АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
25.12.2015 року м. Київ
№ 33/796/1415/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_1, уродженця м.Києва, громадянина України, українця, працюючого юрисконсультом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 26.06.2015 року, о 18 год. 35 хв., керуючи автомобілем «Мерседес», д. н. з. НОМЕР_2, в м. Києві по вул. Електриків, 16, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, наслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Вольво», д. н. з. НОМЕР_3 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення провадження в справі відносно ОСОБА_2 - закрито.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на незаконність постанови судді в частині визнання його винуватим в порушенні ПДР України, просить змінити постанову суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин постанови посилання на визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. В решті постанову залишити без змін.

При цьому ОСОБА_2 зазначає про неправомірність судді розглядати справу в цілому, коли сплинув строк накладення адмінстягнення, оскільки вважає, що за сплином строку накладення адміністративного стягнення, суд не має права з'ясовувати обставини скоєння правопорушення та визнавати особу винуватою чи визнавати її невинуватою у скоєнні адміністративного правопорушення.

Також, оспорюючи висновки автотехнічної експертизи внаслідок її неповноти, апелянт посилається і на неналежне з'ясування судом обставин справи, що стало наслідком прийняття незаконної постанови. Пояснюючи, що він рухався на автомобілі «Мерседес» в лівій смузі руху зі швидкістю 50 км/год, а інший учасник ДТП на автомобілі «Вольво» - праворуч від нього, після перестроювання у смугу його руху почав різко гальмувати перед ним, вважає, що саме останній порушив ПДР та винуватим у ДТП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній обставин.

Представник іншого учасника ДТП, водія автомобіля «Вольво» ОСОБА_3 - адвокат Кільбурт Д.М., вважаючи постанову судді першої інстанції законною та обґрунтованою, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та представника другого учасника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 в порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху України за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, а відтак у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам подій, підтверджений доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у схемі ДТП, яка була складена та підписана відповідною посадовою особою та водіями - учасниками пригоди без будь-яких заперечень, у висновку експерта №18046/18047/15-52 від 30.10.2015 року та поясненнях водіїв-учасників.

При цьому доводи апелянта про неповноту висновку експерта, оскільки не було фактично встановлено місце зіткнення транспортних засобів, є неспроможними у зв'язку з тим, що висновок містить усі відповіді на поставлені перед експертом питання, у тому числі і відповідні посилання на визначення місця зіткнення транспортних засобів.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ДТП сталося внаслідок того, що під час руху інший учасник ДТП - ОСОБА_3 при зміні напрямку руху, перестроївшись у смугу руху, де рухався автомобіль апелянта, почав різко гальмувати, також є безпідставними, оскільки були повністю спростовані представленими у справі доказами.

До того ж, вирішення питання про можливе порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та його можливу винуватість у ДТП, як про це фактично ставиться питання в апеляції, належить до компетенції органів державної автомобільної інспекції, які за результатами перевірки обставин ДТП адміністративний протокол відносно ОСОБА_3 не складали та на розгляд до суду не направляли. А тому ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 При цьому, будь-які дані про те, що останній оскаржив дії працівників ДАІ в матеріалах справі відсутні та в суд апеляційної інстанції скаржником не надані.

Таким чином, суд першої інстанції, після ретельного дослідження всіх доказів по справі, аналізу наданих водіями учасникам ДТП пояснень про причини та обставини ДТП, проведення відповідної автотехнічної експертизи, обґрунтовано відкинув пояснення ОСОБА_2, поклавши в основу свого висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 пояснення водія ОСОБА_3, оскільки вони повністю узгоджуються та підтверджуються об'єктивними доказами, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у протоколі огляду місця пригоди та транспортних засобів, у тому числі і стосовно локалізації та характеру механічних пошкоджень транспортних засобів, схемі ДТП та висновками автотехнічної експертизи.

З огляду на наведене, суддя районного суду при розгляді справи відносно ОСОБА_2 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував всі обставини подій, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам, належним чином перевірив усі доводи, що були висунуті правопорушником, та прийшов до обґрунтованих висновків щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів та наявності в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильно закривши при цьому провадження по справі за сплином строків притягнення до адмінвідповідальності.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своє компетенції та встановив його винуватість з огляду на сплин термінів накладення адмінстягнення, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак прохання зміни судове рішення задоволенню не підлягають.

Інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді суддею районного суду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді до Апеляційного суду м. Києва не надано.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.І. Стрижко