П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 524/8924/15-п

29.02.2016 року. Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 при секретарі - Тараненко А.Г. з участю: прокурора Романова Я.В., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, не судимого, працюючого директором дитячо-юнацької спортивної школи № 2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, сек. 19, кв. 2, -

ВСТАНОВИВ:

На ОСОБА_2 прокурором складено протокол про те, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП за таких обставин.

ОСОБА_2, перебуваючи з 04.04.2006 року на посаді директора дитячо-юнацької спортивної школи № 2, є відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700-VII, субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, а саме посадовою особою юридичної особи публічного права.

За змістом протоколу, ОСОБА_2В, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, здійснює керівництво діяльністю близької особи інструктора-методиста ДЮСШ № 2 ОСОБА_4, який є його рідним сином і не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», а саме не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - голову Автозаводської районної в м. Кременчуці ради ОСОБА_5

Таким чином, як слідує з протоколу, факт прямого підпорядкування близької особи інструктора-методиста ДЮСШ №2 ОСОБА_4 директору ДЮСШ № 2 ОСОБА_2, свідчить про наявність у ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів.

Зокрема, на думку прокурора, існує суперечність між приватним інтересом особи, як батька ОСОБА_4, та його службовими повноваженнями, як директора ДЮСШ № 2, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень під час роботи в прямому підпорядкуванні близької особи.

Отже, як слідує з протоколу, ОСОБА_2 не повідомив безпосереднього керівника у передбаченому законом випадку про наявність конфлікту інтересів, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_2, будучи допитаним по суті обставин, викладених у протоколі, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП не визнав та дав суду пояснення про те, що у 2006 році він був прийнятий на посаду директора ДЮСШ № 2 головою Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_6 У підпорядкуванні ОСОБА_2 передував його рідний син ОСОБА_4 Після вступу в силу Закону України «Про запобігання та протидії корупції», ОСОБА_2 шляхом подачі письмової заяви повідомив про факт перебування у його підпорядкуванні свого сина голову Автозаводського райспорткомітету ОСОБА_7, якого вважав своїм безпосереднім керівником.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дав суду пояснення про те, що дійсно ОСОБА_2 працював директором ДЮСШ № 2, а його син ОСОБА_4 працював інструктором-методистом у цій школі. Про вказаний факт ОСОБА_2 письмовою заявою повідомляв ОСОБА_7, як голову райспорткомітету.

Згідно списку робітників ДЮСШ № 2, станом на 1.09.2015 року ОСОБА_2 працював директором ДЮСШ № 2, а ОСОБА_4 працював інструктором-методистом цієї школи ( а.с. 7).

Згідно статуту дитячо-юнацької спортивної школи № 2, (п.4.1) керівництво ДЮСШ здійснює директор, який призначається виконавчим комітетом Автозаводської районної ради ( а.с. 8-25).

Згідно наказу директора ДЮСШ № 2 від 27.08.2009 року за № 94к, ОСОБА_4 прийнятий на роботу з 01.09.2009 року на посаду інструктора-методиста (а.с. 28).

Згідно копії заяви про видачу паспорта форми № 1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідним сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 38-39).

Заслухавши показання ОСОБА_2, свідка ОСОБА_7, думку прокурора і захисника та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 прийнятий на роботу в Дитячо-юнацьку спортивну школу № 2 своїм батьком ОСОБА_2 згідно наказу від 28.08.2009 року.

Стаття 172-7 КУпАП, яка ставиться в вину ОСОБА_2, введена в дію Законом України № 3207-VI від 07.04.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення».

Отже, на час вчинення ОСОБА_2 дій щодо прийняття на роботу свого сина ОСОБА_4 у 2009 році (а.с. 28), Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП, закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином, ОСОБА_2 не може нести адміністративну відповідальність по ч. 1 ст. 172-7 КУпАП за дії, що вчинені ним у 2009 році.

Крім того, за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП відповідальність наступає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно пункту 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Отже, відповідальність за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП можлива лише за умови реальної наявності конфлікту інтересів що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У протоколі, що складений відносно ОСОБА_2, не зазначено коли у останнього виник конфлікт інтересів, у звязку з необхідністю прийняття якого рішення або вчинення (не вчинення) якої дії, під час виконання яких повноважень виник реальний конфлікт інтересів. Також, не зазначено у чому полягає приватний інтерес ОСОБА_2 у даному випадку, з якими службовими повноваженнями виникає суперечність, у чому полягає ця суперечність.

Таким чином, обставини, що зазначені в протоколі ґрунтуються на припущеннях, оскільки прокурором не надано доказів наявності у ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів, що виник у звязку з необхідністю прийняття будь-якого конкретного рішення або вчинення чи не вчинення якої-небуть конкретної дії стосовно його сина ОСОБА_4

Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України», зазначив, що з огляду на його усталену прецедентну практику, в силу суворості санкцій, справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суддя розглядає справу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, керуючись принципами, що застосовуються під час розгляду кримінальних проваджень.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, на підставі оцінки наявних доказів та керуючись своїм внутрішнім переконанням, законом і правосвідомістю, суддя вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 172-7, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_2 у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає чинності після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

СУДДЯ