АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 33/790/100/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1, за участю притягнутих до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Судом встановлено, 13.12.2015 року о 02-30 год. ОСОБА_2 в м. Харкові по вул.Героїв Праці 28-Б керував автомобілем «Опель Кадет» д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: запах з рота, почервоніння обличчя, нерозбірлива мова, в присутності свідків відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Суд дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п 2.5, 2.9а ПДР України.

Не погодившись з рішенням районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2016 року в частині накладеного адміністративного стягнення та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що щиро розкаявся та визнав свою вину у скоєному правопорушенні, утримує цивільну дружину та її малолітню дитину, має батьків похилого віку, які потребують постійного піклування, перебуває на обліку у Харківському міському центрі зайнятості та на даний час знаходиться в активному пошуку нової роботи. Вказує, що автомобіль є єдиним джерелом матеріального забезпечення та підтримки його родини, а позбавлення права керування транспортними засобами ставить його родину у скрутне матеріальне становище.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції встановив, що фактичні обставини правопорушення не оскаржуються апелянтом.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як це вчинив суд першої інстанції, не відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, яка регламентує загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Постанова судді взагалі не містить обґрунтування накладення одного із найбільш суворого за видом адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУАП.

Разом з тим, при накладенні стягнення необхідно врахувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності та щиро розкаявся, дані про особу правопорушника та відсутність в матеріалах справи обставин, що обтяжують його відповідальність за адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що законним та обґрунтованим буде застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Формулюючи фактичні обставини адміністративного правопорушення, як відмову водія від проходження медичного огляду на стан сп*яніння, автор протоколу послався на порушення ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР України. Проте судом окрім порушення п.2.5 ПДР, поза межами протоколу, помилково встановлено порушення водієм вимог п.2.9а ПДР щодо заборони керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. При цьому, судом не враховано, що стан сп*яніння у водія транспортного засобу може бути встановлений лише в порядку, передбаченому Інструкцією від 09.09.2009 року № 400/666 Про виявлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За викладених обставин, вказівка судді на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху підлягає виключенню з мотивувальної частини постанови суду.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2016 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки змінити в частині призначеного стягнення, поклавши на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу 3400 грн.

В порядку п.7 ст. 294 КУпАП виключити з мотивувальної частини постанови висновки суду щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.9а ПДР України.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_1