Справа № 465/8263/15-п Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 33/783/93/16 Доповідач: Валько Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області Н.М. Валько, з участю адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах гр-на ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу гр-на ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 25 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Франківського районного суду м.Львова від 25 грудня 2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КпАП України закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 17 грудня ОСОБА_2, будучи директором ТзОВ «Агроном центр» вчинив правопорушення по веденню податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 449981,00 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 210035,00 грн. в тому числі за 2013р. в сумі 161767,00 грн., за 2014р. в сумі 48268,00 грн., чим порушив вимоги ч.1 ст.163-1 КпАП України.

У поданій апеляційній скарзі гр-н ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду 1-ї інстанції, заперечує проти закриття провадження з мотивів спливу строків давності притягнення до адміністративної відповідальності; вважає, що справу слід закрити у звязку із відсутністю у його діях ознак складу правопорушення. При цьому, покликається на те, що суд 1-ї інстанції не розкрив опис обставин, встановлених при розгляді справи та не надав будь-якої оцінки доказам, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення особою адміністративного правопорушення; матеріали справи, з точки зору апелянта, не містять належних доказів, які б давали суду можливість прийняти рішення по суті поставленого у вину правопорушення, а саме, підтвердження того, що за результатами акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення, котре набуло відповідної юридичної сили; судом проігноровано письмові пояснення ОСОБА_2 зазначені в примірнику протоколу в момент його складання про те, що податкові повідомлення-рішення оскаржені в установленому порядку, податкове зобовязання є неузгодженим, він бажає брати участь в судовому засіданні та надати особисті пояснення; справа була розглянута у його відсутності. Крім цього, апелянт зазначає, що складений протокол не відповідає вимогам закону, оскільку в ньому не відображено суть адміністративного правопорушення, не зазначено обєктивної сторони правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1 ст.163-1 КпАП України. Вказує на те, що про оскаржувану постанову він дізнався лише 14 січня 2016 року з Єдиного реєстру судових рішень, копії постанови він не отримував. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити у звязку з відсутністю у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КпАП України.

Заслухавши доповідача, позицію адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах гр-на ОСОБА_2, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задоволити, дослідивши матеріали справи № 465/8263/15-п та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що така підлягає до часткового задоволення.

До даного висновку приходжу, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами у справі є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інші. Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є саме протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 256 КпАП України встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, закон детально регламентує питання, повязані зі складанням протоколу, так, у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №587457 відносно ОСОБА_2, суть правопорушення, яке кваліфікується за ч.1 ст.163-1 КпАП України належним чином не відображена не зазначено обєктивної сторони правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1 ст.163-1 КпАП України.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення, не вказано року його складання.

Крім цього, до матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ДПІ у Залізничному районі м.Львова долучено лише витяг із ОСОБА_1 перевірки за № 1609/13-03-22-01-13/38738473 від 13 листопада 2015 року на 6 арк., у той час, як повний текст зазначеного ОСОБА_1, представлений адвокатом ОСОБА_1 у засіданні апеляційної інстанції 10 лютого 2016 року містить 105 арк.

Відповідно до настанов п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із подальшими змінами та доповненнями, визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Оскільки норма закону про необхідність перевірки суддею правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення дотримана не була, а при складанні протоколу допущені порушення вимог закону, що вплинуло на законність рішення, вважаю, що оскаржувана постанова районного суду підлягає скасуванню з поверненням матеріалів органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення для належного оформлення.

Строк на апеляційне оскарження скаржнику слід поновити, оскільки такий пропущено ним з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 294; 295 КпАП України,-

постановив:

апеляційну скаргу гр-на ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 25 грудня 2015 року задоволити частково.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді Франківського районного суду м.Львова від 25 грудня 2015 року поновити.

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 25 грудня 2015 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.163-1 КпАП України скасувати, матеріали справи відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.163-1 КпАП України повернути у ДПІ Залізничного району м.Львова ГУ ДФС у Львівській області через Франківський районний суд м. Львова для належного оформлення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Судової палати у

кримінальних справах

Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_3