печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року суддя Печерського районного суду м. Києва Шапутько С. В., розглянувши матеріали, які надійшли від Представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, -

- за ч. 6 ст. 212-3 КУпАП, -

встановив:

Потерпілий ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України (далі - НБУ) із заявою від 1 квітня 2015 року, отриманою НБУ 15 квітня 2015 року, про надання йому інформації щодо нормативного акту, на підставі якого охорона НБУ може відмовити у доступі для більше ніж однієї особи до каси НБУ, а також щодо того, яким чином охорона має представлятися відвідувачам громадської каси НБУ.

Листом за підписом заступника директора Департаменту банківської безпеки ОСОБА_1 від 20 квітня 2015 року за № 1 1-00008/26305 потерпілому було надано відповідь. Так, у згаданому листі було вказано, що: «відповідно до нормативно-правових документів Національного банку України, охоронник відомчої охорони Національного банку не допускає скупчення клієнтів, відвідувачів (...) біля каси». Відповідно, інформацію щодо нормативного акту, яку запитував потерпілий, надано не було.

Листом за підписом заступника директора Департаменту банківської безпеки ОСОБА_1 від 14 травня 2015 року за № 11-00008/32452 потерпілому повідомлено, що нормативно-правові документи, що регламентують організацію пропускного та внутрішньооб'єктового режиму, відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» віднесені до банківської таємниці.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) громадяни України мають право звернутися, зокрема, до підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина перша статті 15 Закону).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Частина перша статті 2 Закону України «Про інформацію» до основних принципів інформаційних відносин відносить, зокрема, відкритість, доступність інформації, свободу обміну інформацією, достовірність і повноту інформації.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

З огляду на викладене посилання НБУ на віднесення до банківської таємниці назви нормативно-правового документа та ті положення, що регламентують поведінку охоронця біля каси, про що йшлося у зверненні потерпілого, не може бути взято до уваги, оскільки статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідні відомості не віднесені до банківської таємниці.

Враховуючи вищезазначене, Голові Національного банку України ОСОБА_3 внесено подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 2 вересня 2015 року за № 1.-1965/В245190.15-11 стосовно забезпечення надання інформації на звернення потерпілому.

Листом за підписом заступника Голови Національного банку України ОСОБА_4 від 10 вересня 2015 року за № 56-00009/64955 поінформовано Уповноваженого з прав людини про те, що потерпілому надано інформацію на його звернення, зокрема, щодо нормативного акту, на підставі якого охорона НБУ може відмовити у доступі для більше ніж однієї особи до каси НБУ.

Таким чином, беручи до уваги питання, порушені у зверненні потерпілого, вбачається, що його звернення не було розглянуто об'єктивно, всебічно і вчасно всупереч вимогам положення статті 19 Закону.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 212-3 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та зазначив, що відповіді на інформаційні запити були надані своєчасно та в необхідному обсязі. Документи, що запитувались офісом омбудсмена, також були надані вчасно і в повному обсязі. Крім того, просив закрити провадження у справі, оскільки строки накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи вже сплинули.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення від 18.09.2015;

- зверненні ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 18.05.2015;

- зверненні ОСОБА_2 до НБУ від 01.04.2015;

- відповіді НБУ від 20.04.2015;

- відповіді НБУ від 14.05.2015;

- поданні Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 02.09.2015;

- листі НБУ від 10.09.2015.

Дії ОСОБА_1 суддя кваліфікує за ч. 6 ст.212-3 КУпАП, як інше порушення Закону України «Про звернення громадян».

Разом з цим, пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно фактичних обставин справи, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, події, які стали підставою для складання протоколу, мали місце 20.04.2015.

Таким чином, на день розгляду справи в суді, сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв'язку з чим провадження по справі слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 212-3, 247, 276-280, 283-287 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.6 ст. 212-3 КУпАП - закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя С. В. Шапутько