Номер провадження: 33/785/826/15
Номер справи місцевого суду: 496/4828/15-п
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Балан В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д., за участі ОСОБА_2, розглянувши її апеляційну скаргу на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2015 року,

встановив:

Зазначеною постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 визнано винуватою і притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. за те, що вона 25.09.2015 року, о 15 год. 30 хв. була виявлена та затримана прикордонним нарядом в районі прикордонного знаку №0558 за спробу незаконного перетину державного кордону України на р. Дністер. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги Закону України «Про Державний кордон України».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що про час та дату розгляду справи суд її належним чином не повідомив, внаслідок чого вона була позбавлена можливості скористатись своїми правами на захист, на подачу доказів та інше.

Суддя не зясував фактичні обставини справи та не зазначив, яку саме норму Закону України «Про Державний кордон України» вона порушила, адже вона знаходилась на річці Дністер на відпочинку і не мала ані наміру, ані умислу на перетин кордону, що свідчить про відсутність у її діях субєктивної сторони правопорушення.

Окрім того, суддя не мотивував постанову ані стосовно доказів її винуватості, ані в частині обґрунтування адміністративного стягнення, яке з огляду на її матеріальний стан, виглядає непомірним.

Посилаючись на це, вона просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за малозначністю правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 підтримала свою апеляційну скаргу та пояснила, що 24.09.2015 року вона з чоловіком, неповнолітнім сином та друзями ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїхали на відпочинок на річку Дністер. Вони розташувались у палатках на березі, оскільки відпочинок був запланований на три дні.

25.09.2015 року, по обіді, вони з чоловіком катались на надувному човні по Дністру, не маючи наміру приставати до протилежного берега, чи перетинати Державний кордон України. До того ж, на річці не було жодних знаків, з яких можна було б зрозуміти де саме знаходиться уявна лінія кордону. У цей час прикордонники проводили затримання рибалок. Коли вони пристали до берега, прикордонники звинуватили їх у спробі перетину кордону і склали протокол. Вона і тоді, і у теперішній час не погоджується з такими обвинуваченнями, оскільки спроб перетину Державного кордону, з їх боку, не було, тому вона не вважає себе винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналогічні пояснення дав суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності та свідків, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частиною другою статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 порушений, але він був поновлений постановою судді Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз змісту мотивувальної частини постанови судді суду першої інстанції показує, що всупереч вимог зазначеної норми закону, суддя не зясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Переписавши у постанові зміст протоколу про адміністративне правопорушення, суддя зазначив у постанові, що вина ОСОБА_2 доведена протоколом про адміністративне правопорушення та її поясненнями.

Згідно з приписами ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Перевіркою матеріалів справи, в контексті ст. 251 КУпАП, встановлено, що як доказ у справі можливо сприймати: протокол про адміністративне правопорушення серії РдРУ №027873 від 25.09.2015 року; пояснення ОСОБА_2, яке складається з пяти рядків та рапорт дільничного інспектора прикордонної служби, на який суддя навіть не посилався.

Інших документів, які б могли мати статус доказу, у справі немає.

Аналізуючи, як доказ, протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 2), вважаю, сам по собі він не доводить вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки у ньому не зазначені свідки події, хоча вони у наявності були.

У своєму поясненні (а.с. 3), ОСОБА_2 заперечує обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а з його змісту не випливає, що вона визнає себе винуватою у перетині Державного кордону України, а зміст рапорту дільничного інспектора прикордонної служби, на який суддя суду першої інстанції не посилався, як на доказ, обєктивно нічим не підтверджується, оскільки у справі відсутній відеозапис чи фотознімки.

Відповідно до диспозиції ст. 204-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, а також за ті самі, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Зазначена норма закону, передбачає наявність умислу, оскільки особа, яка його вчиняє, має, відповідно до приписів ст. 10 КУпАП усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки і бажати їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У даному випадку, під час апеляційного розгляду справи, було встановлено, що ОСОБА_2 з чоловіком, неповнолітньою дитиною-інвалідом та друзями відпочивали на березі річки Дністер, а, близько 15 год. 30 хв. також катались по річці на надувному човні і не мали умислу на порушення Державного кордону України.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення неможливо дійти висновку, за якими критеріями, заступник начальника відділу прикордонної служби «Яськи» ОСОБА_7 визнав за можливе кваліфікувати дії ОСОБА_2 за ст. 204-1 КУпАП, адже, пославшись на порушення Закону України «Про Державний кордон України», він не зазначив, яку саме норму цього закону порушила ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, про безпідставність притягнення її до адміністративної відповідальності, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються її особистими поясненнями, в тому числі у суді апеляційної інстанції, а також поясненнями ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а також відсутністю обєктивних доказів її винуватості.

За таких обставин вважаю, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з приписами ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн., - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_8