Справа № 163/2964/15-п Провадження № 33/773/21/16 Суддя в 1 інстанції: Мосієвич І.В.
Категорія: ст.ст. 471, 472 МК України Доповідач: Борсук П. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2016 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Борсук П.П. з участю представника Волинської митниці ДФС Пікалюка М.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, непрацюючого, на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст. 471, 472 МК України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 4604 (чотири тисячі шістсот чотири) гривні 58 копійок з конфіскацією в дохід держави джерела безперебійного живлення моделі PUE306T-ВР, серійний номер 08, стягнуто із ОСОБА_3 в користь Волинської митниці ДФС України 22 (двадцять дві) гривні 60 копійок витрат за зберігання товарів та в користь держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови ОСОБА_3 визнано винним за те, що 14 листопада 2015 року близько 15 год. 10 хв. він, слідуючи з Республіки Польща в Україну через м/п «Ягодин» Волинської митниці ДФС в якості пасажира автомобіля «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, ввіз на митну територію України смугою руху спрощеного митного контролю «зелений коридор» понад неоподатковану норму товар: «джерело безперебійного живлення модель PUE306T-ВР, серійний номер 08», у кількості 1 штука, бувший у вжитку, вартістю 4604 (чотири тисячі шістсот чотири) гривні 58 копійок, вагою 122 кілограми, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 471 МК України.

Він же при тих же обставинах всупереч ст. 257 МК України вчинив недекларування товару, а саме не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товар: «джерело безперебійного живлення, модель PUE306T-ВР, серійний номер 08», у кількості 1 штука, бувший у вжитку, вартістю 4604 (чотири тисячі шістсот чотири) гривні 58 копійок, вагою 122 кілограми, який відповідно до ст. 374 МК України підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не оспорюючи доведеності своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, вказує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. Зазначає, що при перетині смуги руху спрощеного митного контролю «зелений коридор» повідомив працівника митниці про наявний товар та провів його усне декларування. Вважає, що судом першої інстанції не було враховано такі обставини справи: його випадкове потрапляння на смугу руху спрощеного митного контролю «зелений коридор», перевищення товару понад неоподатковану норму лише у вазі, а не у вартості, відсутність обмежень та заборон на переміщення вказаного товару через митний кордон України та тяжких наслідків від вчиненого адміністративного правопорушення, щире каяття першого, апеляційне оскарження лише кваліфікації його дій, притягнення до адміністративної відповідальності вперше, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та необізнаність з правилами переміщення товарів через митний кордон України. Просить постанову суду в частині його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а в частині притягнення за ст. 471 МК України - змінити, зменшивши розмір накладеного штрафу до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень без застосування конфіскації товару.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши скаржника та його захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених у ній, та просили її задовольнити, представника Волинської митниці ДФС, який заперечив проти задоволення апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В силу ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Положеннями ст. 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, при винесенні постанови вказаних вимог закону місцевим судом дотримано.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, за обставин вказаних у постанові. Даний висновок ґрунтується на досліджених судом доказах та ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується протоколом про порушення митних правил від 14.11.2015 року № 1655/20500/2015 (а.с. 1-3), письмовими поясненнями ОСОБА_3, ОСОБА_6 (а.с. 4, 6), актом про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с. 9), контрольним талоном (а.с. 10), фототаблицями до протоколу (а.с. 11).

Окрім того, і сам ОСОБА_3 не заперечує фактичних обставин справи, лише оспорює правильність кваліфікації його дій.

Як вбачається з матеріалів справи, сумарна вага товару, який ОСОБА_3 переміщував через митний кордон України, перевищувала 50 кг, тому у відповідності до ст. 374 МК України вказаний товар підлягав обов'язковому письмовому декларуванню.

Згідно ч. 5 ст. 366 МК України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, полягає у недекларуванні товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщаються через митний кордон України, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають письмовому декларуванню у разі переміщення їх через митний кордон України.

Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Тому доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що водій вибрав «зелений коридор» і здійснив усне декларування товару, не заслуговують на увагу, так як перший міг добровільно прийняти рішення про перетин кордону смугою руху «червоний коридор», що передбачено і вимагається ст. 366 МК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції з'ясував усі обставини справи, дослідив наявні у ній докази, надавши їм належну юридичну оцінку, і обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_3 порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, а також вчинив недекларування товару, який підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, тобто вчинив правопорушення, передбачені ст.ст. 471, 472 МК України.

Тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, на що перший вказує у своїй апеляції, немає.

В силу ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Призначаючи ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував дані вимоги закону.

Як вбачається з постанови, при накладенні на ОСОБА_3 адміністративного стягнення суд врахував характер вчиненого ним правопорушення, дані про його особу, ступінь та доведеність вини, відсутність обставин, які б обтяжували його відповідальність, і обґрунтовано обрав першому стягнення у межах санкцій ст.ст. 471, 472 МК України та на підставі ч. 2 ст. 36 КупАП наклав стягнення в межах ст. 472 МК України, яка передбачає більш серйозне стягнення з числа вчинених, у виді штрафу та конфіскації в дохід держави товару.

Твердження апелянта про безпідставне накладення на нього адміністративного стягнення у виді конфіскації товару, на думку апеляційного суду, не ґрунтується на законі.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_3 переміщував через митний кордон України товар, який підлягає обов'язковому письмовому декларуванню, а тому виходячи із санкції ст. 472 МК України вищезазначений товар підлягає безальтернативній конфіскації.

За таких обставин, постанова суду є законною і обґрунтованою, підстави для її зміни відсутні, а тому, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області П.П. Борсук