АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
19.02.2016 року м. Київ
№ 33/796/222/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 та зхисника ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 30.06.2015 року, о 00 год. 00 хв., в м. Києві по проспекту Воззєднання керував автомобілем «Тойота», д. н. НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився за допомогою алкотестера «Драгер 6810», чим порушив п. 2.9 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та до нього застосоване адмінстягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також в доход держави з ОСОБА_2 стягнутий судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

На зазначене рішення судді адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, заперечуючи винуватість ОСОБА_2 у адмінправопорушенні, просить скасувати постанову судді та закрити справу.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що дана справа розглянуто суддею неповно, необ'єктивно, односторонньо і у відсутності особи, яку притягнуто до адмінвідповідальності, без її повідомлення про час та місце розгляду справи, чим грубо порушені права особи, щодо якої був складений протокол, а також ОСОБА_2 не була направлена копія постановленого рішення.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції формально віднісся до розгляду даної справи і в порушення вимог ст. 33 КУпАП, не навів обгрунтування застосування до ОСОБА_2 такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, разом із апеляційною скаргою апелянтом подане клопотання, в якому апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки цей строк був пропущений з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не отримував повісток про виклик до суду, не був присутній у судовому засіданні та йому не була направлена копія постанови судді.

Розглянувши заявлене клопотання суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 був пропущений строк на апеляційне оскарження з поважних причин, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які поштові розписки про отримання адресованої ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови, що позбавило його можливості вчасно, протягом передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, подати апеляцію на постанову суду.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого апелянтом клопотання та поновлює йому строк на апеляційне оскарження постанови.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.9 ПДР України за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, підтверджений доказами, зібраними по справі, у тому числі даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними результатів тестування особи на спецприлад «Драгер», поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в присутності яких проводився огляд ОСОБА_2 на стан спяніння, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були залучені в якості понятих для затримання транспортного засобу.

Ці обставини з огляду на зміст апеляційних вимог фактично не оспорювались і самим апелянтом.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував біля нього під час очікування автомобіля-таксі, щоб провести знайому, то вони не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки фактично не знайшли свого підтвердження та були повністю спростовані матеріалами справи про адмінівстративне правопорушення, зокрема результатами проведеного огляду, за якими вміст алкоголю в організмі особи становив 1,32%.

Заяви захисника про те, що працівники ДАІ при затриманні ОСОБА_2 та складанні протоколу вимагали у нього хабар з огляду на відсутність будь-яких скарг та заяв у правоохоронні органи особи з цього приводу є неспроможними та розцінюються судом апеляційної інстанції як спроби уникнути відповідальності за фактично ним скоєне, про що свідчить і сама поведінка ОСОБА_2, який відповідно до матеріалів справи не тільки не заперечував проти затримання його транспопртного засобу, а й, маючи реальну можливість при дачі письмових пояснень у протоколі, де міг би зазначити усі наведені ним обставини, цього не зробив, взагалі відмовившись від дачі будь-яких свідчень працівникам ДАІ.

Крім того, враховуючи вказане та конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим і висновок судді районного суду про визначення ОСОБА_2 такого виду адмінстягнення як позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, а доводи захисника, що особі був визначений самий суворий вид стягнення є такими, що не грунтуються на законі та на санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року слід залишити без зміни.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року щодо ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.І. Стрижко