ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Мукачево Справа №303/32/16-п 3/303/233/16

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 «А»/18, громадянки України, приватного підприємця),

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Матеріали адміністративної справи місять фактичні дані відносно того, що: «ОСОБА_1 близько о 12 год. 30 хв. 29 грудня 2015 року рухаючись на автомобілі марки «Nissan Infiniti FХ 35», д./н. АО 96-77 АС по вул. Духновича біля будинку №3 в м. Мукачево, для повороту направо почала перестроюватись в праву смугу руху дороги на Т-подібному перехресті вул. Духновича та вул. Мира, де не дотрималась бокового інтервалу, допустила зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ - 21104», д./н. АО 52-00 АС. Внаслідок ДТП, автомобілі частково пошкодженні».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у звязку з порушенням нею п.п. 13.1., 13.3 Правил дорожнього руху України.

В суді, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнала, пояснивши, що ДТП сталося в вини водія ОСОБА_2, який не пересвідчився при маневрі виїзду на смугу руху, на яку вона почала перестроюватися і здійснив наїзд на її автомобіль, після чого відразу відїхав назад.

Доводячи свою непричетність до скоєння адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 зазначила, що винуватцям даного ДТП було визнано водія ОСОБА_2, про що свідчить постанова суду від 05.02.2016. У звязку з наведеним, просила закрити провадження по справі відносно неї за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 не погодився з доводами ОСОБА_1 щодо її непричетності до скоєння адміністративного правопорушення, зазначивши, що саме винні дії останньої призвели до пошкодження автомобілів, якими вони керували, так як порушниця при перестоюванні у праву смугу руху, на якій у статичному положенні знаходився керований ним транспортний засіб, із вимкненим двигуном, не дотрималася бокового інтервалу та завдала механічних пошкоджень його автомобілю.

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснив, що прибув на місце ДТП приблизно через 15 хв. після зіткнення. На місці події побачив пошкоджені транспортні засоби. По відношенню до обставин ДТП зазначив, що водій автомобіля марки «ВАЗ» відїхав від місця зіткнення, а також висловив своє бачення щодо непричетності ОСОБА_1 до скоєння адміністративного правопорушення.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, за умов їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи, до суду повторно не зявилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або письмових пояснень суду не подали.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали даної адміністративної справи, а також адміністративної справи №303/29/16-п, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як зазначено у ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст. 215 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає нормативне правило наступного змісту: «порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна».

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №469877 ОСОБА_1 порушила приписи п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Також, під час обгону, випередження, обїзду перешкоди чи зустрічного розїзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Однак, як вбачається з матеріалів адміністративної справи №303/29/16-п (3/303/45/16), а саме протоколу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України серії АП2 №469911 від 29.12.2016 року, ОСОБА_2 29.12.2015 близько о 12.30 год. під час керування автомобілем марки «ВАЗ-21104», д./н. АО 52-00 АС по вул. Духновича в м. Мукачево, розпочинаючи рух, не переконався в тому, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_1, чим порушив п. 10.1 ПДР України.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, фактичний аналіз змісту обох протоколів про адміністративне правопорушення, складених на обох учасників дорожньо-транспортної пригоди свідчить про те, що ОСОБА_1 перестроювалася в праву смугу руху, а ОСОБА_2, розпочав рух у цій смузі руху, внаслідок чого відбулося зіткнення.

Поряд з цим, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2016 року, яка набрала законної сили ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні вищевказаного ДТП, за що останнього піддано адміністративному стягненню у виді штрафу.

При цьому судом було констатовано, що ОСОБА_2, розпочинаючи рух на транспортному засобі марки «ВАЗ-21104», д./н. АО 52-00 АС, не пересвідчився при маневрі виїзду на смугу руху, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, та допустив зіткнення лівою стороною свого автомобіля з транспортним засобом «Nissan Infiniti FХ 35», д./н. АО 96-77 АС, яким керувала ОСОБА_1

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Отже, вказаним судовим актом, який набрав законної сили та підлягає обовязковому виконанню на всій території України, констатовані фактичні дані щодо винності саме ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яке мало місце 29 грудня 2015 о 12 год. 30 хв. на вул. Духновича 3 в м. Мукачево, оскільки першопричиною ДТП став початок його руху, після перебування керованого ним автомобіля у статичному положенні. При цьому, ОСОБА_2 не переконався у безпечності такого маневру.

Як з пояснень обох учасників ДТП, так із схеми місця ДТП (а.с. 2) встановлено, що після зіткнення транспортних засобів водій автомобіля марки «ВАЗ-21104», д./н. АО 52-00 АС ОСОБА_2 відїхав назад, чим спотворив первісні дані відносно обставин ДТП.

Також, дані наявних у матеріалах справи рапорту інспектора роти №8 бат. УПП в містах Ужгороді та Мукачеві ДПП рядової міліції ОСОБА_6 та листа начальника Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції капітану поліції ОСОБА_7, надані суду після повернення адмінпротоколу на дооформлення свідчать про те, що визначити конкретного винуватця ДТП на місці не виявилось можливим, оскільки водії транспортних засобів, а також свідки давали протилежні свідчення, внаслідок чого протоколи про адміністративні правопорушення складені були, як і на ОСОБА_1, так і на ОСОБА_2 (а.с. 17, 19).

Таким чином, обєктивних та переконливих доказів, підтверджуючих факт порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 13.1 та 13.3 ПДР України, за результатами судового розгляду справи не встановлено.

Наявні у матеріалах справи протилежні пояснення гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно фактичних обставин ДТП та конкретного винуватця події до уваги судом взяті не можуть бути, оскільки зазначені вказаними особами дані відносно часу ДТП (відповідно 13:00 та 12:40) різняться з даними протоколів серії АП2 №769877 та серії АП2 №469911, а також з поясненнями самих учасників ДТП (12:30) по цій позиції.

Уточнити зазначені дані у судовому засіданні не виявилося за можливе, оскільки ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_5 у судові засідання по справі не зявилися.

Вищевказане свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

По відношенню до цього суд також виходить з того, що згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначив в п. 4 рішення від 22.12.2010 року 23-рп/2010 Конституційний Суд України (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху)), конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України також зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до Основного Закону України (частина третя ст. 62) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 62, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 124, 215, 221, 247, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

1. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у звязку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

2. Посвідчення водія серії АОВ №049476, яке знаходиться на зберіганні у Управлінні патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції в Закарпатській області - повернути ОСОБА_1

3. Копію постанови направити в Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції в Закарпатській області в Закарпатській області для виконання.

4. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги, протесту прокурора до суду апеляційної інстанції через Мукачівський міськрайонний суд.

Суддя В.В. Кость