Номер провадження: 33/785/114/16
Головуючий у першій інстанції Федулеєва
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю: особи що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника потерпілих ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 28 січня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не одружений, має вищу освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Відповідно до оскарженої постанови суду, 02 грудня 2015 року о 08 годині 50 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив наїзд на перехрестя по вул.Щорса-Спартаківська на заборонений (червоний) сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку і після зміни сигналів світлофора закінчував виконання повороту ліворуч.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю «ВАЗ 2105» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, а автомобілі механічні пошкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.8.7.3 е «Правил дорожнього руху України», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду та змінити її застосувавши до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ст.124 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію оскаржуваної постанови суду він отримав лише 05 лютого 2016 року, проте подати апеляційну скаргу у визначений законом строк не мав можливості, оскільки до 09 лютого 2016 року перебував на лікуванні.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не повно з'ясував всі фактичні обставини справи та не врахував пом'якшуючі покарання обставини, такі як щире каяття, відсутність попередніх адміністративних стягнень, наявність страхового полісу цивільної відповідальності, відсутність з боку потерпілих матеріальних і моральних претензій.

Також ОСОБА_1 зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості своєчасно надавати допомогу пристарілим батькам, які проживають на території Болградського району Одеської області і страждають на хронічні захворювання. Крім того, апелянт зазначає, що йому не були роз'ясненні процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені положеннями ст.268 КУпАП, а виклик до суду в порушення вимог ст.277-2 КУпАП він отримав засобами телефонного зв'язку всього за декілька годин до судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову суду без змін, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення приходжу до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції під час проголошення постанови суду, копію оскаржуваної постанови отримав 05 лютого 2016 року. Згідно довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Городнє № 1 від 09 лютого 2016 року, з 05 лютого 2016 року по 09 лютого 2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному. Після одруження ОСОБА_1 09 лютого 2016 року через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущений з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не оскаржує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди та поясненнями її учасників.

Разом з тим, приходжу до висновку про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 про те, що суддя районного суду не врахував його особу, ступінь вини, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом'якшують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення та застосував до нього надмірно суворе адміністративне стягнення.

Так, відповідно до ч.2 ст.34 КУпАП необхідно визнати обставинами, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1 те, що раніше він не притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та повністю визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

В свою чергу не може бути визнано пом'якшуючою обставиною наявність у ОСОБА_1 поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, оскільки відповідно до діючого законодавства України таке страхування є обов'язковим для всіх власників (користувачів) транспортних засобів.

Вважаю за неможливе застосування більш м'якого адміністративного стягнення до ОСОБА_1, оскільки його дії, які виразилися в грубих порушеннях Правил дорожнього руху України з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої літня потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, а автомобілі механічні пошкодження.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про те, що потерпілі не мають до нього жодних матеріальних та моральних претензій не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, під час апеляційного перегляду потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль «ВАЗ 2105» зазнав значних механічних пошкоджень. Ремонт свого автомобілю він здійснював тривалий час за власний кошт, що завдало йому багато незручностей. При цьому, ОСОБА_1 взагалі не намагався відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. З урахуванням того, що ОСОБА_1 навмисно грубо порушив Правил дорожнього руху України, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди з зазначеними наслідками, потерпілий ОСОБА_2 вважав, що у разі застосування до ОСОБА_1 штрафу в розмірі 340 гривень, не буде досягнуто мети адміністративного стягнення та буде порушено принцип справедливості.

Аналогічні пояснення дала потерпіла ОСОБА_3, яка додала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження у виді забою скроневої частини голови, внаслідок чого була доставлена до лікарні. Однак, від госпіталізації вона відмовилася. В подальшому, у себе вдома ОСОБА_3 неодноразово втрачала свідомість, про що боялася розповідати своїм родичам. ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди не намагався вибачитися та відшкодувати завдану шкоду.

Приходжу до висновку, що ОСОБА_1 фактично не розкаявся у вчиненому правопорушенні, оскільки він не вирішив питання про порядок відшкодування потерпілим завданої матеріальної та моральної шкоди, не цікавився станом здоров'я потерпілої ОСОБА_3 і, навіть, не вибачився перед потерпілими до та під час судового розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього. Навпаки в ході апеляційного перегляду ОСОБА_1 заявив, що його ображала потерпіла безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, позицію потерпілих, які категорично заперечували проти призначення ОСОБА_1 більш м'якого стягнення у виді штрафу, вважаю, що застосоване суддею районного суду адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік є достатнім і необхідним для досягнення мети, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доводи про те, що вилучення водійського посвідчення позбавить ОСОБА_1 можливості відвідувати його пристарілих батьків, які проживають на території Болградського району Одеської області також вважаю необґрунтованими, оскільки для таких поїздок він може використовувати громадський транспорт.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 30, 33-35, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 28 січня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 28 січня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.О. Толкаченко