Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/15/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016 м. Кіровоград

Суддя Апеляційного суду Кіровоградської області Широкоряд Р.В. за участю прокурора Сідорова В.А., скаржника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Кіровоградської області, адміністративну справу за апеляцією особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, на постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2015 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, зареєстрованого та проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_4, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався,

за статтею 172-7 КУпАП в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р., статтею 172-7 ч.ч.1, 2 КУпАП в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014 р.

Визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р.), ст.172-7 ч.1 КУпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), ст.172-7 ч.2 КУпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави.

Також закрито провадження по справі в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за 172-7 КУпАП України в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р. по епізоду винесення розпорядження №76-гр від 23.09.2014 року у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р.), ст.172-7 ч.1 КУпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), ст.172-7 ч.2 КУпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.),за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді голови Новомиргородської районної ради всупереч вимогам ст.14 ч.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.28 ч.1 п.2 Закону України «Про запобігання корупції» письмово не повідомив вказану раду про наявність у нього конфлікту інтересів, а саме при прийнятті рішень про нарахування собі премії (розпорядження №№76-гр від 23.09.2014, 86-гр від 23.10.2014, 87-гр від 20.11.2014, 95-гр від 10.12.2014, 96-гр від 10.12.2014, 2-гр від 22.01.2015, 9-гр від 19.02.2015, 18-гр від 23.03.2015, 25-гр від 21.04.2015). Крім того, ОСОБА_3 всупереч вимогам ст.28 ч.1 п.3 Закону України «Про запобігання корупції» в умовах реального конфлікту інтересів тричі прийняв рішення про нарахування собі премії, а саме видавав відповідне розпорядження №№ 33-гр від 25.05.2015, 40-гр від 23.06.2015, 49-гр від 23.07.2015.

Також, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст.38 ч.3 КУпАП в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р., згідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, то суд приймаючи до уваги дату винесення розпорядження №76-гр, а саме 23.09.2014 року, загальний строк, на який зупинявся розгляд справи, в цій частині на підставі ст.247 ч.7 КУпАП закрив провадження у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить постанову районного суду скасувати та закрити адміністративне провадження у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування своєї апеляції зазначає, що рішенням №5 першої сесії шостого скликання Новомиргородської районної ради 25 листопада 2010 року встановлено на період шостого скликання голові та заступнику районної ради надбавку за високі досягнення у розмірі 50% посадового окладу, вирішено надавати матеріальну допомогу та здійснення преміювання, при цьому вказані виплати необхідно здійснювати в межах видатків на оплату праці, затверджених кошторисами на утримання районної ради. На виконання зазначеного рішення ним приймалися відповідні розпорядження про призначення премій працівникам апарату і йому як голові. Зазначені виплати є складовими заробітної плати, яка має виплачуватися щомісяця при наявності такої можливості. ОСОБА_3 зазначив, що у даному випадку, враховуючи прийняте Новомиргородською районною радою рішення №5 від 25.11.2010 року, ніякого конфлікту інтересів у нього не виникало. Крім того, ОСОБА_3 вказав, що зміст розпоряджень з питань оплати праці є відкритою інформацією.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив, щодо задоволення апеляції, просив постанову суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляції, суд вважає, що апеляція ОСОБА_3, підлягає, задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, із закриттям провадження, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» №3207-VI від 07.04.2011р. визначено, що конфліктом інтересів є суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. У відповідності до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що реальний конфлікт інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» встановлено обов'язок осіб, зазначених у п.1цього ЗУ повідомляти невідкладно у письмовій формі безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів та вживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до ст.28 ч.1 п.п.2, 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, окрім іншого, зобов'язані: повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді голови Новомиргородської районної ради, відповідно до наданих йому законодавством України прав, приймав рішення про нарахування окрім інших працівників, також і собі премії: №№76-гр від 23.09.2014р.; 86-гр від 23.10.2014р.; 87-гр від 20.11.2014р.; 95-гр від 10.12.2014р.; 96-гр від 10.12.2014р.; 2-гр від 22.01.2015р.; 9-гр від 19.02.2015р.; 18-гр від 23.03.2015р.; 25-гр від 21.04.2015р.; №№ 33-гр від 25.05.2015р.; 40-гр від 23.06.2015р.; 49-гр від 23.07.2015 р.

Зокрема, вказані рішення голова Новомиргородської районної ради ОСОБА_3, приймав на підставі Рішення №5 першої сесії шостого скликання Новомиргородської районної ради від 25 листопада 2010 року, яким «встановлено на період шостого скликання голові та заступнику районної ради надбавку за високі досягнення у розмірі 50% посадового окладу, вирішено надавати матеріальну допомогу та здійснення преміювання, при цьому вказані виплати необхідно здійснювати в межах видатків на оплату праці, затверджених кошторисами на утримання районної ради.» (а.с.24).

З вищенаведеного вбачається, що голова Новомиргородської районної ради ОСОБА_3, постановляючи розпорядження про преміювання працівників виконавчого апарату районної ради, в тому числі і собі, діяв на підставі дозволу, наданого районною радою, яка саме і є тим колегіальним органом, якому голова районної ради повинен повідомляти про конфлікт інтересів, в разі наявності останнього.

Тобто, Новомиргодорська районна рада, відповідно до наданих їй повноважень, надала голові ОСОБА_3, право на період його каденції (період шостого скликання), здійснювати певні фінансові витрати, в тому числі і преміювання, в тому числі і собі, тобто наділила правами головного фінансового розпорядника.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції помилково встановив, що голова районної ради, ОСОБА_3, під час прийняття рішення про своє преміювання, був зобовязаний попередньо кожного разу повідомляти письмово районну раду, оскільки районна рада своїм рішенням вже погодила такі дії голови ради на всю каденцію його перебування на посаді, тобто була обізнана в його можливих діях на майбутнє, та відповідно в разі необхідності, мала необхідні повноваження скасувати, змінити, тощо, своє рішення, таким чином вплинути на голову ради, оскільки останній відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підзвітним раді.

Подвійне погодження з радою даного питання, при цьому кожного місяця, під час нарахування працівникам районної ради заробітної плати, як на то вважає прокурор, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, з чим також погодився суд першої інстанції, не відповідає засадам самоврядування районних рад, є неправомірним впливом контролюючих органів на органи місцевого самоврядування, що зокрема підтверджується тим, що Рішення №5 першої сесії шостого скликання Новомиргородської районної ради від 25 листопада 2010 року, є чинним та ніким не оскаржувалося.

Таким чином, суд приходить до висновку, що голова Новомиргодорської районної ради, ОСОБА_3, видаючи розпорядження, згідно з якими в тому числі сам себе преміював, діяв в межах наданих йому контролюючим органом (районною радою) повноваженнях, що виключає в його діях будь які ознаки корупційних діянь, в тому числі і конфлікту інтересів.

Суд першої інстанції на вищезазначені обставини уваги не звернув, те безпідставно притягнув ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, у звязку з чим постанова суду від 09.12.2015 року стосовно останнього підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю у звязку з відсутність в діях ОСОБА_3, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_3, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.172-7 КУпАП (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р.), ст.172-7 ч.1 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), ст.172-7 ч.2 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідає оригіналу:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2