АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/579/16-п Суддя 1 інстанції: Діденко С.А.
Провадження: 33/790/118/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1, за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на постанову Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. та піддано його адміністративного штрафу у розмірі 340 гривень.

Як вбачається зі змісту протоколу та встановлено судом першої інстанції, 05.01.2016 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем ОСОБА_4 д.н. № НОМЕР_1 по вул. Гер.Праці ,7 на парковці ТРК «Караван» у м. Харкові, без знаків пріоритету не дав дорогу автомобілю «ВАЗ 21063», держ.№Ш5515ХА під керуванням ОСОБА_3, допустивши зіткнення з ним та порушивши п.10.11 ПДР України, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки..

Не погодившись з рішенням районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та прийняти нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та встановити вину водія ОСОБА_3В у скоєнні ДТП, про яку йде мова. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова районного суду винесена з порушенням норм процесуального права та наголошує, що суд не повно зясував усі фактичні обставини справи не надавши належної оцінки наявним доказам та обставинам. Так судом було безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про призначення судової експертизи, не враховано позицію апелянту щодо місця зіткнення транспортних засобів, що підтверджується фотоматеріалами. Апелянт вважає, що мав першочергове право проїзду з огляду на дорожню розмітку 1.13 ПДР, яка містилася на шляху водія автомобіля ВАЗ.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суддею повно і всебічно встановленні всі обставини на підставі наявних матеріалів справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом в їх сукупності, у відповідності вимогами ст. ст. 251, 253 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_2свою вину не визнав та пояснив, що 05.01.2016 року. о 18.50 разом зі своєю жінкою їхав за кермом свого авта ОСОБА_4 зі сторони вул..ОСОБА_5 в напрямку ТРЦ «Караван», на перехресті в середині парковки, справа в задне праве крило йому вїхав автомобіль ВАЗ 21063 під керуванням гр.. ОСОБА_3

Учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 пояснив, що того дня керував транспортним ВАЗ 21063, виїхав від входу ТРЦ «Караван» який ближче до ТРЦ «Дафі», в сторону салону керамічної плитки, миттєво з лівого боку зявився автомобіль ОСОБА_4, який перетинав дорогу не дотримуючись розмітки для руху по смугах. ОСОБА_3 застосував екстрене гальмування, проте зіткнення не вдалось уникнути так як було слизько.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що в момент ДТП знаходилася на пасажирському сидінні автомобіля ОСОБА_4 під кермуванням її чоловіка ОСОБА_2 Будь-яких правил дорожнього руху ОСОБА_2 не порушував, рухався чітко по визначених смугах. Раптом з правої сторони їх автомобіль отримав удар. Уламки, зафіксовані на фотознімку з*явилися після ДТП та належать автомобілю ВАЗ.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що покази свідка не спростовують інших доказів у справі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність обставин даної ДТП, з якими в цілому узгоджується висунута водієм ОСОБА_3 версія механізму зіткнення транспортних засобів. Докази оцінено на підставі всебічного, повного і об*єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Клопотання щодо призначення судової експертизи з метою встановлення точного місця зіткнення та механізму ДТП було предметом розгляду судом першої інстанції. Місце зіткнення, визначене у схемі ДТП, яку погодили його учасники (а.с. 2), узгоджується з розташуванням транспортних засобів, як це зафіксовано на фотознімках, наданих апелянтом. Будь-яких зауважень з приводу неточності схеми на місці її складення апелянт не зазначав (а.с.4). Інших даних щодо неточності зафіксованого місця зіткнення матеріали справи не містять. У зв*язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення судової експертизи.

Версія апелянта щодо помилковості оцінки перехрестя, на якому відбулося зіткнення, як нерегульованого та необхідності застосування знаків пріоритету у вигляді нанесеної горизонтальної дорожньої розмітки 1.13 ПДР України є неспроможною. Пункт 1.13 ПДР України позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі. Знак 2.1 "Дати дорогу" на місці ДТП відсутній. Крім того, листом Управління патрульної поліції у м. Харкові від 14.01.16р. № К-30 апелянта повідомлено, що розмітка 1.13 на яку він посилається у своїй скарзі згідно ДСТУ 2587:2010 без дорожнього знаку за номером 2.1 «Дати дорогу» не застосовується.

До того ж, як вбачається з схеми ДТП та фотознімків, наданих апелянтом, місцем зіткнення визначено ділянку, яка не перетинає розмітку 1.13 ПДРУ.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 порушень вимог п. п. 10.11 ОСОБА_5 дорожнього руху України та про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про винуватість водія ОСОБА_3, який, на думку апелянта, порушив вимоги ПДР України та прохання апелянта про визнання його винуватим за ст. 124 КУпАП, не ґрунтуються на законі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, як єдина підстава для притягнення особи до адміністративної відповідальності, не складався, а тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання стосовно його вини.

Дослідивши всі обставини та характер скоєного правопорушення, суд першої інстанції визначаючи вид та розмір стягнення, враховуючи майновий стан правопорушника ОСОБА_2, правомірно застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн., яке буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року про визнання ОСОБА_2винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1