Справа № 585/3686/15-п
Номер провадження 3/585/9/16
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Ганзя О.Д., розглянувши матеріали, які надійшли з Роменської місцевої прокуратури про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2,

працюючого начальником Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області

за ч.1 ст. 185-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2015 року Роменським міжрайонним прокурором було складено протокол № 1 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 185-8 КУпАП відносно ОСОБА_1 (а.с. 12 -14).

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2015 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 185-8 КУпАП було повернуто Роменському міжрайонному прокурору для додаткового оформлення (а.с. 37).

Повторно справа надійшла до суду 04.01.2016 року з Роменської місцевої прокуратури (а.с. 38)

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що Роменським міжрайонним прокурором 23.10.2015 з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді, у порядку ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» було спрямовано листа за вихідним №107-5288 вих-15 до начальника Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_1 про надання у строк до 30.10.2015 до міжрайонної прокуратури інформації щодо податкового боргу юридичних та фізичних-осіб підприємців по всіх видах податків та зборів, вказавши боржника, суму заборгованості по конкретному податку чи збору, дату її виникнення, а також заходи, у тому числі цивільно-правового характеру, вжиті податковим органом для стягнення існуючої заборгованості.

У протоколі також вказано, що 29.10.2015 до міжрайонної прокуратури надійшов лист начальника Роменської ОДПІ за №8473/10/18-13-23-020, в якому він відмовив в наданні запитуваної інформації про борг з податків та зборів. В листі повідомлено, що Роменською ОДПІ станом на 31.08.2015 підготовлено та направлено до судів адміністративні позови про стягнення податкового боргу. При цьому в листі не містилося запитуваної інформації, а саме відомостей про боржників, суми існуючої заборгованості по конкретному податку чи збору, дату її виникнення, кількість та суми заявлених позовів, спрямованих на погашення податкового боргу. Відсутність цієї інформації не дало можливості міжрайонній прокуратурі визначити, належно чи неналежно Роменська ОДПІ здійснює захист інтересів держави, та встановити наявність чи відсутність підстав для здійснення прокуратурою представництва держави в суді.

У протоколі також зазначено, що ОСОБА_1, будучи посадовою особою контролюючого органу, а саме начальником Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області, умисно не виконав законні вимоги прокурора, що проявилися у ненаданні інформації щодо податкового боргу юридичних та фізичних-осіб підприємців по всіх видах податків та зборів, інформації щодо боржників, сум заборгованостей по конкретному податку чи збору, дату її виникнення, а також заходи, у тому числі цивільно-правового характеру, вжиті податковим органом для стягнення існуючої заборгованості, внаслідок чого прокуратура позбавлена можливості ефективного та своєчасного встановлення підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді, тобто виконувати функції визначені Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину не визнав. При цьому суду пояснив, що, на його думку, лист прокурора не ґрунтувався на вимогах чинного законодавства. Прокурор мав би довести доцільність свого запиту, оскільки відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року загальний нагляд прокуратури наразі відсутній. Як такої вимоги прокурора взагалі не було, а був лише лист на який було надано відповідь згідно чинного законодавства. Також зазначив, що не вся запитувана інформація підлягала оприлюдненню. Зауважив, що відповідно до п.п. 17.1.9. п 17.1 ст.17 Податкового кодексу України (далі - ПК) платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами. Підпунктами 21.1.6 п.21.1. ст.21 ПК на працівників податкових органів покладено обов'язок не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи. Відповідно до п. 63.12 ст.63 ПК інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв'язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.

Суд вислухавши пояснення ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-8 КУпАП.

Так, диспозиція частини першої статті 185-8 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання посадовою особою законних вимог прокурора. Норма є бланкетною, тому для вирішення питання про законність вимог прокурора слід керуватись Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» в редакції чинний на час скерування листа (23.10.2015).

Відповідно до ст.121 Конституції України на прокуратуру покладаються функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; 5) нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

В силу п.9 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства - до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її функціонування.

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності 26.10.2014 року, функції загального нагляду припинено з дня опублікування даного закону, зокрема ст..2 Закону визначає вже такі функції прокуратури як:

1) підтримання державного обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом;

3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У п.1 розділу ХІІІ Закону, який в силу п.1 розділу ХІІ набрав чинності з моменту опублікування Закону (26.10.2014 року), прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

З 26 жовтня 2014 року прокурор вправі лише представляти інтереси громадянина та держави в суді, у випадках визначених цим Законом.

Порядок здійснення представницьких функції прокуратурою врегульований ст. 23 Закону, зокрема згідно ч.3 цієї статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому субєкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності субєкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право:

1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих субєктів, у порядку, визначеному законом;

2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Отже, представництво прокурором інтересів громадянина та держави повинно бути обґрунтованим і підтвердженим, ця функція за своєю суттю не може бути прихованим загальним наглядом.

Як вказано вище, прокурор вправі запитувати інформацію лише з метою виконання функцій представництва інтересів громадянина чи держави в суті і тільки у порядку визначеному законом.

В той же час, Закон про прокуратуру чітко не регламентує яким чином прокурор повинен довести субєкту, в якого витребовує інформацію, здійснення ним функцій представництва чиїхось інтересів.

Якщо виходити із принципів верховенства права (ст. 8 Конституції України) та правової визначеності, то позбавляючи прокурора функції загального нагляду, держава ставить цей орган на один рівень із усіма іншими субєктами звернення до суду. Будь-то адвокат чи звичайний громадянин або юридична особа.

Кожен із цих субєктів вправі отримати необхідну йому інформацію в порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім того адвокат в силу ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вправі отримати додаткову інформацію додавши до запиту договір або ордер, якій посвідчує в рамках якої справи зроблено запит. Таким чином, за змістом діючого законодавства, прокурор вправі отримувати інформацію в порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», або в рамках конкретної справи по представництву конкретних інтересів, вказавши привід для такого запиту володільцю інформації.

Прокурор повинен обґрунтувати свої дії по представництву як перед судом, так і перед володільцем інформації.

Прокурор не може відшукувати приводи для можливого представництва шляхом запитів на інформацію, він повинен мати цей привід вже на час скерування запиту.

Така позиція суду ґрунтується на висновках міжнародних інституцій.

Так, у Висновку Парламентської асамблеї ОСОБА_2 Європи (далі ПАРЄ) № 190 (1995) від 26 вересня 1995 року щодо вступу України до ОСОБА_2 Європи зазначено, що одне із зобовязань, яке взяла на себе наша держава, полягає у тому, що роль та функції Генеральної прокуратури будуть змінені (особливо щодо здійснення загального контролю за додержанням законності) шляхом перетворення цього інституту в орган, який відповідатиме принципам ОСОБА_2 Європи.

У Висновку від 27 жовтня 2009 року (CDL-AD(2009)048), Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія), нагадуючи Україні про її зобовязання у напрямку зміни ролі та функцій прокуратури (зокрема щодо здійснення загального нагляду за законністю), наголошувала, що вказане зобовязання змушує Україну відійти від «радянської моделі прокуратури», за якої прокуратура виступає як потужний інститут, функції якого значно перевищують обсяг функцій, виконуваних прокурором у демократичній правовій державі (див. Висновок Венеціанської комісії від 17 жовтня 2006 року (CDL-AD (2006)029)).

Аналізуючи проект Закону про прокуратуру Венеціанська комісія (Висновок CDL-AD (2013)025 від 14 жовтня 2013 р.) покликаючись на Рекомендації ОСОБА_2 Європи від 19 вересня 2012 року (CM/Rec(2012)11) про роль прокурорів поза межами системи кримінальної юстиції, вказала на необхідність доопрацювати питання збереження за прокурором функції представництва. Конкретні рекомендації Венеціанської комісії у розрізі цього питання полягають, зокрема, у такому:

1)передбачити субсидіарну роль прокурора у сфері представництва окремих осіб, тобто будь-які випадки виконання цієї функції прокуратурою повинні бути тільки допоміжними по відношенню до доступності послуг центрів безоплатної правової допомоги, які повинні забрати від прокуратури функції представництва інтересів фізичних осіб. Венеціанська комісія обґрунтовує викладену вище рекомендацію наступним чином: представництво прокуратурою інтересів громадян викликає питання у звязку з наданням прокуратурі права на участь у судовому процесі, у випадку наявності таких інтересів, незалежно від побажань самої особи (що є обмеженням права особи на доступ до суду, закріпленого у статті 6 Європейської конвенції з прав людини), а також звертатися до суду на власний розсуд та оскаржувати будь-які судові рішення стосовно таких інтересів. Це є тим більше невиправданим, оскільки: а) Генеральний прокурор також зобовязаний представляти інтереси держави, що очевидно можуть суперечити інтересам особи; б) завдання захисту інтересів особи перед державою більш доцільно доручити інститутам на кшталт Уповноваженого з прав людини або безоплатної правової допомоги.

2)необхідно законодавчо визначити термін інтересів держави, які можуть бути основою для представництва прокурором з метою уникнення надмірно широкого тлумачення поняття «інтереси держави». Венеціанська комісія обґрунтовує викладену вище рекомендацію наступним чином: положення про те, що прокуратурі надається функція представництва «інтересів ... держави в суді», сформульоване занадто широко, оскільки під такими інтересами теоретично можна розуміти будь-яке питання, що, на думку державної влади, стосується виконання нею власних функцій або взагалі має значення для держави, навіть якщо йтиметься про конкретні законні права та обовязки приватних осіб чи організацій. Коло інтересів держави, які має право представляти прокуратура, згідно з позицією Венеціанської комісії залишається невизначеним та потребує більш чіткої правової регламентації. Таким чином, до повного скасування цієї функції вважаємо за доцільне чітко визначити коло інтересів, які має право представляти прокуратура. З цією метою слід обмежити функцію представництва прокуратурою інтересів держави, встановивши, що таке представництво здійснюється виключно у випадках, коли йдеться про необхідність захисту конкретних передбачених законом прав держави.

3)чітко передбачити, що прокурор може представляти інтереси окремих осіб або держави, тільки обґрунтувавши особисте втручання, і після прийняття цих підстав судом.

Крім того, у своєму рішенні від 8 квітня 1999 року (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд зазначив, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді, проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств, тому прокурор повинен обґрунтувати в чому полягає державний інтерес.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення, складений 14.12.2015 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 185-8 КУпАП містить суперечливі дані щодо змісту запиту за № 107-5288вих-15від 23.10.2015 року скерованого начальнику Роменської ОДПІ, а саме в самому запиті йде посилання на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 року № 1697-VII без вказівки на конкретно визначену частину цієї статті (а.с. 1), а в самому протоколі зазначено про те, що вказаного листа було спрямовано у порядку ч.4 ст. 23 Закону України Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 року (а.с. 13).

З матеріалів справи також вбачається, що 29.10.2016 року начальником Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_1 на адресу Роменського міжрайонного прокурора було надіслано листа з вказівкою на норму ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратру» щодо необхідності обґрунтування прокурором своїх дій по представництву держави. Одночасно було зазначено, що у звязку із набранням чинності з 01.09.2015 року змін до Закону України «Про судовий збір» Роменською ОДПІ було проведено інвентаризацію податкового боргу фізичних та юридичних осіб, за результатами якої станом на 31.08.2015 року було підготовлено та направлено до судів адміністративні позови щодо стягнення податкового боргу. Крім того було зазначено, що у разі виникнення податкового боргу протягом ІІІ IV кварталів 2015 року та неможливості вжити заходів передбачених Податковим кодексом України щодо стягнення такого боргу, податковим органом буде повідомлено прокурора додатково (а.с. 2)

Суд враховує, що до матеріалів справи не додано доказів обґрунтування прокурором своїх дій по представництву інтересів держави щодо податкового боргу юридичних та фізичних осіб-підприємців по всіх видах податків та зборів, про що йшла мова в листі від 23.10.2015 року (а.с. 1).

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов'язковому порядку має бути з'ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 ст.185-8 КУпАП, оскільки з боку ОСОБА_1 не мало місце складу адміністративного правопорушення, як ухилення від виконання законних вимог прокурора.

Також суд звертає увагу, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2015 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 185-8 КУпАП було повернуто Роменському міжрайонному прокурору для додаткового оформлення (а.с. 37)

Повторно справа надійшла до суду 04.01.2016 року, однак недоліки в протоколі про адміністративне правопорушення усунено не було.

Викладене у сукупності дає суду підстави для закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.3 ст. 284, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-8 КпАП України, - закрити у звязку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі скарги до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_3