Справа № 456/4598/15-п Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 33/783/575/15 Доповідач: Михайлишин Г. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Апеляційний суд Львівської області в складі: судді судової палати апеляційного суду в кримінальних справах ОСОБА_1 з участю правопорушника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2015р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2015р. ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_2, 01.10.2015р. о 21 год. 00 хв. в м. Городок по вул. Львівській, 274 б, керував транспортним засобом Камаз 55102, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2015р. та винести рішення, яким замінити вид стягнення на штраф у розмірі, встановленому законом.

В обґрунтування покликається на те, що суд у постанові не навів жодного доводу в обґрунтування прийнятого рішення щодо виду стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами, не навів підстав незастосування до нього більш мякого стягнення у виді штрафу. Зазначає, що судом не в повній мірі досліджено особу правопорушника. ОСОБА_2 вказує на те, що автомобіль на даний момент є його єдиним джерелом до існування, він має на утриманні неповнолітніх дітей, і позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості утримувати сімю. Також покликається на те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, вину визнав, та щиро кається у скоєному.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення, суддею у повній мірі не враховані вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи дані обставини належним чином не були зясовані судом.

Санкцією ч.1ст.130 КУпАП передбачені альтернативні стягнення у виді штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначаючи стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував обставин справи, особу ОСОБА_2, відсутність даних про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має дружину, неповнолітню дитину, крім того, в засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 представив довідки Лисовицької сільської ради, згідно яких він, маючи у власності автомобіль КАМАЗ, займається нерегулярними перевезеннями вантажів, використовує власний автомобіль для потреб громади с. Лисовичі. При цьому ОСОБА_2 пояснив, що автомобільні перевезення є його єдиним джерелом доходу і позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості утримувати сімю.

Крім того, хоча у постанові, при викладенні пояснень ОСОБА_2, суддя вказав, що правопорушник повністю визнав свою вину та щиро покаявся, проте, при обранні виду стягнення, не врахував дану обставину, як таку, що відповідно до ст. 34 КУпАП помякшує відповідальність.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачене альтернативне стягнення у виді штрафу, вважаю, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є надто суворим та не обумовлене достатніми підставами.

Враховуючи викладене, вважаю, що постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2015р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України з накладенням стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід змінити в частині виду стягнення, обравши таке у виді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2015р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, в частині накладення стягнення змінити, наклавши на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає три тисячі чотириста гривень.

В решті цю постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_3