав декларацію за 2014 рік, як взірець для написання декларації за 2015 рік, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не мав умислу несвоєчасне подання декларації про майно про майно доходи витрати і зобовязання фінансового характеру за відпрацьований період 2015 року при звільненні. Дане згоджується і з поясненнями наданими ОСОБА_1 безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду справи в суді.

При цьому ні ОСОБА_1 ні прокурор Маілян Г.С. не клопотали про виклик до суду свідків, які б спростували даний факт.

Прокурор під час розгляду справи в суді не висловлював жодних заперечень щодо того, що цей запис в акті огляду від 09.02.2016 не відповідає дійсності, чи сумнівів щодо неправдивості запису, а тому це не викликає жодних сумнівів і трактується на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки правова природа адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже вважаю, що прокурором не надано належних доказів та у судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_1 мав умисел на невиконання вимог аб.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», яка зобов'язує суб'єктів декларування, які звільняються, або іншим чином припиняють свою діяльність, пов'язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Навіть якщо ОСОБА_1 і подав декларацію 09.12.2015 то вважаю, що вона подана у межах розумного строку, оскільки ні законодавець в аб.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» ні профільний комітет Верховної ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією, який наділений правом надавати розяснення з цього приводу в своєму рішенні від 14.01.2014, протокол №23 не визначив чіткого терміну, у продовж якого суб'єкти декларування, які звільняються, або іншим чином припиняють свою діяльність, пов'язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов'язані подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями

За таких обставин вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 247 КУпАП, передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.284 КУпАП при наявності обставин, передбачених ст.247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи,

Відповідно до ст..40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Оскільки справа відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст..7,9,40-1,172-6 ч.1,247 ч.1 п.1,280,284,285,287-289,291 суд,-

постановив:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена, до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області.

Суддя: В. М. Шкиря