АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/2476/14-п Номер провадження 33/786/21/15Головуючий у 1-й інстанції Сімонова С. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.130
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання Гринь А.В., розглянула апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,

на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.01.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Згідно із постановою, 27.10.2014 року, близько 08-30 год. ОСОБА_2 з ознаками алкогольного спяніння повторно керував транспортним засобом ОСОБА_3, д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Червоноармійська, у м. Пирятин, Полтавської області. На вимогу працівників міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, прохає постанову суду скасувати. Вказав, що постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, а тому є необґрунтованою. При розгляді справи судом не було враховано вимоги ст. 33 КУпАП України та не враховано те, що немає жодного документального підтвердження того, що він 27.10.2014 року перебував у стані алкогольного спяніння та керував транспортним засобом. При цьому стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення він був змушений підписати під тиском працівників ДАІ. Крім того, вказав, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, автомобіль використовується ним у робочих цілях і позбавлення права керувати ставить його та його родину у скрутне матеріальне становище, оскільки він не має можливості іншого способу заробітку.

20.02.2015 року ОСОБА_2 був присутнім в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та давав пояснення по суті своєї апеляції та після допиту свідка ОСОБА_4 заявив клопотання про відкладення справи та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_5. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 в судове засідання призначене на 02.03.2015 року не зявився, про причини своєї неявки не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи. За таких обставин апеляційний перегляд здійснюється у відсутності ОСОБА_2, а також у відсутності свідка ОСОБА_5 щодо якого відсутні дані як щодо належного повідомлення про час і місце розгляду справи так і щодо причин неявки до апеляційного суду.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 заслухавши апелянта на підтримання доводів апеляції, допитавши свідка ОСОБА_4 вважаю, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно змісту закону, адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення одного з таких порушень: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Як вбачається зі змісту постанови, висновки судді про наявність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП ґрунтуються на сукупності доказів.

Зокрема, такі висновки ґрунтуються на даних які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, згідно якого 27.10.2014 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя), від проходження огляду в медичному закладі на стан спяніння відмовився у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Зі змісту наявного на бланку цього протоколу власноручного пояснення ОСОБА_6 вбачається, що останній о 6 год. 27.10.2014 року вжив 100 гр. горілки, а о 8.10 год керував автомобілем, в лікарню на освідування їхати не бажає, повністю визнає вину і не має претензій до працівників міліції (а.с.2).

Зі змісту картки обліку адміністративного правопорушення та з копії постанови судді Пирятинського районного суду від 28.01.2014 року вбачається, 07.11.2013 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 2550 грн. (а.с.5).

Зі змісту протоколу судового засідання від 23.12.2014 року вбачається, що допитаний судом представник ДАІ Пирятинського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 надав диск з відео зйомкою, яка велася на цифровому фотоапараті на якій зафіксовано рух автомобіля ОСОБА_3, д.н.з. В0103АХ до моменту його зупинки працівниками ДАІ. При цьому пояснив, що даний автомобіль привернув до себе увагу тим, яким чином він виїжджав з узбіччя. За допомогою світлової сигналізації автомобіль був зупинений. Начальник ВДАІ з обслуговування Пирятинського району ОСОБА_9 підійшов до автомобіля, почувши запах алкоголю від водія запропонував вийти з автомобіля, запросив двох понятих в присутності яких водій відмовився від проходження медичного огляду.(а.с.22).

Допитаний в суді 30.12.2014 року свідок ОСОБА_7 підтвердив, що в його присутності ОСОБА_2 відмовлявся від проходження медичного огляду на стан спяніння. При цьому і ОСОБА_2 і його пасажирка не заперечували, що вони в стані спяніння бо цілу ніч вживали спиртне (а.с.23).

Допитана свідок ОСОБА_4, яку в апеляційну інстанцію доставив ОСОБА_2 стверджувала, що в ході вживання спиртного не бачила, чи вживав алкогольні напої ОСОБА_2, але наполягала на тому, що на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 не було свідків в присутності яких він би відмовлявся від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Критично оцінивши показання свідка ОСОБА_4, вважаю, що в ході апеляційного перегляду справи знайшли підтвердження висновки судді суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння. З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що протягом року ОСОБА_2 повторно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП - висновки щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є вірними, а доводи апеляції безпідставними.

Доводи апелянта про те, що позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його засобів до існування є необґрунтованим. Так, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 та на якому повторно протягом року він вчинив адміністративні правопорушення належить не ОСОБА_2 ,а іншій особі. Даних ні про те, що ОСОБА_2 є професійним водієм, ні про те, що він офіційно працевлаштований - апелянт не надав. Тобто, призначене суддею стягнення не призведе до втрати ОСОБА_2 роботи, повязаної з керуванням транспортними засобами та не позбавить його можливості матеріально забезпечувати себе та своїх дітей у інший спосіб. Якщо ж врахувати пояснення апелянта про те, що він нібито в якості водія таксі надає послуги по перевезенню пасажирів, то повторне вчинення ним протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП свідчить лише про легковажність правопорушника та його безвідповідальне відношення як до свого життя, так і до безпеки своїх потенційних пасажирів чи інших учасників дорожнього руху. За таких обставин, суддя місцевого суду прийняв вірне рішення про необхідність позбавлення ОСОБА_2 права керувати всіма видами транспортних засобів. Саме таке стягнення є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2, виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.01.2015 року стосовно ОСОБА_2 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: А.А.ГОНТАР