АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
22.02.2016 року м. Київ
№ 33/796/149/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Київа, громадянку України, працюючу адвокатом, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 19.10.2015 року, о 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Тойота», д. н. з. НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом по просп. М. Бажана у м. Києві, для забезпечення безпеку руху не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, створила небезпеку іншим учасникам руху та допустила зіткнення з автомобілем «ВАЗ», д. н. з. НОМЕР_2, що спричинило пошкодження вказаних автомобілів, чим порушила вимоги п. 10.9 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Також з ОСОБА_2 стягнутий в доход держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою судді, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою закрити адміністративне провадження в зв'язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт зазначає, що всупереч висновкам суду першої інстанції про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, дана ДТП сталася саме з вини водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_3, який, в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, не зупинився в той момент, коли ОСОБА_2, щоб заправити свій автомобіль, почала здійснювати рух заднім ходом до газової колонки, про що також попереджало відповідне світло задніх фар.

Також в своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на відмінність показань ОСОБА_3, який в суді першої інстанції, після консультації з адвокатами, змінив свої первинні показання на неправдиві, а тому просить викликати в судове засідання свідка ОСОБА_4, експертів, які б могли надати відповідь на поставлені нею запитання щодо механізму ДТП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її захисник ОСОБА_5, підтримавши скаргу, просили її задовольнити з наведених підстав.

Від іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_3 на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких ОСОБА_3, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, просить залишити без задоволення безпідставну апеляційну скаргу.

Крім того в судовому засіданні були опитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4, виклали свої пояснення у письмовій формі, які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та її захисника, враховуючи заперечення ОСОБА_3, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.9 ПДР є законним та обґрунтованим. Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам подій та підтверджена матеріалами адміністративної справи, у тому числі поясненнями іншого водія-учасника ДТП - ОСОБА_3, даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, схемі ДТП, протоколі огляду місця пригоди, на фотознімках з місця ДТП, інших доказах, зібраних по справі.

Доводи про винуватість в ДТП водія автомобіля «ВАЗ», які висувались ОСОБА_2 і під час розгляду справи у суді першої інстанції, перевірялись суддею районного суду та були обґрунтовано відхилені, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. А посилання апелянта на невідповідність показань наданих іншим учасником ДТП - ОСОБА_3 на місці ДТП та під час розгляду справи в суді є безпідставними, оскільки вони співпадають та узгоджуються з іншими об'єктивними даними, які наявні у справі, зокрема в частині того, що він рухався (а не стояв) до газової колонки в порядку своєї черги для заправки, проте водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_2, оминувши чергу інших автомобілів, що стояли для заправки, заднім ходом різко почала прямувати до заправки, тим самим спричинила зіткнення. ОСОБА_3 зазначає, що вжив всіх заходів для того, щоб зупинити свій автомобіль та уникнути значно більших пошкоджень на транспортних засобах.

Такі свідчення ОСОБА_3 повністю співпадали з об'єктивними даними, зазначеними у схемі ДТП та відображеними на наданих фотознімках, у тому числі стосовно розташування транспортних засобів по відношенню один до одного та до самого місця заправки.

При цьому заяви ОСОБА_2 про неповну відповідність схеми ДТП обставинам пригоди є неспроможними, оскільки після складання схеми та протоколу огляду місця пригоди зазначені документи були підписані апелянтом без будь-яких зауважень.

Відтак наявні у справі документи, а саме пояснення ОСОБА_3, схема ДТП судом апеляційної інстанції визнаються достовірними та допустимими доказами.

До того ж, вирішення питання про можливе порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та його можливу винуватість у ДТП, як про це стверджує апелянт, належить до компетенції органів патрульної поліції, які за результатами перевірки обставин ДТП адміністративний протокол відносно ОСОБА_3 не складали та на розгляд до суду не направляли. А тому ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 При цьому, будь-які дані про те, що ОСОБА_2 оскаржила дії працівників ПС в матеріалах справі відсутні та в суд апеляційної інстанції останньою не надані.

Крім того, відповідно до п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Проте ці вимоги закону ОСОБА_2 не виконала, оскільки, сторонньою допомогою не скористалася та при наявності іншого автомобіля (при його наближенні), тобто у випадку виникнення у неї будь-яких перешкод для руху, вона мала б зупинити свій автомобіль.

Що ж стосується показань свідків ОСОБА_4, як знайомої особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_6, який відгукнувся на оголошення в газеті від 15.12.2015 року про розшук свідків ДТП, яка сталася 19.10.2015 року, то вони не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції з тих підстав, що вказані особи, а саме ОСОБА_4 є знайомою ОСОБА_2, а ОСОБА_6, який відгукнувся на оголошення ОСОБА_2 лише у грудні 2015 року (вже після прийняття відповідного рішення суддею районного суду), хоча і були на місці ДТП, проте не зверталися до працівників ПС з метою надати свої пояснення з приводу ДТП, не були записані до протоколу про адміністративне правопорушення в якості свідків та не надавали свої пояснення, не викликалися та не допитувалися і в суді першої інстанції.

Що стосується клопотання про необхідність допиту експертів з приводу ДТП, яка сталася між автомобілями «Тойота» та «ВАЗ », то суд апеляційної інстанції, вважаючи його неконкретним, не вбачає необхідності та підстав для його задоволення.

Крім того, ОСОБА_2, як адвокат, не була позбавлена можливості провести експертизу з приводу поставлених нею питань перед експертом на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, суддя районного суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував всі обставини подій, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованих висновків щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні ПДР та наявності в її діях складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Будь-яких інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді суддею районного суду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді Апеляційному суду м. Києва не надано, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову судді районного суду - без зміни.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва Стрижко С.І.