ун. № 759/2275/16-п пр. № 3/759/1335/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Дячук С.І., при секретарі Самчик І.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли з прокуратури Святошинського району міста Києва, стосовно

ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Київ, гр-ки України, з вищою освітою, остання займана посада на державній службі - головний державний інспектор відділу прогнозування та моніторингу забезпечення доходів і зборів координаційно-моніторингового управління ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (далі - головний державний інспектор ДПІ) (проходження державної служби припинено 18 березня 2014 року згідно з ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням), працює, незаміжня, проживає та зареєстрована: АДРЕСА_1, не судима, -

звинуваченої у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) (в редакції Закону № 221-VII від 13 квітня 2013 року),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування та особою, яка припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, всупереч вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року, яка діяла на момент вчинення правопорушень) не подала декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (далі - Декларація) в порядку, визначеному Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», тобто за період, не охоплений раніше поданими Деклараціями, за таких обставин.

Згідно з наказом ДПІ від 11 жовтня 2013 року № 128-ос ОСОБА_1 була призначена на посаду головного державного інспектора ДПІ, відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну службу» присвоєно 13 ранг державного службовця, а 20 серпня 2013 року її було попереджено про обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно з наказом ДПІ від 18 березня 2014 року № 70-ос ОСОБА_1 з вказаної дати звільнена з посади головного державного інспектора ДПІ на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, відтак з цієї дати припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави.

Отже, згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року) ОСОБА_1 на час звільнення з посади головного державного інспектора ДПІ, як державний службовець (особа, зазначена в п/п "в", п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, примітка до ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону № 221-VII від 13 квітня 2013 року) являлася суб'єктом декларування, відтак була зобов'язана подавати Декларацію в порядку, визначеному Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», а за порушення вказаного обов'язку була суб'єктом відповідальності за ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону № 221-VII від 13 квітня 2013 року).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року) суб'єкти декларування зобов'язані подавати за місцем роботи Декларацію щорічно до 1 квітня. Суб'єкти декларування, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, подають Декларацію за період, не охоплений раніше поданими Деклараціями.

Разом з тим, ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування, всупереч вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року), таку Декларацію за період, не охоплений раніше поданими Деклараціями (з 01 січня по 18 березня 2014 року) за своїм останнім місцем роботи не подала.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адмінправопорушення за наведених вище обставин визнала у повному обсязі, пояснивши свої діями не знанням вимог закону щодо обов'язку при звільненні з державної служби подавати Декларацію за період, не охоплений раніше поданими Деклараціями.

Крім показань ОСОБА_1, її вина у вчинені адміністративного корупційного правопорушення за наведених вище обставин підтверджується сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості.

Так, під час судового засідання дослідженням додатків до адміністративного протоколу безспірно встановлено, що ОСОБА_1 спочатку було призначено на посаду головного державного інспектора ДПІ з присвоєнням рангу державного службовця, а потім з 18 березня 2014 року звільнено з цієї посади на підставі ст. 38 КЗпП України (накази ДПІ від 11 жовтня 2013 року № 128-ос та від 18 березня 2014 року № 70-ос - а. 3-4).

Вказаних вище даних ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорювала, а їх системний аналіз в поєднані з положеннями ст. 1, п/п "в", п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року) свідчить про те, що ОСОБА_1, як державний службовець являлася суб'єктом декларування, відтак була зобов'язана подати Декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, зокрема 19 березня 2014 року після припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави, за період з 01 січня по 18 березня 2014 року, не охоплений раніше поданими Деклараціями.

Згідно з дослідженим Актом ДПІ від 12 січня 2016 року, ОСОБА_1, будучи звільненою у 2014 році з посади, пов'язаної з виконанням функцій держави, Декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, не подавала.

Вказані обставини знайшли своє повне підтвердження також під час дослідження пояснень свідків ОСОБА_2 - начальника відділу персоналу ДПІ та самої ОСОБА_1.

У судовому засіданні не встановлено будь-яких мотивів, з яких свідок ОСОБА_2 могла б оговорити ОСОБА_1, не вказав на такі мотиви і сама ОСОБА_1.

За таких обставин, суд показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 визнає допустимими і правдивими і саме тому кладе їх в основу даного рішення, оскільки вони узгоджуються з іншими матеріалами справи, маючи взаємодоповнюючий характер.

Під час судового засідання не встановлено і сторонами не надано будь-яких даних, які вказували б на те, що ОСОБА_1, починаючи з 18 березня 2014 року не мала можливості подати за місцем роботи (служби) Декларацію за цей період 2014 року через перебування у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною, через тимчасову непрацездатність, перебування за межами України, під вартою тощо.

Отже суд виключно в межах сформульованого в протоколі звинувачення вважає доведеним, що ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування та особою, яка з 18 березня 2014 року припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави (звільнення з посади головного державного інспектора ДПІ), всупереч вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року) не подала декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (з 01 січня по 18 березня 2014 року), а тому ці ОСОБА_1 кваліфікує як адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону № 221-VII від 13 квітня 2013 року).

Вирішуючи питання про відповідальність ОСОБА_1 за неподання Декларації на момент звільнення, суд бере до уваги те, що згідно із п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне корупційне правопорушення закінчилися строки, передбачені ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Суд при цьому враховує, що згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України у своїх рішеннях вже висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Отже, для даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3681-VI від 08.07.2011, № 4652-VI від 13.04.2012), оскільки частина 3 цієї статті в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» від 12 лютого 2015 року № 198-VIII з урахуванням подальших змін, які діють на даний час, передбачає більш тривалий строк давності притягнення до адмінвідповідальності з дня вчинення правопорушення, який вже дорівнює двом рокам, чим погіршено становище осіб, які притягаються до такої відповідальності.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3681-VI від 08.07.2011, № 4652-VI від 13.04.2012), яка діяла на час вчинення правопорушення, адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але за будь-яких умов не пізніше одного року з дня його вчинення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що з дня вчинення правопорушення (19 березня 2014 року) пройшло більше, як рік, дана справа підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку з закінченням строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3681-VI від 08.07.2011, № 4652-VI від 13.04.2012).

До того ж суд приймає до уваги і те, що згідно з правилами ч. 7 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в редакції Закону № 224-VІІ від 14 травня 2013 року) перевірка факту своєчасності подання декларації здійснюється лише протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня, у який така декларація повинна бути подана, чого у даному випадку дотримано не було.

На підставі викладеного і, керуючись ст. ст. 221, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону № 221-VII від 13 квітня 2013 року), відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку з закінченням строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3681-VI від 08.07.2011, № 4652-VI від 13.04.2012).

Постанова може бути оскаржена або на неї може бути внесено протест прокурора до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ С.І. ДЯЧУК