АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Боголюбська Л.Б., за участю ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, іншого учасника ДТП ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в ТОВ «Інтехстандрат», уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, а провадження у справі відносно ОСОБА_4 по ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою судді, 08.09.2015 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Део Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві по проспекту Московському, 11, в сторону Московського мосту, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «МАН», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13. 1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_4, а провадження у справі відносно нього, ОСОБА_2, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено всі обставини справи, а також було надано неправильно оцінку досліджуваним доказам. ОСОБА_2 вказує на те, що водій автомобіля «МАН» повинен був надати йому дорогу, оскільки під час перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який рухається ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч. Крім того, відповідно до положень п. 10.11 ПДР, у разі, коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена ПДР, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку. Також, на думку апелянта, судом не було враховано, що маневр праворуч виконував водій іншого ТЗ, а сигнал повороту, який було ввімкнено на автомобілі «МАН» на даному відрізку дороги не передбачено, а навпаки може ввести в оману інший учасників руху. ОСОБА_2 зазначає, що, виходячи зі схеми ДТП, ним було дотримано безпечного інтервалу між транспортними засобами.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, вислухавши його пояснення, доводи його захисника та пояснення іншого учасника дорожньо - транспортної пригоди, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252, 280, 283 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а свої висновки щодо вказаних питань обґрунтувати доказами, надавши їм оцінку в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 в порушенні п.13.1 Правил дорожнього руху суддя обґрунтував дослідженими в судовому засіданні за участю обох учасників дорожньо-транспортної пригоди доказами, зокрема, даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою на те особою, поясненнями самого апелянта та іншого учасника ДТП ОСОБА_4, даними відеозапису пригоди з відеореєстратора, що був встановлений в автомобілі під керуванням ОСОБА_2, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка була складена за участю обох учасників ДТП і до якої жоден з них не вніс будь-які застереження, про розташування транспортних засобів після зіткнення та про розташування зовнішніх пошкоджень на транспортних засобах.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтвердили надані ними пояснення при оформленні протоколів про адміністративне правопорушення та при розгляді матеріалів у суді першої інстанції і за своїм змістом ці пояснення не містять суперечностей щодо обставин події, викладених кожним із учасників ДТП.

З огляду на викладене уважаю, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому твердження апелянта про неповноту з'ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди та неправильну оцінку доказів є безпідставними.

Згідно до вимог п.13.1 Правил дорожнього руху водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Як убачається зі схеми дорожньо-транспортної пригоди ( а.с. 3), зіткнення транспортних засобів сталося у крайній праві смузі руху, ширина якої в місці зіткнення становить 6,2 м від правого краю проїзної частини до розмітки, що відділяє дану смугу руху від наступної смуги руху.

Як вказано у схемі, відстань від правого переднього колеса автомобіля «МАН» до умовної лінії, яка проведена від нерухомого об'єкта ( електроопора № 4), становить 3,3 м, а від заднього правого колеса цього транспортного засобу - 3,7м.

Відстань від заднього правого колеса автомобіля «Део Ланос» до умовної лінії, яка проведена від нерухомого об'єкта ( електроопори № 4), становить 1,4 м.

Таким чином, відстань між правим переднім колесом автомобіля «МАН» та правим краєм проїзної частини становить 1,9 м ( 3,3 м - 1,4 м).

Як повідомив у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 ширина його автомобіля становить 1,7 м.

Тобто, інтервал між транспортними засобами на момент зіткнення становив 0,2 м, або 20 см, що є меншим від допустимого мінімального інтервалу, а саме: 0,8 м.

З переглянутого в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису з відеореєстратора, що був встановлений на автомобілі під керуванням ОСОБА_2, убачається, що автомобіль «Део Ланос» виїхав на праву смугу руху по проспекту Московському з другорядної дороги, коли в цій смузі уже знаходився автомобіль «МАН» під керуванням ОСОБА_4, позаду якого знаходилися ще декілька автомобілів. При цьому на автомобілі «МАН» горів показник правого повороту.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_4, він мав намір з цієї смуги руху виїхати на заїзд на естакаду, який знаходиться правіше.

ОСОБА_2 підтвердив пояснення ОСОБА_4 щодо розміщення заїзду на естакаду, наявності ввімкненого показника правого повороту і пояснив, що мав намір рухатися в тому ж напрямку.

Таким чином, обидва транспортні засоби рухалися в одній смузі руху в попутному напрямку з наступним зміщенням праворуч для виїзду на естакаду.

За таких обставин, твердження ОСОБА_2 про те, що автомобіль «МАН» під керуванням ОСОБА_4 перестроювався на смугу руху його автомобіля є неспроможними, оскільки перестроюванням є рух транспортного засобу з однієї смуги на іншу, чого в даному випадку не було.

Згідно п.1.1 Правил дорожнього руху об'єкт, що рухається попутно в межах однієї смуги руху і змушує водія маневрувати або зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу, є перешкодою для руху. В такому випадку у разі виникнення небезпеки або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

З відеозапису відеореєстратора убачається, що водій ОСОБА_2 міг об'єктивно виявити автомобіль «МАН» і виявив його, але вирішив продовжити рух, уважаючи, що інтервал між транспортними засобами є достатнім для здійснення цього маневру.

Разом з тим, наведені вище розрахунки свідчать про те, що ОСОБА_2 належно обстановку не оцінив, не дотримався безпечного інтервалу, мінімальний розмір якого має становити 0,8 м, а тому суддя обґрунтовано дійшов висновку, що саме порушення ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху перебуває в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, суддя повно, всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, дав належну оцінку доказам, дійшов вірного висновку про порушення Правил дорожнього руху саме водієм ОСОБА_2, а тому підстави для задоволення його апеляційної скарги і скасування постанови судді, відсутні.

З огляду на викладене, уважаю, що підстав для скасування постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року в зв'язку з порушенням матеріального та процесуального закону немає, а тому апеляція ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - залишити без зміни.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати з розгляду

кримінальних справ Апеляційного

суду м. Києва Л.Б.Боголюбська

Справа №33/796/1249/2015 Категорія: ст. 124 КУпАП

Головуючий у першій інстанції Бевзенко Ю.П.

Доповідач Боголюбська Л.Б.