Справа № 489/7743/15-п 23.02.2016 23.02.2016 23.02.2016
Номер провадження: 33/784/22/16
Провадження: № 33/784/22/16 Суддя суду першої інстанції: Олефір М.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Хомік І.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді - Хоміка І.М.

за участю секретаря - Алексишинця М.П.

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1;

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень в дохід держави; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275 гривень 60 копійок.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду, 12.12.2015 року о 04:40 годині ОСОБА_2 по вул. Садовій - вул. Чкалова, керував транспортним засобом марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Від продуття алкотестера «Drager» на місці зупинки відмовився в присутності двох свідків. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п.п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що за кермом автомобіля був ОСОБА_4, чому суд не дав належної оцінки. Крім того суддя не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які мають між собою суперечності. Зазначає, що суддею порушено його право на захист, оскільки свідки сторони захисту судом залишені поза увагою, але їх показання мають істотне значення для встановлення істини по провадженню. Таким чином, апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, оскільки рішення є незаконне та не підтверджується доказами, які суддею навіть не прийняті до уваги.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Що стосується висновку суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у постанові суду, то вони ґрунтуються на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 12.12.2015 року вбачається, що о 4:40 годині водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1, по вул. Садова - вул. Чкалова, в м. Миколаєві з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від продуття алкотестера «Drager» на місці зупинки та проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а.п.1).

Посилання апелянта на те, що за кермом транспортного засобу була інша людина, а саме ОСОБА_4, спростовуються дослідженими судом доказами, а саме показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які повідомили, що транспортний засіб правопорушника був весь час в їх полі зору, за яким вони спостерігали і бачили як ОСОБА_2 вийшов з лівої сторони автомобіля, тобто з водійського місця. Крім того, свідки повідомили, що ОСОБА_2 мав ознаки сп'яніння, але від проходження тестування алкотестером та від проходження медичного обстеження відмовився.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є журналістом і в цей день чергувала разом з поліцейським екіпажем, здійснюючи репортаж про роботу поліцейських. При повідомленні про затримання водія за керування транспортним засобом в нетверезому стані їх патрульний екіпаж прибув на місце події, де в цей час поліцейські зачитували права ОСОБА_2, та пропонували йому пройти тестування алкотестером, але той від цього відмовився.

Наведенні докази повністю спростовують доводи ОСОБА_2 про знаходження за кермом його машини іншої особи, а саме ОСОБА_4, необхідність допиту якого відсутня, оскільки в даній ситуації це не що інше, як спроба правопорушника, у такий спосіб уникнути відповідальності.

Підстав сумніватися в достовірності показань свідків у суду не було, тому суд правильно поклав в обґрунтування свого рішення їх показання, відкинувши доводи правопорушника.

З урахуванням викладеного винність ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є доведеною та підтверджується дослідженими судом доказами, яким дана належна правова оцінка.

Що стосується накладеного адміністративного стягнення, то суд першої інстанції, при вирішенні питання про застосування стягнення і його виду в повній мірі виконав вимоги ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, і обгрунтовано піддав ОСОБА_2 стягненню у мінімальній межі, передбаченою ч.1 ст.130 КУпАП, і саме такий вид стягнення, буде достатнім для запобігання вчинення нових правопорушень.

Враховуючи викладене, підстав для скасування постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2016 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та піддано стягненню не вбачаю.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області І.М. ХОМІК