Справа № 302/666/15-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської області Вербицький В. В., за участю ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Цімботи В. І. від 06 липня 2015 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого заступником начальника відділу охорони ПЗФ НПП «Синевир»,

визнано винним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто в дохід держави судовий збір 36 (тридцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійок,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року встановлено, що 21 червня 2015 року близько 00 години 50 хвилини у с. Синевир ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Шкода-Октавія А-5», державний номер НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині накладеного на нього стягнення, накласти стягнення у вигляді штрафу. Вважає адміністративне стягнення таким, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, та є занадто суворим. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на порушення районним судом вимог ст. 33 КУпАП, вказує, що постанова в частині накладення на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік не мотивована, голослівна, необґрунтована, необєктивна. Звертає увагу на те, що в постанові неправильно вказано його анкетні дані, зокрема щодо наявності в нього місця роботи. Вважає, що суд: відступив від принципів повноти та обєктивності судового розгляду; порушив вимоги п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14; до складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і після цього, він ніколи грубо не порушував Правила дорожнього руху України; позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості виконувати свої службові обовязки за місцем роботи.

При розгляді справи ОСОБА_1 просить апеляційний суд врахувати такі обставини: стан його спяніння був незначний (0,28 проміле); адміністративне правопорушення вчинено вперше; опору працівникам ДАІ при складанні протоколу не чинив та поводився ввічливо, вину у вчиненому правопорушенні визнає та щиро розкаюється.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1, визнаючи себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення повністю, вказуючи на те, що раніше він не притягався до адміністративної відповідальності та посилаючись на необхідність мати право керування транспортними засобами для виконання службових обов'язків, підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стан алкогольного спяніння ОСОБА_1, під час керування ним транспортним засобом, підтверджується протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання наркотичної речовини та стану сп'яніння №189 від 21 червня 2015 року, в якому в графі «висновок огляду» вказано «алкогольне спяніння».

Суддя районного суду відповідно до вимог статті 280 КУпАП правильно встановив обставини справи, характер вчиненого правопорушення та юридично правильно кваліфікував дії ОСОБА_1

Проте суддя районного суду допустив неправильне застосування норм матеріального права, які тягнуть зміну постанови, оскільки вирішуючи питання про накладення стягнення, порушуючи вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, не встановив та не врахував особу порушника та обставини, що помякшують його відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає стягнення: накладення штрафу на водіїв від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб - накладення штрафу від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

Як вбачається з постанови в мотивувальній її частині суддя вказавши, що при призначенні адміністративного покарання бере до уваги особу винного та обставини правопорушення, не обґрунтував чому саме він накладає на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, яке є явно несправедливим за своїм видом внаслідок суворості.

Суддя районного суду не врахував те, що ОСОБА_1 повністю визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, фактичні обставини справи та правильність кваліфікації його дій не оспорює; раніше до адміністративної відповідальності не притягався; має постійне місце роботи

Суддею районного суду не зясовано, яким чином позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 вплине на виконання ним своїх службових обов'язків, оскільки суддя в своїй постанові помилково зазначив, що ОСОБА_1 тимчасово не працює.

За виробничою характеристикою та довідкою НПП «Синевир» ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно, обіймає посаду заступника начальника відділу державної охорони ПЗФ.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність мати право керування транспортними засобами для виконання ним своїх службових обов'язків, з врахуванням даних про його особу, виробничої характеристики із місця роботи, в якій вказано, що ОСОБА_1 добросовісно відноситься до виконання своїх службових обовязків, працьовитий, вимогливий, неодноразово заохочувався керівництвом, заслуговують на увагу.

Обставиною, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КУпАП помякшує відповідальність ОСОБА_1, є щире розкаяння винного.

Обставини, що відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1, не встановлені.

За таких обставин постанова підлягає зміні в частині накладеного стягнення з призначенням ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Керуючись п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 рокузмінити, скасувати в частині накладення на ОСОБА_1стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

В інший частині постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_2