Справа № 307/131/16-п Провадження № 3/307/60/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Гримут В.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення вчинене

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянином України, мешканцем с. Вільхівці, вул. Леніна 358, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1, 02.01.2016 р., близько 22-ї год., в будинку 358 по вул. Леніна в с. Вільхівці, безпідставно розпочав сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2, в ході якої ображав її нецензурними словами та виганяв з будинку.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину не визнав. Пояснив, що між ним та ОСОБА_2 виникла сімейна сварка, але з будинку він її не виганяв. Вона саме пішла до своєї матері де проживає і на даний час. Пояснення додані до справи були написані дільничним та не прочитані йому в голос.

Розглянувши матеріали справи вважаю, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З приписів ст. 9 КУпАП убачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою ст. 173-2 КУпАП України передбачено, що адміністративна відповідальність настає за вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

В протоколі про адмінправопорушення зазначено, що ОСОБА_1, безпідставно розпочав сварку з своєю дружиною ОСОБА_2, ображав її нецензурними словами та виганяв з будинку.

В ході розгляд у справи ОСОБА_1 пояснив, що між ним та його дружиною дійсно мала місце сварка, але з будинку він її не виганяв.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

До матеріалів справи додано пояснення ОСОБА_2 від 05.01.2016 року та ОСОБА_1 від 12.01.2016 р. Однак пояснення ОСОБА_1 написані не ним, а дільничним інспектором поліції і вони не містять відмітки про, що були прочитані ним або зачитані йому в голос. Таким чином вони не можуть вважатися належним доказом його вини по справі.

Враховуючи наведене вважаю, що по даній справі виникає суперечність у показаннях ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а отже і сумнів у винуватості останнього.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Тому провадження по справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тому, керуючись ст.ст. 247 п.1, 251, 252, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В Л Я Ю:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд на протязі 10 днів з дня її винесення.

Суддя Тячівського

районного суду: ОСОБА_3