Справа № 308/49/16-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 року м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської області Вербицький В. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Ференца А. М. від 21 січня 2016 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто в дохід держави судовий збір 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року встановлено, що 27 грудня 2015 року близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Шкода Октавія» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Грибоєдова 20А в м. Ужгороді перебуваючи в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком №844 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп'яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову міськрайонного суду змінити в частині накладення стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що повісток від суду першої інстанції він не отримував, про дату судового розгляду справи не знав, суд першої інстанції розглянув справу без його участі. Він не мав можливості в суді першої інстанції реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема заявляти клопотання, надавати докази, характеризуючі матеріали та ін. Суд першої інстанції не обґрунтував обрання виду адміністративного стягнення, тільки формально зазначив, що враховано дані про особу правопорушника, обтяжуючі та помякшуючі обставини, проте не вказав, які саме дані та обставини враховано. Свою вину він визнає в повному обсязі, дане правопорушення вчинив вперше та щиро розкаюється у вчиненому. Вважає, що адміністративне стягнення, яке застосовано до нього судом першої інстанції є надто суворим та позбавляє його єдиного джерела доходів, який приносить йому автомобіль.

Перевіривши справу про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Протокол про адміністративне правопорушення розглянуто судом без участі ОСОБА_1

Суд належним чином не повідомив ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, що потягло порушення встановлених ст. 268 КУпАП прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі й тих на порушення яких посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винність ОСОБА_1 в його вчиненні встановлено суддею міськрайонного суду на основі фактичних даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №458347 від 27.12.2015 року; висновку №844 від 27.12.2015 року щодо результатів медичного огляду, яким у ОСОБА_1 о 01 годині 50 хвилин встановлено стан алкогольного спяніння; письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 27.12.2015 року, які підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Суддя міськрайонного суду правильно встановив обставини справи та кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортними засобами особою, яка перебуває у стані алкогольного спяніння.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, суддя міськрайонного суду не врахував в повній мірі особу порушника, обставини, що помякшують його відповідальність та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягався, в апеляційній скарзі визнав свою вину у вчинені адміністративного правопорушення та розкаявся у вчиненому.

Відповідно до поданих документів ОСОБА_1 працює водієм експедитором у фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (код 9) і має на утриманні мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом першої групи по зору.

При розгляді справи суддею міськрайонного суду ці обставини не були встановлені та не враховувались під час вирішення питання щодо виду стягнення.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає стягнення: накладення штрафу на водіїв у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

З постанови, яка оскаржена, вбачається, що суддею міськрайонного суду не наведено мотивів щодо обрання самого тяжкого з передбачених законом альтернативних стягнень, а тому таке рішення не є таким, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, що відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 34 КУпАП помякшують відповідальність ОСОБА_1, є щире розкаяння винного, повне визнання ним вини.

Обставин, що відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1, не встановлено.

З врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника ОСОБА_1, ступеню його вини, обставини, що помякшують відповідальність і відсутності обставин, що її обтяжують, накладене стягнення є занадто суворим.

За таких обставин постанова підлягає зміні в частині накладеного стягнення з призначенням ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Керуючись п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року змінити, скасувати в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

В іншій частині постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_6