Справа № 487/8986/15-п 21.01.2016 21.01.2016 21.01.2016
Номер провадження: 33/784/7/16 Провадження № 33/784/7/16 Категорія: ст. 124 УпАП
Головуючий суду першої інстанції: Разумовська О.Г.
Головуючий апеляційного суду: Гребенюк В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Апеляційний суд Миколаївської області в

складі:

Головуючого судді Гребенюк В.І.

За участі: секретаря судового засідання Кельїної А.Г.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

розглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Миколаєва, громадянку України, з середньою технічою освітою, не заміжню, не працюючу, проживаючу на АДРЕСА_1 -

- притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Згідно постанови судді, 25 листопада 2015 приблизно о 14.15 год. громадянка ОСОБА_2 керувала автомобілем «Рено Логан» д/н НОМЕР_1 в м. Миколаєві на вул. Генерала Карпенко та в районі будинку № 53-Б, починаючи рух та змінюючи його напрямок праворуч, не впевнилася в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустила контактування з автомобілем «Хюндай Акцент» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався з права в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Тим самим ОСОБА_2 порушила вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду вважає помилковим та таким, що не відповідає доказам у справі, і зазначає, що сукупність досліджених у справі доказів не є достатньою для висновків про те, що пошкодження транспортних засобів сталося в результаті порушення нею Правил дорожнього руху.

Наводить свою версію ДТП та твердить, що в момент контактування стояла на червоне світло світлофору, а водій ОСОБА_5, здійснюючи випередження, в порушення вимог п. 13.1 ПДР недотримався безпечної відстані між боковими частинами їх транспортних засобів та допустив зіткнення їх транспортних засобів.

Вважає показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сумнівними через незафіксування їх наявності інспекторами відділу превентивної діяльності ГУН Поліції в Миколаївській області, а також через те, що вони не приймали участі при оформлені матеріалів ДТП; через їх розшук водієм ОСОБА_3 шляхом оголошення в газеті.

Також вважає показання цих свідків суперечливими, оскільки в судовому засіданні вони не могли назвати колір автомобілів учасників ДТП, і що вони протирічить показанням свідка ОСОБА_8

Твердить про правдивість показань свідка ОСОБА_8, які узгоджуються з даними схеми місця ДТП щодо положення автомобілів, характеру їх руху і пошкоджень.

Заслухавши доводи апелянта ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілого ОСОБА_3 проти апеляційної скарги першої, з дотриманням принципу рівності сторін у справі, вивчивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 131100 від 25.11.2015 року зі схемою вбачається, що в цей день приблизно о 14.15 год. ОСОБА_2 керувала автомобілем «Рено Логан» (номерний знак НОМЕР_1) в м. Миколаєві і в районі будинку № 53-Б на вул. Генерала Карпенка, починаючи рух та змінюючи його напрямок праворуч, не впевнилася в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустила контактування з рухаючимся з права в попутному напрямку автомобілем «Хюндай Акцент» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався з права в попутному напрямку, чим порушила вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1 ПДР. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 1, 2).

І якщо ОСОБА_2 у протоколі зазначила про свою незгоду з ним, то до схеми ДТП не мала жодних претензій і підписала її без заперечень.

Апеляційному суду ОСОБА_2 пояснила, що в момент ДТП стояла у лівій крайній смузі руху у колоні з декількох автомобілів. І що саме ОСОБА_3, проїжджаючи по правій смузі повз неї, допустив контактування з її автомобілем.

Аналогічним показанням ОСОБА_2 суддя суду першої інстанції дав належну оцінку і прийшов до вірного висновку про порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та що її дії містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 не виконала вимог п. 2.3. «б» ПДР України, відповідно до якого водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; та п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому суд правильно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні.

Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_3 він у суді першої інстанції пояснив, що рухався по вул. Генерала Карпенко в правій смузі і раптом відчув легкий поштовх з лівого боку. Спочатку подумав, що відбулося контактування з бордюром, проте згодом помітив, як автомобіль порушниці увімкнув аварійні вогні. Внаслідок цієї ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження у вигляді подряпин з лівого боку, починаючи з водійських дверей і до кінця машини.

В апеляційному суді, як і в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_3 підтвердив відображені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини та правильність схеми до нього, в тому числі і правильність зафіксованих механічних пошкоджень його автомобіля, зокрема: передньої та задньої лівих дверей, заднього лівого крила, заднього бамперу зліва (а. с. 2 із звороту).

Згідно показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції 25.11.2015 року кожен з них рухався по вул. Генерала Карпенка у правій смузі за автомобілем потерпілого і бачили, як несподівано з лівого ряду різко почав свій рух автомобіль порушниці без ввімкнення попереджуючого сигналу повороту, внаслідок чого відбулося контактування її автомобіля з автомобілем ОСОБА_3

При цьому свідок ОСОБА_6, згідно протоколу судового засідання, суду пояснив, що в момент ДТП в його автомобілі знаходилася його родина. Тому він спочатку відвіз їх до родичів, а потім повернувся на місце ДТП для дачі свідчень співробітникам поліції (а. с. 12 - 13).

В свою чергу свідок ОСОБА_7, відповідно до протоколу судового засідання, в суді першої інстанції пояснив, що на місці ДТП не зупинявся, оскільки мав нагальні справи. Об'їхав місце ДТП та поїхав далі. Про судовий розгляд справи дізнався з оголошення в газеті (а. с. 12 - 13).

Зазначені факти апелянтом ОСОБА_2 не оскаржувалися.

Доводи ОСОБА_2 щодо сумнівності показань свідка ОСОБА_6 через незафіксування його наявності інспекторами відділу превентивної діяльності ГУН Поліції в Миколаївській області спростовуються матеріалами справи.

Так, саме інспектором відділу превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 показання у свідка ОСОБА_6 відібрані у день ДТП - 25.11.2015 року (а. с. 5).

А щодо розшуку потерпілим свідка ОСОБА_7 шляхом надання оголошення у газеті, то таке є сталою, визнаною судовою практикою, особливо у справах про ДТП; це є допустимим і не суперечить діючому законодавству.

Як пояснила ОСОБА_2 апеляційному суду, зазначені свідки з нею не були раніше знайомі, у неї з ними не було ніяких неприязних відносин або конфліктів.

Тому відсутні підстави вважати їх показання неправдивими.

Доводи апелянта ОСОБА_2 з цього приводу є неспроможними і носять лише характер міркувань та припущень, що не заперечувала в апеляційному суді і сама апелянт.

Жодних фактів, які б свідчили про переконливість цих її доводів, ОСОБА_2 апеляційному суду не надала.

Посилання ОСОБА_2 на суперечливість показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції з тих підстав, що вони не могли назвати колір автомобілів - учасників ДТП, є безпідставними.

Так, згідно протоколу судового засідання ОСОБА_2 поставила питання щодо кольору свого автомобіля лише свідку ОСОБА_7, на що він відповів, що машина порушника була сірого кольору (а. с. 12 - 13).

Проте, зазначене не містить будь-якої інформації щодо неправильності таких відомостей, оскільки матеріали справи не містять даних щодо кольору обох автомобілів, що були пошкоджені під час цієї ДТП. Не ставилися такі питання ОСОБА_2 ані потерпілому, ані іншим свідкам. Не надавалися ОСОБА_2 такі дані щодо кольору автомобілів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Що стосується посилань ОСОБА_2 на показання свідка ОСОБА_8, яка є її подругою, то суд першої інстанції, фактично, відкинув ці показання.

Як вбачається з матеріалів справи, показання свідка ОСОБА_8 та самої ОСОБА_2 щодо обставин цієї ДТП суперечать матеріалам справи та встановленим у справі обставинам, а тим більш з огляду на локалізацію механічних пошкоджень на обох автомобілях.

Думки всіх вищевказаних свідків щодо винуватця цієї ДТП не мають вирішального значення, оскільки встановлення вини певної особи є компетенцією відповідного суду за результатами розгляду відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. В даному випадку - саме ОСОБА_2

Безпідставними є і посилання апелянта на винуватість у цій ДТП потерпілого ОСОБА_3, оскільки предметом розгляду суду є протокол щодо певної конкретної особи і лише щодо вчинення саме цією особою конкретного правопорушення.

Що стосується посилань ОСОБА_2 в апеляційному суді на неправильність складеної за її участі схеми ДТП та перебування у момент її підписання у шоковому стані, то вони є голослівним, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять. Крім того, такі посилання з'явилися у апелянта лише на момент апеляційного розгляду даної справи.

Крім того, незгода особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з порушенням, не є підставою для не притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності. А тому і в цій частині апеляційна скарга є необґрунтованою.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_2 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також не встановлено будь-яких порушень з боку суду першої інстанції при розгляді даної справи, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови суду, про що просить апелянт.

Призначене суддею адміністративне стягнення за вчинення ОСОБА_2 даного адміністративного правопорушення, є справедливим, оскільки є найбільш м'яким за своїм видом з числа стягнень, передбачених ст. 124 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування або зміни постанови судді.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Залишити без змін постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області: Гребенюк В.І.