Справа № 420/3372/15-п
Провадження № 33/782/8/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 11 лютого 2016 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області Тополюк Є.В. за участю секретаря Магомедова Ш.Х, прокурора Сафонова Є.М., правопорушника ОСОБА_2, та його захисника адвоката Компанієць В.В., представника прикордонної служби ВПС « Білолуцьк» старшого інспектора Калиновського В.О., розглянула апеляційну скаргу першого заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Морозова П. на постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 13 січня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 13 січня 2016 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, уродженця смт. Білолуцьк, Новопсковського району Луганської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Мотивуючи прийняте рішення , суд першої інстанції послався на те, що він критично оцінює показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , оскільки вони не бачили саме місце, де застряг затриманий автомобіль, його розташування, висновки про розворот цього автомобіля за допомогою трактора зробили за слідами трактора та автомобіля на землі за власним міркуванням. Однак, що ці сліди належать саме цьому трактору та автомобілю ніхто з цих свідків не бачив. Суд першої інстанції також зазначив, що відсутні докази про причетність цього автомобілю до автомобіля, який перетнув державний кордон України.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги фототаблиці, письмові пояснення правопорушника ОСОБА_2, пославшись на те, що він був вимушений підписувати документи під час його затримання понад 3 години, що є порушенням ст.263 КУпАП.

Крім того, суд першої інстанції також не прийняв посилання ОСОБА_9 - особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення на наказ МВС України « Про затвердження Додаткових тимчасових режимних обмежень у контрольованих прикордонних районах» від 07.09.2015 року № 1075.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.1 ч.2 цього Наказу у межах встановленої прикордонної смуги, визначених у пункті 1 Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах, заборонено рух транспортних засобів ( крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрі автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон, контрольних пунктів в'їзду-виїзду та між населеними пунктами.

Однак порушення цих вимог , на думку суду першої інстанції, не створюють складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В апеляціїной скарги прокурор просить постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 13.01.2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд безпідставно прийняв до уваги сумнівні доводи правопорушника та в не взяв до уваги пояснення прикордонників Східного регіонального управління Луганського прикордонного загону та критично оцінив фототаблицю, яка долучена до протоколу.

Прокурор зазначив,що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.7,32,33,280 КУпАП не врахував обставини, що мають істотне значення для справи.

Він стверджує,що свідок ОСОБА_7 підтвердив,що місцем,де застряв автомобіль є точка « 0», тобто безпосередньо державний кордон України, що також підтвердили і інші прикордонники, які приймали участь у затриманні ОСОБА_2

Прокурор вважає,що на фототаблиці, яка додана до протоколу, місцем де застряв автомобіль - є оброблене сільськогосподарське поле, сліди автомобіля та трактору проходять по полю, а вже потім виходять на ґрунтову дорогу, на якій відбулось затримання.

Він посилається на те, що відповідно до п.18 ч.1 ст.20 Закону України « Про державну прикордонну службу України», ст..24 Закону України « Про державний кордон України», п.5 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 р. № 1147, п.1 постанови КМУ від 03.08.1998 р. № 1199 « Про контрольовані прикордонні райони», п.5 Порядку здійснення координації діяльності органів виконавчої влади та органів самоврядування з питань додержання режимів на державному кордоні, затвердженого постановою КМУ від 18.01.1999 року № 48, п.1 постанови КМУ від 30.01.2015 року № 38 « Деякі питання підвищення рівня національної безпеки України», МВС України видано наказ № 1075 « Про затвердження Додаткових режимних обмежень у контрольованих прикордонних районах».

Захисник , адвокат Компанцієць В.В. в інтересах ОСОБА_2 надав апеляційному суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де він послався на те, що свідок ОСОБА_11, який є місцевим жителем, пояснив,що дорогою, де застрягли ОСОБА_2 та ОСОБА_12 взагалі неможливо доїхати та перетнути державний кордон. Від місця де застряг автомобіль до державного кордону приблизно 700 метрів. Свідок також поясняв, що хлопці говорили про те, що вони їхали до дівчат та застрягли.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 зацікавлені у результатах розгляду справи.

Посилання прокурора на Наказ МВС України від 07.09.2015 року № 1075 є необґрунтованим і суд правильно зазначив. Що порушення цих вимог не створюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення правопорушника ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, пояснення його захисника, адвоката Компанієць В.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, заслухавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_14, дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, оценивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1)залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2)скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3)скасувати постанову та прийняти нову ;

4)змінити постанову.

Згідно основних положень Кодексу України про адміністративне правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення ,є будь -які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки…., протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган ( посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність за цією нормою наступає за перетинання, або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, або в пунктах пропуску, але без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як видно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії СХРУ № 125559 від 09.12.2015 року, в ньому при описанні суті правопорушення зазначено про те, що 09.12.2015 року о 10-10 год. на відстані 400 м від державного кордону на напрямку інформаційного показника № 694 н.п. Новобіла ( Україна) - н.п. Новобіла ( РФ) був затриманий гр.. ОСОБА_2 на транспортному засобі « Фольцваген», держномер АР 7649 СР, в салоні та багажному відділені було виявлено запасні частини до техніки, які він хотів перевезти через державний кордон з н.п. Білолуцьк ( Україна) до н.п. Новобіла ( РФ). Своїми діями гр. ОСОБА_2 вчинив правопорушення відповідно до ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції не погодився зі своїми поясненнями, даними ним 09.12.2015 року при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Підтвердив свої пояснення, які він дав у суді першої інстанції. А саме: свою провину не визнав, наміру перетинати державний кордон у нього не було. Він їхав з хлопцем на ім'я ОСОБА_14 на машині до дівчат до с.Ганусівка. Що знаходилося у автомобілі йому було не відомо. Їхали вони до с.Ганусівка ґрунтовою дорогою , яка була ближче до населеного пункту. На дорозі вони застрягли, він залишився в автомобілі, а ОСОБА_14 пішов за допомогою. Коли приїхав тракторист, він витягнув автомобіль і потягнув її у напрямку у с.Новобіла.У цей момент їх зупинили прикордонники у складі двох осіб. Його повезли до прикордонної застави. Підписи на документах він ставив, але зміст їх не читав.

У апеляційному суді були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснювали,що вони працюють прикордонниками в Луганьському прикордонному загоні та здійснювали контроль державного кордону. Вони отримали оперативну інформацію про те,що 08.12.2015 року буде спроба перетину кордону зі спробою контрабанди. Нарядом прикордонників були виявлені сліди перетину державного кордону, які виходили на асфальт. Повертаючись, вони побачили сліди застряглого автомобілю, а потім побачили трактор, який тягнув автомобіль. Вони доповіли про це керівництву, начальник відповів,що він рухається для затримки автомобілю. Затриманий автомобіль рухався паралельно державного кордону України. Автомобіль тягли трактором передом до тилу держави Україна. Затриманий автомобіль трактором був повернутий передньою частиною в тил , а автомобіль застряг біля кордону.

Свідок ОСОБА_7 у апеляційному суді також пояснив, що на момент затримання ОСОБА_2, тракторист не був опитаний. З моменту затримання ОСОБА_2 перебував у підрозділі до 20-00 год. Де саме застряг ОСОБА_2, він не бачив. Автомобіль не міг самостійно пересуватися, так як було спалено щеплення.

Свідок ОСОБА_14 у апеляційному суді пояснив,що він має трактор, та до нього десь у наприкінці зими 2015 року підійшов чоловік, який назвався ОСОБА_14, та попросив його допомогти витягти автомобіль та пообіцяв заплатити. Він розповів куди їхати, а сам пішов за грошима. Він приїхав на місце, зачепив автомобіль, та почав його тягти в напрямку с.Новобіла. Через кількасот метрів йому перегородили дорогу прикордонники. Та польова дорога веде до с. Ганусівка. Автомобіль знаходився на відстані приблизно метрів 700 від державного кордону України. Дорога паралельна державному кордону України,поворот був до державного кордону, але вони його проїхали. Йому ОСОБА_2 говорив,що вони їхали до дівчат до с.Ганусівка. Він знає це с. Ганусівку.

З постанови суду першої інстанції вбачається,що також у якості свідка був допитаний ОСОБА_12- ОСОБА_12 , який запропонував ОСОБА_2 у кафе « Айдар» поїхати до дівчат. Під час руху вони застрягли на ґрунтової дорозі. Ніякої домовленості про перетин державного кордону у нього з ОСОБА_2 не було.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про те,що суд безпідставно не прийняв до уваги фототаблицю, яка додана до протоколу,апеляційний суд не може з ними погодитися.

До матеріалів про адміністративне правопорушення долучено 21 фото, при огляді яких неможливо зробити очевидні для суду висновки про те, яким чином дані фото стосуються місця події, самі по собі як окремо, так і у сукупності вони не підтверджують факт спроби незаконно перетнути державний кордон України з боку ОСОБА_2 Більш того, фото на а.с.52 зроблено 09.12.2015 року о 09 год.28 хв., тобто до моменту затримання гр. ОСОБА_2

У зв'язку з чим , суд першої інстанції дав правильну оцінку цим доказам.

Що стосується ствердження прокурора про те,що судом були залишені поза увагою пояснення прикордонників Східного регіонального управління Луганського прикордонного загону , то воно є необ'єктивним.

Суд першої інстанції дав оцінку поясненням прикордонникам, допитаним у якості свідків. Дані свідки не бачили саме місце,де застряг затриманий автомобіль,його розташування, висновки про розворот цього автомобіля за допомогою трактора вони зробили за слідами трактора та автомобіля на землі за власними міркуваннями. Однак,що ці сліди належать саме цьому трактору та автомобілю ніхто з цих свідків не бачив. Також відсутні докази про причетність цього автомобілю до автомобіля, який перетнув державний кордон України.

Апеляційний суд не може дати іншої оцінки поясненням прикордонників, оскільки їх пояснення апеляційному суду були однакові по суті.

Висновок суду першої інстанції про те, що наявність затриманого автомобілю в безпосередньому наближенні до державного кордону України ще не свідчить про спробу незаконного перетину державного кордону, а наявність в автомобілі запчастин для техніки також ні є доказом - є обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно послався на схему місцевості району затримання порушників державного кордону ( прикордонного режиму), з якої вбачається,що автомобіль знаходився паралельно державному кордону України.

Висновок суду про письмові пояснення ОСОБА_2,які містяться у справі, апеляційний суд вважає обґрунтованим. З змісту цих пояснень вбачається, що ОСОБА_2 дійсно тільки ставив підпис, так як після пояснень особа, яка допитується, повинна власноручно написати про те,що « З моїх слів записано вірно, мною прочитано,доповнено,заперечень не маю». Дане ствердження ОСОБА_2 власноручно не написав.(а.с.8 обор.)

Ствердження прокурора про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги Наказ МВС України № 1075 від 07.09.2015 року є безпідставним. Суд зробив обґрунтований висновок,що порушення вимог цього наказу не створюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Свідчення прикордонників у апеляційному суді не спростовують висновки суду першої інстанції, так як факт спроби незаконного перетину державного кордону транспортним засобом зі сторони України - не встановлено, як і не встановлено факту того, що ОСОБА_2 бажав порушити державний кордон України, але не зміг цього зробити з незалежних від нього причин.

Таким чином вказані вище обставини можуть свідчити, при наявності достатніх доказів, про намір чи вчинення порушення митних правил, а не про намір порушення державного кордону водієм ОСОБА_2. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність закриття справи на підставі ст. 247 КУпАП.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Морозова П. - залишити без задоволення, а постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 13.01.2016 р. стосовно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Луганської області : Є.В. Тополюк