Справа № 316/2833/15-п
Провадження № 3/316/10/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинський М.В., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла з Енергодарського відділення поліції Кам`янсько-Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився: м.Запоріжжя, громадянина України, працюючого: ТОВ «Запорожбастранс», зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЗП №006827 від 17.12.2015 року, складеного інспектором Енергодарського ВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗП № 006827 складеного 17.12.2015 року, гр. ОСОБА_1 17.12.2015 року приблизно о 10-00 годині, знаходячись на автодорозі по проспекту Будівельників у м.Енергодарі, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів на транспортному засобі «MERCEDES-BENS» держаний номерний знак: «АР4190АА, без державної реєстрації як субєкта господарювання та без дозволу органу місцевого самоврядування, паспорту маршруту, наявність яких передбачена ст.39 Закону України «Про затвердження правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» та вимогу ст.164 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, його захисник адвокат ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 не працює в ТОВ «Бас-Тур», як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а працює водієм на ТОВ «Запорожбастранс», має з товариством трудові відносини, за цим же товариством зареєстровано право користування автотранспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_1. Просив справу закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши надані до суду матеріали, вислухавши заперечення адвоката ОСОБА_3 - захисника ОСОБА_1, оцінивши докази, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

ТОВ «Запорожбастранс» має державну реєстрацію, оскільки зареєстрований в установленому законом порядку та відомості про яке внесені до ЄДРПОУ за 339118897.

Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорожбастранс» 08.04.2014 року видана ліцензія серія АЕ №422456 на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, строк дії якої необмежений. Зазначений документ предявлявся водієм співробітникам поліції, які зупинили автотранспортний засіб для складання протоколу, додатково правоохоронними органами не витребувався.

Згідно інформації ТОВ «Запорожбастранс» автотранспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_1, 17.12.2015 року був закріплений за ОСОБА_1, з яким ТОВ «Запорожбастранс» мав трудові відносини, і якому був виданий подорожній лист з необхідним пакетом документів, у т.ч. свідоцтвом про реєстрацію даного ТЗ, ліцензією на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, виданої Товариству, ліцензійною карткою та ін. Зазначені обставини підтверджуються наданими стороною захисту документами: випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, виданою 08.04.2014 року Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорожбастранс» ліцензією серія АЕ №422456 ліцензією на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, подорожнім листом на ОСОБА_1, тимчасовим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, наказом про прийняття на роботу, трудовою книжкою.

Орендні відносини з ОСОБА_1 ОСОБА_4 «Запорожбастранс» відсутні, він є найманим працівником за трудовим договором.

Правове визначення трудового договору міститься в ст.21 КЗпП, - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, або фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Виходячи з цього законодавчого визначення, трудова діяльність, яка протікає в рамках трудового договору, характеризується, серед іншого, наступними правовими ознаками:

-праця юридично несамостійна, а така, що протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи);

-не на основі власних засобів виробництва, а на кошти (капітал) власника;

-не на свій страх і підприємницький ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу і під гарантовану оплату;

-виконання роботи певного виду (трудової функції);

-отримання від роботодавця у встановлені терміни грошової винагороди за роботу, що виконується.

Тобто, наймана праця характеризується рядом ознак, які принципово відрізняють її від праці не найманої (господарської, підприємницької):

-це праця несамостійна, залежна;

-здійснювана на основі добровільно укладеної угоди з роботодавцем;

-повязана з виконанням певної роботи, «замовленої» роботодавцем;

-повязана з отриманням від роботодавця певної винагороди за виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Обєктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Обєктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Суд визначає, що за змістом діючого законодавства господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

У відповідності до положень підпункту 14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобовязання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Узагальнене поняття підприємницької діяльності дається в ст.42 Господарського кодексу, згідно якого підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, підприємництво здійснюється на власний ризик і під власну відповідальність підприємця. Для підприємницької діяльності притаманна ініціативність. Характерними рисами підприємницької діяльності є:

-наявність мети отримання прибутку від здійснення такої діяльності, що досягається шляхом задоволення суспільних потреб у певних товарах, роботах, послугах в результаті їх реалізації за плату (більшу, ніж собівартість виробництва цих благ);

-ініціативність, що забезпечує пошук і запровадження новітніх технологій, нових господарських звязків, оптимізацію власної діяльності;

-ризиковий характер такої діяльності, оскільки сам підприємець несе основні ризики у разі негараздів у своїй діяльності, невдалого вибору контрагентів тощо;

-власна відповідальність підприємця у разі невиконання (неналежного виконання) зобовязань перед кредиторами, державою, територіальною громадою та іншими особами усім майном, що належить йому на праві власності чи праві господарського відання;

-самостійність здійснення підприємницької діяльності.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець.

Діяльність виконавця підпадає під ознаки господарської (в тому числі підприємницької) діяльності, зазначені у ст.ст.3, 42 ГК України, тобто, здійснюється самостійно, ініціативно, систематично, на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Додатково на це вказує оплатний, якщо інше не передбачено договором, характер надання послуг (ст.903 ЦК).

З наданих в суд матеріалів є очевидним, що замовлення послуг було здійснено в іншої особи, ОСОБА_1 не приймав замовлення на перевезення та діяв лише як найманий працівник юридичної особи, що здійснює господарську діяльність.

Виходячи з положень ч.ч.1-2 ст.55 ГК України субєктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обовязків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством, субєктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

В описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення не викладено фактичних обставин правопорушення, не вказано, яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, чи отримував він кошти на свою користь, в чому полягала регулярність надання таких послуг, не конкретизована обєктивна сторона правопорушення, яка передбачена у ст.164 КУпАП.

При складанні протоколу не дотримані вимоги, передбачені ст.256 КУпАП: зокрема, не зазначені місце, час початку та закінчення правопорушення, іде посилання на неіснуючий Закон України «Про затвердження правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту».

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи документально не доведено, що ОСОБА_1 брав від проїжджаючих кошти, що ці кошти були у нього наявні під час зупинки, що він домовлявся про перевезення пасажирів, умови цієї послуги. Крім того, водій не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.164 КУпАП, оскільки він перебував у трудових відносинах, тобто не є самостійною особою, яка надавала послугу, а діяв тільки як представник господарюючого субєкту шляхом виконання трудових обовязків за вказівкою господарюючого субєкта. Саме господарюючий субєкт і виступає таким перевізником, оскільки виконує функції перевізника.

В протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суть адміністративного правопорушення, а саме, не зазначені конкретні дії особи, його вина, його безпосередні дії на отримання від свого імені замовлення про надання послуги, чи здійснював цю діяльність на власний ризик, з метою отримання особисто собі прибутку від надання цієї послуги, як субєкта, що здійснює господарську діяльність.

Відповідно до ст.245 КУпАП - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 ОСОБА_5 України про неможливість обґрунтування обвинувачення на доказах, одержаних незаконним шляхом, дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні правопорушення не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних тощо. Приписи ОСОБА_5 України та КУпАП дають підстави стверджувати, що здійснення перевірки та збір, дослідження доказів для отримання фактичних даних повинно відбуватися виключно з дотриманням прав і свобод людини і громадянина, у передбачених законом випадках та у відповідному процесуальному порядку. Недотримання ОСОБА_5 України та порушення вимог КУпАП, інших законів України при одержанні фактичних даних є підставою для визнання зібраних у такий спосіб доказів недопустимими.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 займався перевезенням людей, не маючи дозвільних документів, чим порушив вимоги ч.1 ст.164 КУпАП. При цьому, в порушення вимог ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, не вказано, без яких саме дозвільних документів ОСОБА_1 здійснював перевезення людей, як обґрунтування вказаний неіснуючий Закон України «Про затвердження правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту».

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять обєктивних та переконливих відомостей, документальних доказів про те, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність у розумінні ст.164 КУпАП. Так, в протоколі не знайшло відображення, в чому полягала самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність з боку ОСОБА_1, чи здійснював він таку діяльність як субєкт господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, в чому конкретно виявилося порушення з боку ОСОБА_1, дата та час початку вчинення правопорушення, його закінчення, факт отримання ним замовлення на перевезення пасажирів, отримання прибутку надання послуги з перевезення пасажирів.

Суд також зазначає, що згідно наданих стороною захисту документів ОСОБА_1 є водієм автобусу, а не субєктом господарювання - перевізником, а роботодавець надав йому автотранспорт та доручив здійснити доставку автобусу до м. Запоріжжя.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення та докази, додані до нього не містять даних про те, що ОСОБА_1 здійснював регулярну, постійну та суттєву діяльність, як і те, що встановлений факт є провадженням певного виду господарської діяльності без наявних на те документів.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази про отримання ОСОБА_6 грошових коштів за надані послуги.

При оцінці доказів суд враховує, що факт здійснення ОСОБА_1 самостійної, ініціативної, систематичної діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів належними доказами, які б дозволяли б суду дійти законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого правопорушення, не підтверджено, а тому суд приходить до висновку про недоведеність того, що він є субєктом господарювання та може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, яка регулює суспільні відносини саме у сфері господарської діяльності.

Відповідно до положень ст.8 ОСОБА_5 України - ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії.

Так, ст.62 ОСОБА_5 передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів справи є очевидним, що протокол вказує на наявність лише припущень щодо вини ОСОБА_1, факт здійснення ним господарської діяльності документально не підтверджений належними та допустимими доказами, що в сукупності свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 252, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст.164 КУпАП - закрити у звязку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена чи опротестована до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М. В. Капустинський