Провадження № 33/779/1/2016
Категорія ч. 1 ст. 164 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Попович С.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Попович С. С., розглянувши за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2015 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо нього, -

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 ( сімнадцять тисяч ) гривень без конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей за те, що він 29 липня 2015 року о 09 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Надрічна здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів транспортним засобом марки «Сітроєн» д. н. з. НОМЕР_1 в режимі таксі без державної реєстрації та ліцензії на даний вид діяльності.

Суддя мотивував свою позицію тим, що в суді ОСОБА_2 свою провину визнав, і вважає його вину доведеною зібраними по справі доказами, зокрема, даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 701589 від 29 липня 2015 року. І що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Апелянт просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, мотивуючи тим, що вважає, що така постанова прийнята з порушенням вимог КУпАП та його прав на справедливий і неупереджений розгляд, з порушенням вимог ст. 245 КУпАП.

Посилається на зміст ст. 164 КУпАП, яка визначає що слід розуміти під зазначеним у статті правопорушенням. Він не заперечує, що 29 липня 2015 року підвозив на власному автомобілі незнайомого пасажира, однак заперечує, що у такий спосіб здійснював якусь господарську діяльність з метою отримання прибутку та мав на меті вчинити правопорушення.

Він при розгляді справи присутнім не був, чим було порушено ряд його прав на справедливий розгляд справи, про оскаржену постанову довідався у жовтні 2015 року через реєстр судових рішень і тому 27 жовтня 2015 року звернувся до суду за видачею копії постанови і наступного дня отримав її і дізнався про визнання винним і призначення відповідного стягнення. І у зв'язку з цим не міг швидше її оскаржити, оскільки не був знайомий з її змістом, а тому вважає, що строк на оскарження пропустив з поважних причин, тому просить його поновити.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 свої апеляційні вимоги підтримав.

Заслухавши апелянта, свідків, вивчивши матеріали справи виходжу з наступного.

Згідно ст. 285 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Проте вказана вимога закону не виконана, даних про вручення чи надіслання апелянту копії оскарженої постанови в матеріалах справи немає. Відповідно, виходячи з викладеного та обставин зазначених ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає до задоволення.

А вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_2 по суті враховую наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Вказаний Кодекс, на відміну від інших, покладає обов`язок по з`ясуванню дійсних обставин справи, на суддю, якщо справа вирішується в суді.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів тощо.

Суддя при прийнятті рішення, послався на протокол як на доказ вчинення апелянтом адміністративного правопорушення. Будь-які інші докази суддею не досліджувалися.

Ст. 256 КУпАП передбачає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Не суддя, а посадова особа, що складає протокол, має визначитись у вказаних питаннях та поставити у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що має бути відображено у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи ні підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Відповідно вимог ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 29 липня 2015 року ОСОБА_2 поставлено у вину, що він у вказаний день здійснював пасажирські перевезення без належної державної реєстрації на зазначеному у протоколі автомобілі. І вся суть вчиненого правопорушення що міститься у протоколі. Проте жодних конкретних обставин, зокрема, кого саме перевозив, яку винагороду за це отримав та інше, з чого можна було з зробити висновок, що апелянт займався саме перевезенням без належної реєстрації, не вказано ( а. с. 3 ).

В той же час відповідно до ст. 164 КУпАП адміністративним правопорушенням вважається провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом ( крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Тобто, у протоколі мало б бути конкретно відображено те чи інше з вказаних порушень з наведенням обставин котрі мають бути обов'язково конкретно відображені у протоколі і з яких достовірно мав би слідувати висновок що особою вчинено саме одне з таких правопорушень, що перераховані у цій статті..

Проте, в порушення вказаних вимог протокол складено загальними фразами, без конкретизації фактичних обставин, не розкрито зміст правопорушення, не наведено доказів про винуватість, не відображено пояснень апелянта, в тому числі і усних, якщо від дачі письмових він відмовився, протокол не підписано апелянтом, копії його не вручено апелянту, як це вимагає закон, і не надіслано на його адресу поштою, не ознайомлено з правами передбаченим ст. 268 КУпАП, і відміток з відповідними підписами про те, що ОСОБА_2 відмовився від ознайомлення з правами, протоколом, від отримання копії протоколу теж немає, що теж є порушенням вимог закону.

При таких обставинах суддя не повинен був призначати справу до розгляду по суті, а повернути протокол ДПІ в місті Івано-Франківську для усунення зазначених недоліків. Проте суддею такого зроблено не було, що і потягло за собою винесення в послідуючому оскарженої постанови при таких порушеннях і відсутності в матеріалах необхідних даних, недотриманні вимог закону, а апеляційний суд позбавлений можливості виправити вказані недоліки таким чином як це мав би зробити суддя в першій інстанції, не вправі скасувавши постанову судді направити справу на новий судовий розгляд, а повинен при тих доказах, до яких слід зарахувати і неналежно складений протокол який не є належним доказом у підтвердження вини ОСОБА_2 у вказаному, винести відповідне судове рішення вмотивувавши його тільки наявними у справі иа додатково дослідженими в ході апеляційного розгляду доказами.

У постанові судді зазначено, що апелянт був присутній в суді. Апелянт же це спростовує. Якби були докази про вручення йому копії постанови як цього вимагає ст. 285 КУпАП, то ці сумніви могли б бути спростовані, але вимоги цієї статті не виконані.

В ході апеляційного розгляду було заслухано показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та пояснення апелянта.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3, працівник ДПІ в м. Івано-Франківську, що складав протокол про адміністративне правопорушення у справі, підтвердив, що у вказаний день разом з працівниками ВДАІ проводили роботу по виявленню осіб які без відповідної реєстрації займаються перевезенням пасажирів автомобілями, конкретної інформації щодо перевірки саме ОСОБА_2 у них не було, зупиняли в порядку такої перевірки кілька автомобілів, в тому числі зупинили і ОСОБА_2, працівник ВДАІ перевіряв документи по своїй лінії, а на його запитання ОСОБА_2 відповів, що дійсно перевозить пасажира, а пасажир сам вийшов з автомобіля, він особисто в автомобіль не заглядав і чи був там ще хтось не бачив, а пасажир пояснив, що він замовив таксі, але яким чином у пасажира не вияснили, пасажир від дачі письмових пояснень відмовився, своїх анкетних даних не назвав, про те що платив гроші за те що його підвозили не говорив, чи була на автомобілі «чашечка» як у таксі не пам'ятає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив, що він разом з ОСОБА_2 їхали в той день і час до гаражів, щоб забрати акумулятор і коли їхали біля торгового центру «Велес», то побачили, що їх зупиняє пішохід, йому здалося, що це один з його знайомих і він запропонував зупинитись і запитати куди тому їхати, коли зупинилися, то пішохід запитав чи не їдуть в сторону Галицького моста, а вони їхали саме в тому напрямку по об'їзній дорозі, то сказали щоб сідав, підвезуть, побачивши пасажира зрозумів, що це не його знайомий. Коли після їх зупинили працівники ДАІ, то громадянин якого вони підвозили вийшов з автомобіля, а він, свідок, залишився у автомобілі. Близько до осіб, що розмовляли з ОСОБА_2 не підходив і не чув і не бачив, що там говорили чи писали. Після від ОСОБА_2 довідався, що на нього склали протокол, звинуватили у незаконних перевезеннях пасажирів. При ньому громадянин якого підвозили гроші не платив і розмови про таке не було.

Сам же ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду пояснивши обставини приблизно так же як і свідок ОСОБА_4, також додатково пояснив, що підібрав громадянина щоб підвести по добрій волі, а не за гроші, яких не вимагав і не отримав, а коли зупинили автомобіль і він вийшов з автомобіля, то йому працівники ДПІ сказали, що він здійснює пасажирські перевезення, що той громадянин якого він підвозив це їхня людина.

Свідок ОСОБА_3 категорично заперечив, що особа яку підвозив ОСОБА_2 це їхній працівник чи спеціально ними направлений для такого.

Вказаними доказами підтверджено тільки факт перевезення невідомого громадянина без відповідної за те плати, а тому зробити з такого висновок про те, що ОСОБА_2, враховуючи при цьому і вказані недоліки, що мали місце при оформленні протоколу і виясненні необхідних даних під час тих обставин про які вказували зазначені особи, правильно визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КУпАП, підстав не вбачаю.

Достовірно можна стверджувати тільки одне : доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення під сумнівом.

А відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя, розглядаючи справу, повинен був, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адмінправопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП, і прийти до висновку чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Проте суддя не виконав цієї вимоги закону, а тому слід прийти до висновку, що оскаржена постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства і підлягає скасуванню, а провадження по справі слід закрити у зв`язку з тим, що зі змісту протоколу про адмінправопорушення, оскарженої постанови судді та інших досліджених доказів та матеріалів справи, а також доказів досліджених в ході апеляційного розгляду, в діях апелянта не вбачається події і складу правопорушення передбаченого вказаною статтею КУпАП, а тому згідно ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 7, 164, 245, 247, 251, 256, 278, 280, 285, 287-294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2015 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2015 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу відносно нього за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю у його діях події та складу цього правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області С. С. Попович

Згідно з оригіналом

Суддя С. С. Попович