П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Отвіновський П. Л., при секретарі Кочубей Є.В., за участю прокурора Колба І.О., особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши матеріали, які надійшли з прокуратури Київської області про притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодруженого, працюючого професором кафедри адміністративного права ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 102о/с від 27.10.2011 ОСОБА_1 генерал-майора внутрішньої служби призначено начальником управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 45/ОС-14 від 22.04.2014 генерал-майора внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за власним бажанням (п. 64 «ж»).

Відповідно до п. 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.91, звання генерал-майора внутрішньої служби відноситься до вищого начальницького складу.наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 102о/с від 27.10.2011 ОСОБА_1 генерал-майора внутрішньої служби призначено начальником управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 45/ОС-14 від 22.04.2014 генерал-майора внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за власним бажанням (п. 64 «ж»).

Відповідно до п. 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.91, звання генерал-майора внутрішньої служби відноситься до вищого начальницького складу.

Підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення.

Статтею 12 Закону визначено, що суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 12 цього Закону порядок зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, та відомостей, передбачених частиною третьою цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог, встановлених законом.

Порядок зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, та відомостей щодо відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру осіб, зазначених у пункті 1 та підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (в тому числі особи рядового і начальницького складу органів державної кримінально-виконавчої служби), та відомостей щодо відкриття такими особами валютного рахунка в установі банку-нерезидента (пункт 1 Порядку).

Згідно з п. 2 вказаного Порядку декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру зберігаються у кадрових підрозділах відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права в особових справах осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку (в тому числі депутатів місцевих рад).

Виходячи із вищевказаних норм, рядового і начальницького складу органів державної кримінально-виконавчої служби, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, зобов'язані протягом одного року подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом за своїм останнім місцем роботи (служби), а саме до кадрового підрозділу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1, будучи генерал-майором внутрішньої служби та звільнившись 22.04.2014 з посади начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, тобто будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», діючи всупереч вимог ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, за відсутності поважних на те причин несвоєчасно подав за своїм останнім місцем роботи (служби), а саме до кадрового підрозділу управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області декларацію про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, а саме фактично її було подано 22.06.2015 року, хоча повинен був подати вказану декларацію у термін до 01.04.2015, як це визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (згідно з вимогами Закону на час вчинення правопорушення).

При цьому, ОСОБА_1 ознайомлений з обмеженнями та вимогами, встановленими Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», в тому числі щодо вимог фінансового контролю.

Отже, із зібраних матеріалів вбачається, що ОСОБА_1, будучи особою вищого начальницького складу органів державної кримінально-виконавчої служби, а саме генерал-майором внутрішньої служби та 22.04.2014 року звільнившись з посади начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, тобто будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» вимог ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, за відсутності поважних на те причин подав за останнім місцем роботи до управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік несвоєчасно, а саме 22.06.2015 року, хоча повинен був подати вказану декларацію у термін до 01.04.2015 року, як це визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», чим допустив порушення вимог фінансового контролю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 01 квітня 2015 року він приїхав за місцем своєї минулої роботи, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Воздвиженська, 2. Після цього він зателефонував співробітнику відділу кадрів ОСОБА_6, і повідомив їй, що він приїхав подати декларацію. Після цього вона вийшла до нього, сіла в його автомобіль та дала йому довідку про його доходи. ОСОБА_1 вніс дані в декларацію, підписав її та віддав її ОСОБА_6 і вважаючи, що виконав всі обов'язки по заповненню декларації поїхав по своїх справах. Де поділась його декларація і чому вона відсутня в матеріалах справи він пояснити не може.

Опитана в суді свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що на своїй посаді працює з 3 червня 2015 року. До її обов'язків окрім іншого входить формування та ведення особових справ. 22 травня 2015 року на адресу суду надійшов запит з прокуратури про надання списків осіб, яких звільнено із зазначенням дати подання декларації. Для надання відповіді на запит було перевірено особові справи звільнених осіб, серед яких був і ОСОБА_1 який не подав декларацію.

Після надання відповіді на запит в червні приїхала перевірка з прокуратури і сама перевірила справи. Після перевірки нами на запит прокуратури було відправлено копії особових справ звільнених працівників в яких не було декларації. Після проведення перевірки приблизно 19 червня 2015 року ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_1 однак він не відповів. Після цього ОСОБА_6 повідомила про ситуацію яка виникла керівника ОСОБА_7 і він сам перетелефонував ОСОБА_1 і після цього ОСОБА_1 сам перетелефонував ОСОБА_6 і повідомив, що приїде та подасть декларацію. Після того як ОСОБА_1 приїхав ОСОБА_6 вийшла до нього, дала йому довідку про його доходи, ОСОБА_1 при ній заповнив декларацію і передав її ОСОБА_6, після цього ОСОБА_6 написала рапорт на ім'я начальника про те, коли ОСОБА_1 подав декларацію і долучила все це до матеріалів особової справи ОСОБА_1 при цьому свідок категорично стверджувала, що ОСОБА_1 заповнив та передав їй декларацію саме, 22.06.2015 року та заперечила, той факт, що дана декларація заповнювалась та передавалась їй 01.04.2015 року.

З оголошених пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що відповідно до запиту прокуратури Київської області від 21.05.2015 року № 16-440вих.-15 за вихідним №11-2130 від 27.05.2015 були надіслані за його підписом списки звільнених працівників управління та підпорядкованих установ виконання покарань області впродовж 2014 та 1-го кварталу 2015 років із зазначенням дати подачі декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік. В наданих списках був вказаний колишній начальник управління ОСОБА_1. Після проведеної 18.06.2015 року перевірки прокуратурою Київської області наявності декларацій в особових справах звільнених він особисто зателефонував ОСОБА_1 на мобільний телефон та попередив його про наслідки не надання декларації у встановленому порядку відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». 22.06.2015 року виконуюча обов'язки начальника відділу по роботі з персоналом управління майор внутрішньої служби ОСОБА_6 рапортом на його ім'я доповіла про те, що 22 червня 2015 року ОСОБА_1 надав декларацію до відділу по роботі з персоналом управління.

З оголошених пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що він працює на посаді начальника відділу по роботі з персоналом управління ДПТСУ в м. Києві та Київської області з 10 серпня 2015 року. 05 листопада 2015 року на адресу управління з прокуратури Київської області надійшла вимога щодо надання інформації чи подав ОСОБА_1 декларацію за 2014 рік. Працівниками підпорядкованого йому відділу було підготовлено довідку в якій зазначено, що ОСОБА_1 подав декларацію 22.06.2015 року.

Суд вислухавши пояснення ОСОБА_1 допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП доведена та підтверджується наступним.

Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 102о/с від 27.10.2011 ОСОБА_1 генерал-майора внутрішньої служби призначено начальником управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (а.с. 13).

Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 45/ОС-14 від 22.04.2014 генерал-майора внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с. 14).

Оскільки, ОСОБА_1 будучи генерал-майором внутрішньої служби та займав посаду начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області він є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а тому щорічно до 1 квітня повинен був подати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Під час проведення перевірки управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області прокуратурою було встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений Законом термін тобто до 01.04.2015 року декларацію не подав, а подана вона була лише 22.06.2015 року відповідно до листа № 11-4657 від 09 листопада 2015 року (а.с.34).

Отже аналізуючи всі наявні докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, усні та письмові покази свідків та покази ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади вимог ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, за відсутності поважних на те причин подав за останнім місцем роботи до управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік несвоєчасно, а саме 22.06.2015 року, хоча повинен був подати вказану декларацію у термін до 01.04.2015 року, як це визначено в ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», чим допустив порушення вимог фінансового контролю. Суд критично відноситься до показів ОСОБА_1 які він надав суду, оскільки вони повністю не відповідають матеріалам справи про адміністративне правопорушення та показам свідків, які є послідовні логічні та узгоджуються між собою.

На думку суду ОСОБА_1 надав такі покази з метою уникнути адміністративної відповідальності.

Окрім вищевикладеного вина ОСОБА_1 також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1-5), копією декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання (а.с.45-49).

Аналізуючи докази по справі у їх сукупності вбачаю в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - несвоєчасне подання декларації про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що винність ОСОБА_1, у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП доведена повністю і підтверджується всією сукупністю доказів по справі.

Оскільки, адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було вчинено та виявлено в 2015 році, суд вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП в редакції статті, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Окрім цього, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" в тій редакції яка діяла на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 172-6, 291, 294, 307, 308 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) - визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження (внесення подання прокурора) цієї постанови.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга, подання прокурора подаються до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя П. Л. Отвіновський