АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року суддя Апеляційного суду м. Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв'язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати як незаконну.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Приймаючи рішення про закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, суддя необґрунтовано послався на висновок автотехнічного дослідження, яке проведене на замовлення ОСОБА_2 При цьому, потерпілий не мав можливості надавати будь-які документи, поставити на вирішення свої питання та висувати заперечення.

Також необґрунтованим є висновок суду про те, що причиною ДТП є перевищення допустимої швидкості руху керованого ним автомобіля. Просить врахувати, що він рухався зі швидкістю приблизно 65 км/год, а після застосування екстреного гальмування швидкість була значно меншою.

Вважає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що саме ОСОБА_2, виїжджаючи з другорядної дороги, не пропустив керований ним автомобіль, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

За результатами апеляційного перегляду просить прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав рішення судді законним і обґрунтованим, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Прийняте рішення про закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення суддя обґрунтував наступними доказами: поясненнями водія ОСОБА_2 про те, що він, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не побачив автомобіль Opel Astra, який рухався з великою швидкістю, а тому не зміг уникнути зіткнення; даними схеми ДТП та висновку спеціаліста № 039-12-15 від 07.12.2015 року про те, що в діях водія автомобіля Toyota Corolla, д.н.з.НОМЕР_1, порушення п.16.11 ПДР не встановлено; в діях водія автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2, вбачається порушення вимог п.1.2, 12.4 ПДР, які перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з настанням ДТП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне.

Із пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які вони підтвердили в суді апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1, в місті Києві, виїжджаючи з другорядної дороги (вул. Шутова) на головну (вул. Машинобудівна), допустив зіткнення з автомобілем Opel Astra, д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по вул. Машинобудівна. В результаті цього автомобілі отримали механічні пошкодження.

Ці пояснення повністю узгоджуються із даними схеми ДТП, підписаної обома водіями без застережень, та в сукупності вказують на те, що в діях водія Toyota Corolla ОСОБА_2 вбачається порушення п.16.11 ПДР, яким визначено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Суд першої інстанції необґрунтовано послався на висновок спеціаліста № 039-12-15 від 07.12.2015 року, як на доказ невинуватості ОСОБА_2, оскільки він ніяким чином не узгоджується з його поясненнями та прямо не свідчить про дотримання ним правил дорожнього руху у цій ситуації. Даний висновок ґрунтується на показаннях учасників та, зокрема, на тому, що водій ОСОБА_1 вказав, що рухався зі швидкістю близько 65 км/год, що перевищує дозволену швидкість в населених пунктах, визначену п.12.4 ПДР. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б підтверджували перевищення ОСОБА_1 встановлений швидкісний режим, а тому це не може вважатися об'єктивним доказом, на підставі якого можна зробити категоричний висновок. Крім цього, висновок про наявність причинно-наслідкового зв'язку у цій ситуації між можливим перевищенням швидкості руху водієм автомобіля Opel Astra та дорожньо-транспортною пригодою не є обґрунтованим, оскільки саме водій автомобіля Toyota Corolla, ОСОБА_2, виїжджаючи на основну дорогу з другорядної, повинен був виконати вимоги п.16.11 ПДР. Обмежена видимість основної дороги, на що посилався ОСОБА_2 у своїх поясненнях, та що було взято спеціалістом в основу обґрунтування свого висновку, навпаки вимагало підвищеної уваги водія, що ним не було зроблено.

Не може вважатися і таким, що ґрунтується на матеріалах справи, зокрема на поясненнях учасників ДТП, твердження спеціаліста про те, що автомобіль Toyota Corolla завершив свій маневр і знаходився на своїй смузі руху (зустрічній до автомобіля Opel Astra) в момент зіткнення, що виключає причинний зв'язок між діями водія Toyota Corolla та настанням ДТП. Як вбачається з змісту пояснень учасників ДТП, водій автомобіля Opel Astra ОСОБА_1 задля уникнення зіткнення з автомобілем, який раптово виїхав з другорядної дороги, зміщувався ліворуч на зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на положення п.1.4 Правил дорожнього руху України, який визначає, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Таким чином, ОСОБА_1, рухаючись по основній дорозі, виконуючи Правила дорожнього руху, розраховував на дотримання їх водієм ОСОБА_2, який здійснював маневр, що потребує додаткової уваги.

Крім цього, ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_3 у судовому засіданні надано висновок експертного дослідження від 18 січня 2016 року, згідно з яким в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Toyota Corolla, д.н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.16.11 ПДР, оскільки виїзд цього автомобіля на головну дорогу змушував водія автомобіля Opel Astra, який рухався по ній, вдаватися до заходів, направлених на уникнення ДТП, і вказані невідповідності з технічної точки зору перебувають причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Водночас, в даній дорожній обстановці вбачати в діях водія автомобіля Opel Astra, д.н.з.НОМЕР_2, ОСОБА_1 невідповідності вимогам ПДР, які перебували б в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП, підстав технічного характеру немає, оскільки він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Toyota Corolla під керуванням ОСОБА_2 як при швидкості його руху 65 км/год, так і при швидкості 60 км/год.

Таким чином, вказаний висновок експертного дослідження узгоджується з матеріалами справи про адміністративне правопорушення,зокрема зі схемою ДТП, поясненнями його учасників та підтверджується складеним відносно водія ОСОБА_2 протоколом.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог п.16.11 ПДР, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з цим, встановлені судом апеляційної інстанції обставини дорожньо-транспортної пригоди дають суду підстави прийти до висновку, що ОСОБА_2 14.10.2015 року о 14 год. 58 хв., керуючи автомобілем Toyota Corolla, д.н.з.НОМЕР_1, в місті Києві по вулиці Машинобудівна, допустив порушення п.16.11 Правил дорожнього руху і, здійснюючи поворот ліворуч, не виконав вимоги знаку 2.1 ПДР, внаслідок чого відбулося зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем Opel Astra, д.н.з.НОМЕР_2. В результаті цього автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відтак, суд вбачає законні підстави скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Оскільки на момент розгляду справи спливли строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, провадження підлягає закриттю на підставі ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв'язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі закрити, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього кодексу.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз