АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/662/2015 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Тарасюк К.Е.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, ОСОБА_4 21 березня 2015 року, приблизно о 02 год. 00 хв., керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Леніна в м. Києві у стані алкогольного сп'яніння, про що свідчив різкий запах алкоголю з порожнини рота, проте від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не оспорюючи доведеності вини у вчиненні правопорушення, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити постанову суду, застосувавши до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи. В порушення вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення судом не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та обставини, що пом'якшують відповідальність.

ОСОБА_4 просить суд врахувати те, що він щиро розкаявся; правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП скоїв вперше; має на утриманні неповнолітню дитину; працює підприємцем, має власне СТО і є єдиним, хто на своєму транспортному засобі доставляє необхідне обладнання та необхідні запчастини для ремонту транспортних засобів клієнтів, а також працює на іншій роботі водієм на ПАТ «Автобаза № 1». Позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до втрати ним іншої роботи, яка дає йому додатковий заробіток, необхідний для утримання його дитини та підтримки матеріального стану сім'ї, а також призведе до зменшення рівня продуктивності та оперативності в його основній роботі на СТО. Також зазначає, що він позитивно характеризується за місцем роботи.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями правопорушника, свідків та ніким не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_4 врахував фактичні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Призначене ОСОБА_4 стягнення не являється найсуворішим стягненням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає вимогам закону, тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що він працює на посаді водія, а позбавлення водійських прав призведе до втрати ним цієї роботи, яка дає йому додатковий заробіток, необхідний для утримання його неповнолітньої дитини та підтримки матеріального стану сім'ї, а також призведе до зменшення рівня продуктивності та оперативності в його основній роботі на СТО, не є переконливими та достатніми підставами для зміни рішення суду першої інстанції, так як в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що працює водієм неофіційно, а на СТО є інші працівники, які мають право керувати транспортними засобами.

Крім того, позбавлення права керувати транспортними засобами є тимчасовою мірою відповідальності за вчинення правопорушення, призначеною на певний строк, і не перешкоджає ОСОБА_4 користуватись автомобілем в установленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни постанови суду першої інстанції, оскільки вони були враховані судом при ухваленні постанови про накладення стягнення.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський