АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/49/16 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його захисника - адвоката Лукаш О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2015 про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2015 року постановою судді Московського районного суду м.Харкова ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 255 грн.

Суд першої інстанції, пославшись на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, зазначив, що ОСОБА_2 05 листопада 2015 року близько 17 год.35 хв. по вул.Блюхера біля буд.21-б вчинив злісну непокору працівнику міліції, що виразилася в намаганні залишити місце вчинення правопорушення та розгляду справи, не реагував на виконання вимоги - залишитися на місці, при цьому відштовхував працівника міліції, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Не погодившись з винесеним процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на свою невинуватість, просить скасувати постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2015 року та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.. Апелянт зазначає, що висновки суду, які викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. На думку апелянта, дії працівників поліції не відповідали вимогам ст.ст.21,28 Конституції України, ст.ст.6,7,45 Закону України «Про Національну поліцію», а їх вимоги не були законними. ОСОБА_2 не спростовує того факту, що у зв*язку із порушенням вимог ПДР України був зупинений інспекторами ДПС., які тривалий час складали протокол про адміністративне правопорушення. Коли він (ОСОБА_2) підійшов до машини поліцейських, інспектор ДПС ОСОБА_4 вимагав, щоб він відійшов та не заважав писати протокол. Жодного наміру залишити місце вчинення правопорушення він (ОСОБА_2) не мав, а лише прямував до своєї машини, яка стояла на протилежній стороні вулиці, до того ж його документи - техпаспорт на автомобіль та посвідчення водія залишались у розпорядженні інспекторів, а тому у нього взагалі не було сенсу вчиняти подібні дії. Після надання для ознайомлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та його підписання до нього безпідставно, на думку апелянта, були застосовані спецзасоби - кайданки, він був затриманий та доставлений до райвідділу поліції, де утримувався до 20 год.45 хв. Апелянт вказує на те, що у постанові суд обмежився лише викладенням свідчень допитаних в судовому засіданні осіб, залишивши поза увагою істотні протиріччя у вказаних поясненнях, ігноруючи відомості, що містилися на компакт-диску із відеозаписом події, не зробивши будь-якого аналізу та оцінки зібраних доказів. За таких обставин, на думку ОСОБА_2, суд дійшов необґрунтованого висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. Тобто, виходячи зі змісту ст.ст.280,283 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов*язаний особисто з*ясувати,чи було воно дійсно вчинене, а в постанові у справі навести опис встановлених судом обставин за результатами розгляду справи.

Натомість, додержання цих вимог закону судом першої інстанції не забезпечено, оскільки фактичні обставини події правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_2 визнано винним, сформульовані в оскаржуваній постанові, виходячи не з власних висновків судді за результатами розгляду справи, а з посиланням на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ХА026671 від 05 листопада 2015 року, відповідно до якого в діях ОСОБА_2 вбачається адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Таким чином, постанова судді, всупереч вимогам ст.283 КУпАП взагалі не містить опису обставин, що характеризують об*єктивну сторону правопорушення, та встановлені безпосередньо судом при розгляді справи, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до положень КУпАП, розгляд судом справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи-правопорушника та в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

За змістом ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи, суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте, судом першої інстанції зазначені вимоги не дотримані та залишена поза увагою невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП в частині викладення суті адміністративного правопорушення.

У розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених вище недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов*язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв*язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного суду України у Постанові №8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров*я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» акцентував увагу судів на тому, що відповідальність за ст.185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв*язку із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов*язків (п.3); злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов*язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв*язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (п.7).

Дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення серії ХА, 026671, складеного 05 листопада 2015 року інспектором ПС УПС в м.Харкові ОСОБА_5, встановлено, що суть адміністративного правопорушення, що ставиться у провину ОСОБА_2, у протоколі викладена формально і неконкретно.

Виходячи із диспозиції ст.185 КУпАП, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов*язкових елементів :

-перебування працівника поліції при виконанні службових обов*язків;

-законність розпорядження або вимоги поліцейського;

-злісна непокора.

Натомість, протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містить вказівки про те, чи перебували працівники поліції (та хто саме) 05 листопада 2015 року при виконанні службових обов*язків; не долучені відповідні докази і до протоколу. Не обґрунтована законність розпорядження або вимоги поліцейського, а саме не визначено: вимогу якого саме працівника поліції не виконав ОСОБА_2; якими обставинами обумовлена вимога поліцейського та чи узгоджується вона із повноваженнями поліцейського, передбаченими розділами IV-V Закону України «Про Національну поліцію». Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що, відповідно до пояснень інспекторів ДПС ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_2 був зупинений у зв*язку із порушенням Правил дорожнього руху України, наслідком чого стало складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення на місці зупинки транспортного засобу постанови про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП; ОСОБА_2 після отримання процесуальних документів відмовився їх підписувати та пішов у напрямку метро, на вимоги не залишати місце події та зупинитися не реагував, відштовхував поліцейського, у зв*язку із чим до порушника були застосовані наручники та затримання. З огляду на такі фактичні обставини, як вони викладені у постанові суду, є незрозумілим, на чому ґрунтувалась вимога поліцейського до ОСОБА_2 не залишати місце події, оскільки сама по собі відмова у підписанні процесуальних документів вже після їх складання не є підставою для затримання особи. Матеріали, що долучені до протоколу серії ХА026671 та направлені для розгляду до суду не містять належно завірених копій протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, складених відносно ОСОБА_2, що позбавляє суд можливості з*ясувати питання про законність вимог інспектора ДПС. Судом першої інстанції зазначені обставини не досліджені, а також не встановлено, в яких саме діях ОСОБА_2 вбачається злісна непокора вимогам поліцейського. Із відеозапису з місця події (а.с.18) вбачається, що ОСОБА_2 дійсно був зупинений інспекторами ДПС у зв*язку із порушенням вимог ПДР України, після чого водій передав співробітникам поліції техпаспорт на автомобіль та посвідчення водія для складання протоколів про адміністративні правопорушення. Протоколи про адміністративні правопорушення складались інспекторами ДПС у своєму службовому автомобілі за відсутності ОСОБА_2, де саме перебував у цей час ОСОБА_2 на відеозапису не зафіксовано. О 17 год.20 хв. ОСОБА_2 підійшов до службового автомобіля поліції та вимагав прискорити оформлення матеріалів, обурювався тривалістю їх складання, висловлювався щодо некомпетентності співробітників поліції. Інспектор ДПС неодноразово вимагав від ОСОБА_2 відійти від машини та не заважати складати протоколи, після чого о 17 год.28 хв. ОСОБА_2 відмовився отримати пам*ятку про свої процесуальні права та направився на протилежний бік дороги, як він пояснив - до свого автомобіля. Інспектор ДПС, наздогнавши ОСОБА_2, вимагав залишатися на місці, при цьому утримував його руками та попередив, що ОСОБА_2 може бути затриманим. ОСОБА_2 неодноразово вимагав від інспектора ДПС «прибрати руки та не чіпляти його руками», у відповідь відштовхував поліцейського від себе, а потім виконав вимогу інспектора ДПС залишатися на місці та в період 17 год.30 хв. - 17 год.33 хв. ознайомлювався із протоколом про адміністративне правопорушення, але відмовився його підписувати. Після цього ОСОБА_2 вимагав від інспектора ДПС надати йому для ознайомлення ще й другий протокол про адміністративне правопорушення, який було складено відносно нього, але інспектор ДПС відмовився надати інший протокол, мотивуючи це тим, що перший протокол ОСОБА_2 не підписав, та пояснив, що ознайомлюватись із протоколами ОСОБА_2 має у райвідділі поліції, куди буде доставлений. О 17 год. 35 хв. (час вчинення адміністративного правопорушення, який зазначений у протоколі) інспектор ДПС вимагав від ОСОБА_2 прослідувати до службового автомобіля з метою доставлення його у райвідділ міліції, на що останній відмовився та залишався на місці до приїзду інших екіпажів поліції, при цьому жодних активних дій щодо намагання залишити це місце не вчиняв. 0 17 год.40 хв. до ОСОБА_2 були застосовані спецзасоби - кайданки, він був затриманий та доставлений до райвідділу поліції.

Правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, обов*язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов*язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим. Наведені вище обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього у якості доказів документи не надавали можливості суду дійти однозначного висновку щодо законності вимог інспектора ДПС та встановити протиправність дій ОСОБА_2 в межах фактичних обставин правопорушення, як вони сформульовані у протоколі серії ХА 026671.

Притягнувши ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, суддя у мотивувальній частині постанови суть вчиненого ОСОБА_2 правопорушення не виклав, не встановив, чи була законною вимога інспектора ДПС «залишатися на місці», чи виконав саме цю вимогу ОСОБА_2, а якщо ні - то які саме його дії свідчили про злісний характер непокори.

Суддя обмежився лише викладенням змісту пояснень допитаних в судовому засіданні осіб, аналізу зібраних доказів по справі оскаржувана постанова взагалі не містить.

Таким чином, судом першої інстанції не здобуто належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а тому постанова судді Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2015 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю із підстав, передбачених ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області В.В.Шевченко