Справа № 152/170/15-п
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 лютого 2015 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л.,

за участі ОСОБА_1,

розглянувши матеріали, які надійшли від Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого різноробочим в ТОВ «Подільська зоря»,

- за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), а саме у тому, що він 19.11.2014 року о 18 годині 10 хвилин у с. Руданське Шаргородського району, передав кермо гр. ОСОБА_2, який знаходився у стані алкогольного спяніння мотоблоком з причепом.

У суді ОСОБА_1 винним себе не визнав, посилаючись на безпідставність його обвинувачення.

Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тобто керування транспортним засобом особою в стані алкогольного спяніння, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на складений протокол про адміністративні правопорушення та пояснень, наданих ОСОБА_1, вважаю, що належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, немає, виходячи із такого.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Так, згідно ч. 2 ст. 130 КУпАП, повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зазначено про повторність, не вказано, коли, та яким органом ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та не надано доказів повторного вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Також, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у передачі керма гр. ОСОБА_2, який знаходився у стані алкогольного спяніння мотоблоком з причепом, тоді як до матеріалів справи не додано документу, який би підтверджував перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння, як, між іншим, не додано технічного паспорту чи іншого документу, який би підтверджував належність ОСОБА_1 мотоблоку, яким керував ОСОБА_2, тобто не надана доказів того, що ОСОБА_1 міг розпоряджатися мотоблоком, у тому числі, передавати його іншим особам.

Окрім того, із протоколу вбачається, що ОСОБА_1 передав кермо гр. ОСОБА_2, проте не вказано від чого це кермо, тоді як ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за передачу управління транспортним засобом.

Таким чином, усе зазначене вище дає підстави для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до пунктів 2, 4 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін і свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, з огляду на викладене та беручи до уваги принцип змагальності сторін, держава, в особі уповноважених нею органів внутрішніх справ зобовязана відповідними доказами довести перед судом винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Водночас, у даному випадку, органи внутрішніх справ не довели належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

З огляду на усе вище викладене, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, позаяк не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 передав керування мотоблоком ОСОБА_2, який знаходився у стані алкогольного спяніння, а тому провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, ч. 2 ст. 130, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 256, 272, 280, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України закрити.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя І.Л.Строгий