АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2016 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року, якою

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, -

в с т а н о в и в :

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1, керуючи автомобілем, не зупинився на вимогу працівника Державтоінспекції МВС, знаходячись при цьому за кермом автомобіля з явними ознаками наркотичного сп'яніння, після чого на вимогу працівника Державтоінспекції МВС в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п. п. 2.4., 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 27 січня 2016 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладеного на нього адміністративного стягнення, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф. Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Провадження № 33/774/53/16 Головуючий у першій інстанції: Гончаренко В.М.

Категорія: ч. 1 ст. 130 , ст. 122-2 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Деркач Н.М.

В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним пропущений з поважної причини, а саме, у зв'язку з тим, що він не був присутній при розгляді справи в районному суді, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про дату, місце та час її розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, вказує на необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, оскільки при накладенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевим судом не були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП, а також не враховано обставини вчинення апелянтом даних правопорушень.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явився, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та подана апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено апеляційним переглядом, зазначені вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції не були дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 судового виклику. Разом з тим, місцевий суд справу розглянув у відсутність ОСОБА_1, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. При цьому, докази надіслання ОСОБА_1 в порядку ст. 285 КУпАП копії постанови відносно нього, в матеріалах справи взагалі відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення і керуючись ст. 289 КУпАП, вважає необхідним задовольнити його клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що викладений в постанові районного суду висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що районний суд лише зробив посилання на передбачені ст. 33 КУпАП, загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення і взагалі не мотивував своє рішення щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення на останнього адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, судом не було обговорено і питання про накладення на правопорушника передбаченого законом менш суворого адміністративного стягнення.

Зі змісту постанови суду першої інстанції незрозуміло, які обставини, що одночасно пом'якшують та обтяжують адміністративну відповідальність ОСОБА_1, були враховані судом при накладенні на нього адміністративного стягнення.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено відсутність обставин, які б у відповідності до ст. 35 КУпАП, обтяжували відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, в той час, як визнання правопорушником своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень та його щире каяття у вчиненому, суд апеляційної інстанції враховує як обставину, яка відповідно до ст. 34 КУпАП, пом'якшує відповідальність апелянта за адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Матеріалами справи встановлено відсутність відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

При цьому, наявними в матеріалах справи доказами не спростовуються викладені правопорушником в апеляційній скарзі обставини вчинення ним правопорушень.

Так, апеляційним судом встановлено, що водій ОСОБА_1 на вимогу працівників Державтоінспекції МВС прослідував до медичного закладу для медичного освідчення.

В медичному висновку не конкретизовано вид аналізу, з визначених п. п. 3.12., 3.13. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 400/666 від 09 вересня 2009 року, що пропонувався здати ОСОБА_1 для дослідження біологічного середовища, тоді як за твердженням останнього, в медичному закладі пропонувалося здати лише аналізи сечі, що він фізично не зміг зробити в певний момент.

Також, звернув на себе увагу апеляційного суду той факт, що відповідно до медичного висновку, ОСОБА_1 о 05 годині 30 хвилин відмовився від медичного освідчення, а згідно письмових пояснень свідків, його відмова від проходження медичного огляду мала місце о 07 годині 30 хвилин.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість пом'якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накладення його, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі вид та розмір адміністративного стягнення в повній мірі будуть сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.М. Деркач