П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/26/16-п

15 січня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Флоряк Д.В.,

секретаря судового засідання Буратчук О.В.,

адвоката ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого трактористом (машиністом екскаватора одноковшового) відділення інженерної техніки аварійно рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення, громадянина України,-

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 вчинив насильство в сімї.

Правопорушення ним вчинено при наступних обставинах.

08 січня 2016 року приблизно о 17.30 год. ОСОБА_3, перебуваючи по місцю свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, де він проживає спільно зі своєю колишньою дружиною, застосував фізичне та психологічне насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_4 та тещі ОСОБА_5, яке не спричинило тілесних ушкоджень і не завдало фізичного болю, та висловлювався нецензурними словами.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 в будинку ОСОБА_5 Більше 20 років він перебував у шлюбі з ОСОБА_4І, який на даний час між ними розірвано, але вони надалі продовжують проживати спільно і вести господарство. ОСОБА_4 та її мама ОСОБА_5 хочуть позбавити його права на проживання в житловому будинку, в звязку з чим самі постійно провокують крики, сварки, які він намагається уникати. Однак між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_4 08.01.2016 року конфлікту, як такого, не було, він жодних протиправних дій по відношенню до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не вчиняв, побоїв не наносив, не висловлювався на їх адресу саме нецензурними словами, ніякого психологічного чи фізичного насильства відносно них він не застосовував. Тому вважає, що в його діях немає складу даного правопорушення і просить справу провадженням закрити.

Незважаючи на невизнання своєї провини у вчиненому, вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитана в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає разом з своїми дітьми та в с.Тисменичани по вул. Довбуша,4, Надвірнянського району Івано-Франківської області. З ОСОБА_3 вона перебувала більше 20 років в шлюбі, який між ними рік тому розірвано. Але після розірвання шлюбу вони надалі продовжують проживати разом, ведучи фактично спільне господарство. Постійна негативна, на її думку, поведінка її колишнього чоловіка по відношенню до неї, їх спільних дітей, її матері, призвела до того, що вони на даний час перейшли проживати будинок до її брата. 08 січня 2016 року приблизно після 17.00 год. вона з матірю прийшли додому, щоб обійти господарство, дати худобі їсти. ОСОБА_3 знаходився в житловому будинку і коли вона зайшла в будинок, він, перебуваючи в нетверезому стані, розпочав конфлікт, під час якого скрутив її за руки, кинув на диван та погрожував розправою. На їх крик прийшла мати і стала між ними, боронячи її. В цей час ОСОБА_3 копнув маму в ногу та обзивав їх нецензурними словами, виганяючи їх з будинку. Коли вже надворі він побачив, як на крик почали сходитися сусіди, він зібрався і пішов з дому в село.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що дійсно 08 січня 2016 року приблизно о 17.30 год. колишній чоловік її дочки ОСОБА_3 вчинив дома конфлікт, під час якого копнув її в ногу, та обзивав їх нецензурними словами. Така його поведінка є непоодинокою, в звязку з чим вони на даний час дома не можуть проживати, а живуть в її іншого сина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що з 18.12.2015 року вона проживає в будинку свого дядька в с.Тисменичани, оскільки її батько ОСОБА_3 створив для них всіх неможливе спільне проживання, постійно їх ображаючи, погрожуючи розправою. 08.01.2016 року вона знаходилася в своєї подруги, коли приблизно після 17 год. до неї зателефонувала її мама ОСОБА_4 та повідомила, що її та їх бабусю ОСОБА_5 побив тато і обзивав їх.

Допитаний як свідок ОСОБА_7 в суді пояснив, шо 08.01.2016 року він зі слів своєї матері ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 дізнався про те, що його батько копнув бабусю, обзивав їх нецензурними словами.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердила, що вона є сусідою ОСОБА_5 та ОСОБА_4. 08.01.2016 року вона з дому пішла по своїх особистих справах і коли проходила повз господарство ОСОБА_5, почула крики і побачила на подвірї ОСОБА_5, яка трималася за ногу і стогнала, а ОСОБА_4 дзвонила по мобільному телефону. ОСОБА_3 в цей час сидів на порозі житлового будинку і коли почув, що ОСОБА_4 телефонує працівникам міліції, зібрався і пішов з дому в село. Про деталі самого конфлікту вона тоді ж дізналася вже зі слів ОСОБА_4.

Суд не приймає до уваги пояснення порушника ОСОБА_3, оскільки вони повністю спростовуються належними доказами, а саме даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ІФ № 007088 від 11.01.2016 року (а.с.1), висновком інспектора поліції Надвірнянського ВП ГУНП від 11.01.2016 року про те, що в діях ОСОБА_3 не вбачаються ознаки кримінального правопорушення (а.с.3) та іншими матеріалами по справі, що досліджені судом, та оцінені відповідно до вимог ст.252 КУпАП, а пояснення ОСОБА_3 розцінює як такі, що направлені на уникнення відповідальності за вчинене.

Таким чином, заслухавши пояснення правопорушника, оцінивши та дослідивши матеріали справи, враховуючи характер вчиненого порушення, суд прийшов до висновку, що провина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення доведена, а його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Стаття 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство у сім'ї.

Суд виходить із того, що відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забороненими є не тільки тортури, але й нелюдське або таке, що принижує гідність поводження. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справах "А. проти Сполученого Королівства" (рішення від 23.09.1998 р, параграф 22) та "Z та інші проти Сполученого Королівства" (рішення від 10.05.2011 р., параграф 73), стаття 1 Конвенції, взята у поєднанні зі статтею 3, вимагає від держав вжити заходів, покликаних забезпечити, щоб особи в межах їх юрисдикції, не піддаватися тортурам або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню, у тому числі жорстокому поводженню з боку приватних осіб. Одним із таких заходів слід вважати притягнення до адміністративної відповідальності осіб, винних у вчиненні насильства в сім'ї.

Відповідно до ст. З Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Сім'я, згідно з положеннями ст. З Сімейного кодексу України, є первинним та основним осередком суспільства. Сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю; за ці дії члени сім'ї, несуть кримінальну, адміністративну чи цивільно-правову відповідальність, згідно з положеннями статті 15 вищезазначеного закону; а члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_3 за ознаками ч. 1 ст. 173-2 КУпАП кваліфіковані правильно, оскільки він вчинив насильство у сімї, а саме: дії фізичного та психологічного характеру, тобто насильство, пов'язане з діями одного члена родини на здоровя і психіку іншого члену родини, в наслідок чого була завдана шкода здоровю потерпілої, оскільки такі дії вчинені ним з метою примусу потерпілої, з якою він звязаний спільним побутом, до визнання нею його прав на проживання у будинку та користування ним

Призначаючи стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме обставин в силу вимог ст. 34 КУпАП, що пом'якшують відповідальність правопорушника судом не встановлено, як і не встановлено обставин, що обтяжують відповідальність останнього.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КпАП України, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, його позитивну характеристику, озвучену в судовому засіданні заступником начальника аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України в Івано-Франківській області ОСОБА_9, участь в бойових діях в АТО, а також ступінь його вини та відсутність обтяжуючих відповідальність обставин під час вчинення даного правопорушення, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_3 адміністративне стягнення, в межах санкції статті 173-2 ч. 1 КпАП України, у вигляді громадських робіт.

В даному випадку суд прийшов до висновку, що таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Однак, згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, ОСОБА_5 України справах, повязаних з порушенням їх прав. Оскільки ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням УБД № 020661 від 14.09.2015 року, від сплати судового збору його слід звільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього стягнення 30 (тридцять) годин громадських робіт.

Від сплати судового збору ОСОБА_3 звільнити на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення в апеляційний суд Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Постанова підлягає предявленню до виконання протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Суддя Флоряк Д.В.