Провадження № 33/795/15/2016
Категорія - ч.1 ст. 164 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Воронцова С.В.,

за участі:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,уродженка с. Нові Яриловичі Ріпкинського району Чернігівської області, громадянку України, пенсіонерку, проживаючу АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без конфіскації продуктів харчування.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно постанови суду, 24 вересня 2015 року, приблизно о 13.00, ОСОБА_1, у АДРЕСА_2, в бутику НОМЕР_1 на ринку «Полісся», здійснювала господарську діяльність без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, а саме торгувала продуктами харчування, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, формально підійшовши до вивчення обставин справи, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення з призначенням досить суворого виду стягнення.

Звертає увагу на те, що вона є найманим працівником, і працює за трудовою угодою, виконуючи функції та обов'язки у ній визначені, а тому не здійснювала жодної господарської діяльності. Крім того, вона не відноситься до осіб, визначених Законом, які є учасниками відносин у сфері господарювання. Вказує і на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ГК України та ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України, відносини між нею та роботодавцем не є предметом регулювання господарського законодавства взагалі. Зазначає, що ці обставини взагалі не були предметом з'ясування в суді першої інстанції, в зв'язку з тим, що суд порушив вимоги ст. 252 КУпАП та ст. 268 КУпАП, поклавши в основу постанови протокол про вчинення адміністративного правопорушення, що є недопустимим доказом, а також належним чином не сповістивши її про час та місце розгляду справи, в зв'язку з чим вона була позбавлена можливості надати свої пояснення з приводу обставин, зазначених у протоколі. Вважає, що в даному випадку не мала місце сама подія правопорушення, тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, та заявила що вона працює за договором, ніякої господарської діяльності не здійснювала, проте на вимогу суду надати докази на підтвердження своїх слів в категоричній формі відмовилась, при цьому стверджуючи про складні сімейні та матеріальні обставини, повідомила що не зобов'язана доводити це необхідними документами. На запитання суду щодо надання доказів поважності причини відкладення розгляду даної справи в суді першої інстанції, заявила що їх немає.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дана справа розглянута судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, виходячи як із норм ст. 268 КУпАП так і вимог ст. ст. 277, 277 -2 КУпАП , оскільки особа яка притягується до адміністративної відповідальності має не лише права а і обов'язок постати перед судом за вчинення адміністративного правопорушення що посягає на основи законодавства в галузі торгівлі , громадського харчування, сфері послуг, фінансів і підприємницької діяльності , за порушення якого законодавець посилив адміністративну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, судом вперше справу було призначено до розгляду 07 грудня 2015 року о 15 годині 10 хвилин. Особа вчасно отримала судове повідомлення та звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду на іншу дату, мотивуючи тим, що не має змоги з'явитись у судове засідання у призначений час, при цьому, зобов'язавшись надати докази поважності причин своєї неявки у наступне судове засідання.

Вказана заява судом була задоволена та розгляд справи відкладено на іншу дату, однак, від отримання наступної судової повістки ОСОБА_1 ухилилась , та повідомлення повернулось до суду без вручення по закінченню терміну зберігання. При цьому, достовірно знаючи, що на розгляді в місцевому суді та у конкретного судді знаходяться адміністративні матеріали у відношенні неї, оскільки заява адресувалась особисто головуючому, а на повідомленні про виклик зазначено номер телефону виконавця, маючи об'єктивні та достатні причини поцікавитись , про час та дату повторного розгляду її справи, не скористалась таким правом та реальною можливістю. Виходячи з того що суд письмово повторно сповістив особу про час та місце розгляду її справи за адресою зазначеною в попередній повістці , а від отримання повідомлення суду згідно поштової кореспонденції остання ухилився в зв'язку з чим повідомлення суду повернулось без вручення по закінченню терміну зберігання , суд вважає що ОСОБА_1 належним чином сповіщалася про час та місце розгляду справи. З урахуванням того, що відповідно до вимог ст. 268 КпАП України , обов'язкова присутність особи при розгляді даної категорії справ не передбачена, а будь - яких доказів які б доводили поважність причини відкладення розгляду справи про що ОСОБА_1, зобов'язавшись в своїй заяві, не надала, суд першої інстанції обгрунтованно прийшов до висновку про можливість розглядати вказану справу за її відсутності за наявності письмових доказів. Виходячи з того що особа не з'явившись до суду двічі , не надала доказів поважності причини відкладення розгляду справи, а в подальшому ухилилась від отримання повторного повідомлення, апеляційний суд вважає що остання зловживає своїм правом на доступ до правосуддя.

А також з огляду на те, що розгляд справи судом відбувся за кілька днів до того, як сплине строк накладення адміністративного стягнення, а особою так і не було надано доказів того, що вона не з'явились у судове засідання 7 грудня 2015 року з поважних причин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 свідомо затягувався розгляд справи саме з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, суд зазначених вимог закону дотримався.

При цьому, суд першої інстанції при розгляді матеріалів справи достатньо ретельно перевірив всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Таким чином діянням, яке становить об'єктивну сторону вказаного правопорушення, є провадження або здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Враховуючи це, для належної кваліфікації діяння певної особи за ч. 1 ст. 164 КУпАП, необхідно обґрунтовано встановити, що ця особа не просто здійснила певне діяння, яке може носити ознаки господарювання, а займається цим як певною діяльністю, тобто системними діями, спрямованими на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення від 24 вересня 2015 року, 24 вересня 2015 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_1, здійснювала торгівлю продуктами харчування на ринку «Полісся» в бутику НОМЕР_1 у АДРЕСА_2, без спеціального дозволу, а саме здійснювала господарську діяльність без державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП ґрунтуються не лише на даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а й підтверджуються протоколом огляду, виявлення і вилучення у ОСОБА_1 продуктів харчування від 24 вересня 2015 року (а.с.2); розпискою ОСОБА_1, згідно з якою остання зобов'язувалась зберігати, зазначений у протоколі вилучення, товар до вирішення справи судом (а.с.3).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на пояснення ОСОБА_1, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та у протоколі огляду, виявлення і вилучення, в яких остання погоджувалась з протоколом та не заперечувала того факту, що здійснювала торгівлю без документів, пояснюючи це скрутним матеріальним становищем.

Апеляційний суд приймає до уваги такі пояснення ОСОБА_1 та вважає їх допустимим доказом у справі, при цьому, пояснення особи, що містяться у апеляційній скарзі, та які кардинально відрізняються від вищевикладених, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи та не підтверджуються жодним доказом.

Твердження апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки його копія не була вручена особі, щодо якої його було складено, є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть бути прийняті до уваги під час прийняття рішення.

Зокрема, частиною другою статті 254 КУпАП, на яку посилається ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказані вимоги закону були у повному обсязі виконані дільничним інспектором, що підтверджується даними, зазначеними у протоколі, а саме вказано, що другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення 24 вересня 2015 року отримано ОСОБА_1, що засвідчено власноручним підписом особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону від 7 лютого 1991 р. «Про підприємництво» поняття «підприємництво» визначене як безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг із метою одержання прибутку. Тобто, однією з обов'язкових ознак підприємницької діяльності є систематичність її здійснення. Відповідно до чинного законодавства систематичною вважається діяльність у разі, коли продаж товарів здійснюється протягом календарного року більше чотирьох разів. У такому випадку громадяни зобов'язані зареєструватись як суб'єкти підприємництва. При невиконанні цієї вимоги настає відповідальність за ст. 164 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала торгівлю продуктами харчування, що не заперечує і сама особа, яка у своїй апеляційній скарзі зазначає, що торгувала і на даний час здійснює торгівлю продуктами харчування.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП є вірним, а постанова суду обґрунтованою, тому доводи апеляційної скарги особи про те, що в її діях взагалі відсутні ознаки господарської діяльності і справа щодо неї підлягає закриттю, не можуть бути прийняті до уваги.

Твердження ОСОБА_1 про те що вона являється найманим працівником жодним доказом не доводяться, а її заява щодо здійснення на неї тиску з боку працівників міліції є голослівною , оскільки протягом тривалого часу, остання жодним чином в передбаченому законом порядку їх дії та протокол про адміністративне правопорушення не оскаржувала. Стверджуючи про неповноту судового розгляду судом першої інстанції внаслідок не врахування доказів які вона могла б надати будучи присутньою в судовому засіданні , особа яка притягується до адміністративної відповідальності будучи присутньою та опитаною в суді апеляційної інстанції ніяким чином усунути не побажала, що свідчить про безпідставність таких тверджень.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно з вимогами передбаченими ст. 33 КУпАП України враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави без конфіскації продуктів харчування, накладено на ОСОБА_1 у межах, встановлених санкцією ч.1 ст.164 КУпАП, що передбачає стягнення у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, оскільки з урахуванням обставин справи, характеру правопорушення та особи винної, таке стягнення є мінімальним за розміром , передбаченим законом за вчинення такого правопорушення , та дійсно буде відповідати усім завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 1 КУпАП), та сприяти її вихованню в дусі дотримання закону.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

Підстав для скасування чи зміни постанови по справі апеляційним судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративне правопорушення - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Воронцова