Провадження № 33/780/69/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 138 01.02.2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області ОСОБА_1,

за участі:

особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

представника іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Мазура О.А. притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 12 грудня 2015 року об 11 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на перехресті рівнозначних доріг: вул. Лінійна вул. Молодіжна, в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, рухаючись по другорядній дорозі, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, що наближалась до вказаного перехрестя по головній дорозі, в наслідок чого допустив зіткнення. В результаті даного зіткнення автомобіль НОМЕР_3 зіткнувся з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_5

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 16.11, 2.3 Правил дорожнього руху України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Суд притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області в частині накладення на ОСОБА_7 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців замінити на штраф, як менш суворий вид стягнень.

В доповненнях до апеляційної скарги просить змінити мотивувальну частину постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області, доповнивши її мотивацією прийняття рішення суду про направлення копії адміністративного матеріалу до ВП Києво-Святошинського району НП ГУ України в Київській області для прийняття рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судове рішення винесено з порушенням норм процесуального права та не вірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до однобічного, формального та неповного зясування судом усіх фактичних обставин справи, та як наслідок, надто суворого застосування міри відповідальності як виду адміністративного стягнення за вчинене особою правопорушення.

Захисник зазначає, що ОСОБА_2 на час складання протоколу про адміністративне правопорушення свою вину у порушенні п.п. 16.11 та 2.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачена відповідальність, встановлена ст. 124 КУпАП визнав повністю.

На думку захисника, суд, накладаючи стягнення, порушив вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, не врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Захисник також посилається на п.п. 24, 28 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14, та узагальнення Верховного суду України «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративне правопорушення» в підтвердження своїх доводів.

Захисник вважає, що суд помилково зазначив про відсутність щирого каяття ОСОБА_2 і через це не доцільно застосував адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки в судовому засіданні він повністю визнав свою вину, про що наголосив під час надання пояснень, вказані пояснення відображені в описовій частині оскаржуваної постанови. Крім того, обставини, які обтяжують відповідальність правопорушника, суд не встановив.

Серед іншого, захисник також просить урахувати наявність у ОСОБА_2 трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, а через складну економічну ситуацію він не може знайти офіційної роботи, через що працює таксистом. Ця робота для нього є єдиним джерелом отримання прибутку.

Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не правомірно було застосовано даний вид стягнення, оскільки ОСОБА_2 не вчинив грубого або повторного порушення правил користування транспортним засобом.

Представник іншого учасника ДТП, водія автомобіля «Nissan Tiida», ОСОБА_6 подав до суду пояснення по адміністративній справі, в якому просить постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що містять в собі розбіжності, а постанова суду першої інстанції постановлену у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи фактичні обставини справи, судом вірно застосовані як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Захисник зазначає про наявність підстав для відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, зокрема, положенням ч. 2 ст. 33 КУпАП, на яке посилається захисник ОСОБА_2, встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Також, твердження захисника про неврахування судом першої інстанції помякшуючої обставини щирого каяття, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 власноруч зазначив, що не вважає себе винним в дорожньо-транспортній пригоді, а доводи стосовно роботи ОСОБА_2 таксистом, вважає не підтвердженими.

Окрім того, зазначає про наявність багатьох розбіжностей між доводами ОСОБА_2 та протоколом про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника в підтримку вимог апеляційної скарги, думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, який підтримав вимоги апеляційної скарги свого захисника в частині призначення більш мякого виду стягнення, проте відмовився від його вимог про зміну мотивувальної частини постанови суду, думку представника іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та думку потерпілої ОСОБА_5, яка не заперечувала проти накладення більш мякого стягнення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині накладення більш мякого виду адміністративного стягнення, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП,підтверджується наявними у справі доказами та не оскаржується в апеляційній скарзі.

Доводи захисника про надмірно суворий вид адміністративного стягнення, накладений на ОСОБА_2 судом першої інстанції, заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про накладення на правопорушника стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.30 КУпАП, згідно яких позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується за грубе або повторне порушення користування цим правом.

В матеріалах справи відсутні відомості про притягнення ОСОБА_2 раніше до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

Суд звертає увагу на таку обставину, як визнання правопорушником своєї вини у скоєному правопорушенні, а також те, що він має на утриманні трьох дітей, а позбавлення його спеціального права може негативно відобразитися на здатності утримувати свою сім'ю.

З урахуванням особи правопорушника, наявності помякшуючої обставини, а також конкретних обставин справи, вважаю за можливе постанову суду змінити в частині накладення стягнення, призначивши більш мякий вид адміністративного стягнення.

Що стосується вимог захисника, про зміну мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, то оскільки ОСОБА_8 під час судового засідання їх не підтримав, вони задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: