Номер провадження: 33/785/14/16
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О.С.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2015 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.10.2015 року, -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, та стягнуто судовий збір в сумі 243 грн.

Згідно постанови судді районного суду, ОСОБА_3, «04.09.2015 року о 0040 год., рухаючись по вул. Затонського в м. Одесі, керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, законні вимоги працівників правоохоронних органів відверто ігнорував, що призвело до вимушеного обґрунтованого застосування з боку останніх заходів примусу».

На дану постанову судді районного суду ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт посилається на те, що суддею районного суду були неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи та вказує, що правопорушення він не скоював, з протоколом про адміністративне правопорушення його не ознайомили, не пропонували пройти експертизу на місці та не пропонували проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп'яніння. Також апелянт посилається на те, що дії працівників міліції, які затримали його, носили незаконний характер.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, але надіслав апеляційному суду заяву в який просив справу розглянути в його відсутність, а тому, апеляційний розгляд, у відповідності до вимог ч.6 ст.294 КУпАП, проведено за відсутності апелянта.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

З оскаржуваної постанови судді районного суду вбачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя дійшов на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №243707 від 04.09.2015 року та свідчень працівників міліції (а.с.1).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді районного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії інспектора патрульної служби, який складав протокол відносно ОСОБА_3, не відповідали встановленим вимогам закону щодо порядку фіксації адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №243707 від 04.09.2015 року, ОСОБА_3, «04.09.2015 року, в 0040 год., в м. Одесі, по вул. Затонського, керував автомобілем «VOLKSWAGEN Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова), чим порушив вимоги п.п. 2.5, 2.9а, 2.96 Правил Дорожнього руху України».

Таким чином, висновок судді районного суду в оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння не відповідає змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому відсутні відомості про керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, а зазначено тільки про існування ознак такого сп'яніння.

Крім того, вимогами п.1.1 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України №400/666 від 09.09.2009 року) визначена процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.

Разом з цим, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, зокрема аналізи експрес тесту за допомогою спеціального технічного пристрою або акту медичного обстеження на стан алкогольного сп'яніння, проведеного в закладі охорони здоров'я (а.с.1, 25).

Апеляційний суд також вважає безпідставними посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на те, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену спільним Наказом МВС та МОЗ України №400/666 від 09.09.2009 року.

Зокрема п.п. 1.6, 2.1, 2.3, 2.5, 2.6 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція) передбачено, що у разі наявності ознак сп'яніння, передбачених цією Інструкцією, уповноважена особа Державтоінспекції МВС проводить на місці зупинки огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, які мають, зокрема, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про його повірку, які перед проведенням огляду уповноважена на проведення огляду особа надає на вимогу особи, яка підлягає огляду і такий огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, до того ж не можуть бути залучені як свідки працівники міліції, або особи щодо неупередженості яких є сумніви.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: 1) запах алкоголю з порожнини рота; 2) порушення координації рухів; 3) порушення мови; 4) виражене тремтіння пальців рук; 5) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; 6) поведінка, що не відповідає обстановці.

У відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та п.п. 1.7, 1.9 Інструкції, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп'яніння.

Таким чином, в даному випадку, уповноважена посадова особа правоохоронного органу, у разі перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння або у разі наявності у нього ознак перебування в такому стані, була зобов'язана вчинити наступні дії: 1) відсторонити останнього від керування транспортним засобом та запропонувати пройти медичний огляд на стан сп'яніння на місці; 2) у разі відмови на місці пройти тест на стан сп'яніння за допомогою спеціального пристрою - вказати про це в протоколі про адміністративне правопорушення; 3) забезпечити доставку ОСОБА_3 до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, на встановлення стану сп'яніння, або у разі відмови водія проїхати до медичного закладу, зазначити в протоколі про відмову водія пройти медичний огляд на стан сп'яніння.

Разом з цим, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №243707 від 04.09.2015 року, всупереч вимогам ст. 266, ч.2 ст.2652 КУпАП та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», інспектором патрульної служби, в протоколі взагалі не було зазначено, що працівники міліції пропонували ОСОБА_3 пройти на місці складання протоколу огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або пропонували йому проїхати до закладу охорони здоров'я (а.с.1). За таких підстав посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на те, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, тобто відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, є безпідставними, оскільки не підтверджуються змістом самого протоколу.

Вказівки інспектором патрульної в протоколі про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_3 вимог «п.2.96» Правил дорожнього руху - також є безпідставними, оскільки вказаний Закон України взагалі не містить такого пункту правил.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_3, у зазначені в протоколі час та місці, дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння або з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення про визнання ОСОБА_3 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення було складено працівником патрульної служби в порушення вимог «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Встановлені під час апеляційного провадження порушення порядку фіксації адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про неналежне виконання працівниками правоохоронного органу своїх посадових обов'язків, що в даному конкретному випадку фактично призвело до нівелювання положень ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими визначені завдання цього кодексу, зокрема: зміцнення законності, запобігання правопорушенням та виховання громадян у дусі точного та неухильного додержання Конституції і законів України та сумлінного виконання своїх обов'язків.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що цей факт потребує повідомлення керівництва ГУНПУ в Одеській області для вжиття заходів реагування, які будуть слугувати вдосконаленню виконання обов'язків працівниками поліції.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного м. Одеси від 25.11.2015 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, та стягнуто судовий збір в сумі 243 гривень - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копії постанови негайно надіслати: ОСОБА_3 - для відома, начальнику ГУ НПУ в Одеській області - для відома та вжиття заходів реагування.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одесько ї області Р.І. Котелевський