Справа № 152/40/16-п
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2016 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л.,

за участі ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли від Шаргородського ВП Жмеринського ВП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,

- за ч. 2 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом 13 грудня 2015 року у с. Деребчин по вул. Чапаєва, 21 о 23 годині 40 хвилин було перевірено за місцем проживання адміннаглядного ОСОБА_1, під час перевірки ОСОБА_1 був відсутній, чим порушив постанову Шаргородського районного суду.

У суді ОСОБА_1 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення при обставинах, викладених вище, не визнав, пояснив, зокрема, що 13 грудня 2015 року о 23 годині 40 хвилин спав у себе дома у с. Деребчин по вул. Чапаєва, 21.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі слід закрити, виходячи із такого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пунктів 2, 4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін і свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, з огляду на викладене та беручи до уваги принцип змагальності сторін, держава, в особі уповноважених нею органів внутрішніх справ, зобовязана відповідними доказами довести перед судом винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Під час розгляду протоколу, ОСОБА_1 пояснив, що зі змістом протоколу його ніхто не знайомив, пояснення надати не пропонували.

Допитаний у судовому засіданні як свідок працівник поліції, який складав протокол ОСОБА_2 пояснив, зокрема, що протокол про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення він не складав, проте свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписали не заповнений бланк протоколу 13 грудня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_1, а усі дані до протоколу він вніс 14 грудня 2015 року у приміщенні Деребчинської сільської ради. ОСОБА_2 також пояснив, що він дійсно не знайомив ОСОБА_5 із протоколом, оскільки, зустрівши останнього наступного дня, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, а ОСОБА_1 відповів, що підписувати протокол не буде.

Отже, судом установлено, що ОСОБА_1 всупереч ст. 256 КУпАП, не був ознайомлений із змістом протоколу, а відтак він не був обізнаний про те, у чому він обвинувачується, при цьому, працівник поліції при складанні протоколу не розяснив ОСОБА_1 його права, чим порушив його право на захист.

Водночас, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 у присутності понятих від пояснення та підпису протоколу відмовився.

Таким чином, до протоколу були внесені недостовірні відомості, що свідчить про недопустимість та недостовірність протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВІ №027283 від 14 грудня 2015 року як доказу вчинення правопорушення.

Судом також були допитані як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначені свідками у протоколі, складеного щодо ОСОБА_1 Ці свідки, зокрема пояснили, що час від часу ОСОБА_2 залучає їх як свідків для засвідчення певних фактів. Свідки також пояснили, що 13 грудня 2015 року, ОСОБА_2 у черговий раз залучив їх свідками при перевірці перебування ОСОБА_1 за місцем свого проживання, і під час цієї перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 відсутній за місцем свого проживання.

Разом із тим, суд вважає недостовірними показання цих свідків, оскільки, по-перше, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 періодично залучаються ОСОБА_2 та іншими працівниками поліції як свідки, що може свідчити про їх упередженість та не обєктивність при вчиненні певних процесуальних дій.

По-друге, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 не назвали суду адресу місця проживання ОСОБА_1, пояснивши, що вони її не зясовували, що не виключає того факту, що вони були не за місцем проживання ОСОБА_1

По-третє, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не заходили на подвіря та не підходили до будинку ОСОБА_1, а отже, вони не можуть стверджувати, що у будинку нікого не було, а висновок про відсутність ОСОБА_1 вони зробили зі слів працівника поліції ОСОБА_2

Окрім того, суд критично ставиться до посилань ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що ОСОБА_1 не було дома, оскільки у будинку не горіло світло, адже, на переконання суду нормальним явищем є, коли особа о 23 годині 40 хвилин спить, вимкнувши світло.

Суд також не виключає того факту, що людина, почувши, що хтось уночі стукає у вікна та двері, злякалася, вирішивши не відчиняти двері, адже, як пояснив ОСОБА_2, стукаючи у двері та вікна будинку ОСОБА_1, він не повідомляв про те, що це прийшов він з метою здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_1

Не заслуговують на увагу також посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що начебто двері у будинок ОСОБА_1 були зачинені на навісний замок, оскільки свідок ОСОБА_3 до будинку взагалі не підходила, а як пояснила свідок ОСОБА_4, коли вони були біля будинку ОСОБА_1 було дуже темно. Нарешті, про наявність навісного замку на дверях нічого не зазначено ні у протоколі, ні у письмових поясненнях свідків, доданих до протоколу, що ставить під сумнів ці твердження.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, до протоколу не додано доказів повторності вчинення правопорушення.

З огляду на усе вище викладене, вважаю, що у даному випадку взагалі не доведено події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, а відтак провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 7, 9, 187, п. 1 ст. 247, статтями 251, 252, 256, 272, 280, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя І.Л.Строгий