Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 327/1/16-п Суддя в 1-й інстанції Кущ Т.М.
Провадж. № 33/778/37/16 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Розівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 р., якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 123844 ОСОБА_1 06 грудня 2015 року о 14 годині 20 хвилин у м. Маріуполь Донецької області (Володарське шосе Блокпост № 40/03) керував автомобілем ВАЗ-21033, держномер 57199 НА, при цьому перебував у стані з явними ознаками алкогольного спяніння, в присутності двох свідків на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження в установленому порядку огляду на стан спяніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необгрунтованість постанови, через те, що с праву в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянуто в його відсутність, по друге вказує, що його майновий стан досить критичний, автомобіль йому потрібен для роботи по господарству. Просить постанову змінити, замінивши адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на сплату мінімального штрафу, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

До судового засідання ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, не зявився, що згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, апелянтом заявлено письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримано апеляційні вимоги.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не оскаржується самим правопорушником, його вина у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 06.12.2015 року (а.с.1); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2,3).

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КпАП України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за наявності відомостей щодо повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи (а.с.1).

Відповідно до вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, розяснень п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, його наслідків, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя виконав вимоги ст. ст. 33, 245, 280 КУпАП та положеня зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції фактично врахував характер вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим, особу правопорушника та піддав ОСОБА_1 стягненню у виді позбавлення прав керування транспортним засобом на строк, який не є максимальним та передбачений санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Стаття 23 КУпАП передбачає, що адміністративне правопорушення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Призначене ОСОБА_1 стягнення є необхідним і достатнім для досягнення визначеної статтею 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення зазначеною особою нових правопорушень.

Щодо доводів апелянта про суворість накладеного на нього стягнення, то з урахуванням встановлених обставин, враховуючи архів порушень, наявний в матеріалах справи (а.с.4), щодо якого ОСОБА_1 не вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті, вони є безпідставними.

Накладене стягнення є домірним скоєному, інші наведені апелянтом обставини щодо позитивної характеристики його особистості та його обрання депутатом сільської ради не спростовують висновків районного суду, а позбавлення прав керування транспортним засобом не може вплинути на виконання ОСОБА_1 депутатських повноважень.

Призначення ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, про що прохав апелянт, з урахуванням відсутності відомостей про розмір доходу останнього та наявність на його утриманні членів сімї, на думку судді є недоцільним.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни накладеного стягнення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Розівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_4