ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1253/16-п
Провадження № 3/210/124/16
П О С Т А Н О В А

24 лютого 2016 року

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення, який надійшов з Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працює ТОВ «Криворіжелектромонтаж», директор з персоналу та соціальних питань , зареєстрована та мешкає за адресою: м. Кривий Ріг, м-н 7-й Зарічний, 19-30 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 41 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Головним державним інспектором праці ТДІ зПП у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, в ході перевірки ТОВ «Криворіжелектромонтаж», встановлено, що ОСОБА_3, будучи виконуючою обовязки генерального директора посадовою особою, відповідальною за додержання законодавства про працю України, допустила порушення вимог ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме: незаконне звільнення працівника ОСОБА_5 в звязку з призивом на строкову військову службу, як наслідок не забезпечення своєчасного нарахування та виплати середнього заробітку, чим порушено ст.115 КЗпП України про виплату заробітної плати не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. На час проведення позапланової перевірки, ОСОБА_5 не поновлено на роботі, середній заробіток не нарахований та не виплачений.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що ситуація сталася через колізії в законодавстві, підприємство ОСОБА_5 на роботі поновило, виплату середнього заробітку в сумі 24554,72 грн. здійснено шляхом нарахування на платіжну картку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є, зокрема: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, призовника військової служби ОСОБА_5 звільнено з підприємства в супереч вимогам п.3 ст.36 , п.3 ст.119 КЗпП України.

Таким чином, ОСОБА_3 порушено п.3 ст.36 , п.3 ст.119 КЗпП України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 р.; Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015 .

Суд вбачає у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці.

Факт правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №08/4.7-06 від 10.02.2016 року та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, матеріали, що характеризують особу, яка притягається до відповідальності, ступінь вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують її відповідальність.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує, що ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності раніше не притягувалася, порушення, виявлене при перевірці, виправлено в повному обсязі.

При накладенні адміністративного стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, вважаю, що стягнення у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією даної статті, відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення і є співмірним скоєному.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП, із застосуванням відносно неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави, що становить 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (пятсот десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, що передбачено ст. 294 КУпАП України, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: Р. Є. Скотар