АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/99/16 Справа № 695/209/16-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ст. 173 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2016 р. м. Черкаси

Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю секретаря Єгорової С. А.; особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3; захисника ОСОБА_4, потерпілого ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 51 (пятдесят одна) гривня; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.,

в с т а н о в и в :

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року ОСОБА_3 визнаний винним за ст. 173 КУпАП, а саме у тому, що він 08.01.2016 року о 13 год. 00 хв. в м. Золотоноша у власному домоволодінні ображав нецензурною лайкою гр. ОСОБА_5

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2016 року, скасувати її та закрити справу щодо ОСОБА_3, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також просить викликати в судове засідання та допитати свідка ОСОБА_6.

Указує, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що повязано з неповного з'ясування фактичних обставини справи, неналежним дослідженням та оцінкою доказів, наявних у матеріалах справи.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та незаконне рішення. Суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, розглянув справу відносно ОСОБА_3 у його відсутність, не маючи доказів належного та своєчасного повідомлення його про час розгляду справи; допустив однобічність та упередженість, безпідставно поклавшись лише на позицію особи, яка склала протокол, та, незважаючи на недоліки матеріалів і невизнання вини ОСОБА_3, не вжив додаткових заходів щодо з'ясування обставин справи, не перевірив пояснень ОСОБА_3, а також порушив вимоги ст. 268, 2772, 278 КУпАП.

Указує, що згідно з даними офіційного сайту Укрпошти, рекомендований лист з ідентифікатором «147», яким ОСОБА_3 надіслано повістку в суд на 09.02.2016, вручено адресату особисто лише 16.02.2016, тобто через тиждень після розгляду справи та ухвалення оскаржуваної постанови суду. Обставини ухвалення оскаржуваної постанови, зазначає апелянт, стали відомі ОСОБА_3 тільки після ознайомлення захисника ОСОБА_4 з матеріалами цієї справи.

На неприпустимість розгляду справи без особи, яка притягується до відповідальності, за відсутності даних про її своєчасне сповіщення вказує й Пленум Верховного Суду України в постанові 22.12.2006 № 10 в п.16, де вказано: «Суддям слід забезпечувати розгляд справ про дрібне хуліганство в присутності особи, яка його вчинила. Якщо порушник заперечує факт проступку або оспорює обставини його вчинення, необхідно допитати потерпілого, свідків, витребувати додаткові матеріали. У таких випадках доцільно вести протокол судового засідання».

Крім того, апелянт вказує, що саме ОСОБА_5 на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_3 та його сім'ї, знаходячись біля річки на відстані не менше 60-70-ти метрів, побачивши ОСОБА_3 та його дружину, які знаходились у своєму дворі та чистили сніг, став голосно ображати їх грубою нецензурною лайкою, на що ОСОБА_3 відповідав, але не використовував при цьому нецензурних слів.

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_3 підтвердив факт сварки між ним та ОСОБА_5 за вказаних обставин, однак категорично заперечив факт нецензурної лайки та погроз ним на адресу ОСОБА_5 Тому, зазначає апелянт, саме ОСОБА_5 на ґрунті неприязного ставлення до ОСОБА_3 голосно нецензурно ображав ОСОБА_3 та його дружину, а його пояснення є наклепом.

Зауважує, що ці обставини належним чином не з'ясовувались ні інспектором поліції, що складав протокол, ні судом. Сам же ОСОБА_3, який не розуміється належним чином в аспектах юриспруденції та якому не було забезпечено отримання правової допомоги, не усвідомив необхідності доведення свої правоти та не наполіг на необхідності опитування свідків, включення їх до протоколу тощо.

До того ж про необ'єктивність і упередженість оскаржуваної постанови свідчить і те, що суд необґрунтовано поклався як на доказ лише на пояснення самого ОСОБА_5, не поставився до них критично, хоча він сам визнає, що між ним та ОСОБА_3 склалися тривалий час неприязні відносини, а тому ОСОБА_7 має мотив оговорювати ОСОБА_3

Проте, зазначає апелянт, вказані суперечності судом не були вирішені, особисті пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_5 та свідків не заслухані, додаткові заходи щодо встановлення істини у справі не вжиті, в т. ч. й щодо направлення матеріалів до поліції для їх доопрацювання.

Зазначає, що згідно з ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній наведені. Просили скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року та провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Обвинувачений показав, що конфлікт між ним і потерпілим дійсно був, але він на адресу потерпілого не висловлювався нецензурно і погрози не висловлював також. Натомість лаявся нецензурно саме ОСОБА_5

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги. Вказав, що обвинувачений справляв природні потреби біля паркану між їхніми домоволодіннями, що бачила малолітня донька потерпілого. Він зробив обвинуваченому зауваження з цього приводу, однак він відреагував агресивно, нецензурно висловлювався і погрожував фізичною розправою.

За клопотанням захисника у судовому засіданні у якості свідка була допитана дружина обвинуваченого ОСОБА_6, яка показала, що саме ОСОБА_8 на ґрунті особистої неприязні до її чоловіка ОСОБА_3, знаходячись біля річки на відстані не менше 60-70-ти метрів, побачивши її та ОСОБА_3, які знаходились у своєму дворі та чистили сніг, став голосно ображати їх грубою нецензурною лайкою, на що її чоловік відповідав, при цьому не використовуючи нецензурних слів.

За клопотанням потерпілого також була допитана у якості свідка його дружина ОСОБА_9, яка підтвердила попередні покази свого чоловіка про те, що обвинувачений дійсно висловлювався нецензурно на адресу її чоловіка і погрожував йому фізичною розправою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання і апеляційної скарги, вважаю, що клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 23.02.2016 року у справі підлягає задоволенню, з огляду на поважність причин його пропуску, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 289 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою може бути поновлено.

Як вбачається з постанови районного суду, ОСОБА_3 не був присутнім під час розгляду справи відносно нього і не знав про зміст ухваленого в ній рішення. У справі є дані про те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 147 адресат ОСОБА_3 отримав лише 15.02.2016 року. Там були дані про його виклик до суду на 09.02.2016 року (а. с. 10). Також в матеріалах справи відсутні дані про вручення ОСОБА_3 копії постанови місцевого суду. Ураховуючи це, вважаю справедливим визнати названі скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю, що постанова судді є незаконна і підлягає скасуванню, а скарга задоволенню, з таких підстав.

Згідно вимог ст. 268 КУПАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. Недотримання судом вимог ст. 268 КУпАП, потягло в свою чергу порушення права ОСОБА_3 на захист своїх інтересів. Це є безпосередньою підставою для скасування постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не обґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серія ЧК № 005319 від 15 січня 2016 року ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 08.01.2016 року о 13 години 00 хвилин в м. Золотоноша, вул. Кузнєцова, 39, він у власному домоволодінні ображав нецензурною лайкою гр. ОСОБА_5

Відповідно до диспозиції ст. 173 КУпАП, у якості дрібного хуліганства визнається нецензурна лайка у громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

ОСОБА_3 під час судового засіданні у суді апеляційної інстанції категорично заперечив той факт, що під час конфлікту з ОСОБА_5 він нецензурно лаявся чи погрожував. Вказував, що конфлікт дійсно був на ґрунті неприязних відносин, однак жодної нецензурної лайки чи погроз з його боку не було.

У якості доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд першої інстанції послався на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 В ході аналізу цих доказів суд першої інстанції не врахував, що протокол про адміністративне правопорушення та його зміст не може сам по собі являтися доказом винуватості особи, оскільки являється процесуальним документом, у змісті якого особі висувається певне обвинувачення. Щодо пояснень ОСОБА_5, то ОСОБА_3 обґрунтовано вказує, що висунуте йому обвинувачення базується виключно на поясненнях особи, яка була протилежною стороною конфлікту.

Проаналізувавши ці докази, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, враховуючи, що він не базується на жодному з доказів, які можна було б обґрунтовано визнати безсторонніми, неупередженими, й, таким чином, - допустимими.

Обґрунтувавши свій висновок про винуватість ОСОБА_3 виключно поясненнями ОСОБА_5, який являється протилежною стороною конфлікту, а також змістом документу, який був складений на основі пояснень останнього, суд першої інстанції допустив необґрунтовану однобічність. За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з позицією апелянта про те, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення не може базуватися виключно на поясненнях особи, яка є протилежною стороною конфлікту, оскільки така особа не може вважатися безсторонньою.

При цьому суд апеляційної інстанції критично ставиться до показів обох допитаних свідків, а саме дружин обвинуваченого і потерпілого, вбачаючи їх упередженими особами, адже вони є родичами сторін у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, й, повважавши його винуватість доведеною лише на підставі показів протилежної сторони конфлікту, вчинив помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.

Тому суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 обґрунтованою, й вбачає необхідним, скасувавши постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі, у звязку з відсутністю в діях особи складу правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 293, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Поновити захисникові та обвинуваченому строк на апеляційне оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року відносно ОСОБА_3.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року відносно ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити, у звязку з відсутністю в діях особи складу вказаного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко