АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/434/2015 Головуючий 1 інст.: Федюк О.О.
Категорія: ст. 130 КУпАП Доповідач: Коваль С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Коваль С.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року,

В с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та на нього, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як зазначено у постанові суду, ОСОБА_1 21 жовтня 2014 року о 20 год.00 хв., керував автомобілем «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по проспекту Возз»єднання, згідно висновку лікаря нарколога № 006198, з явними ознаками наркотичного сп»яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР.

Крім того, ОСОБА_1 21 жовтня 2014 року о 20 год.00 хв., керуючи автомобілем «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по проспекту Возз»єднання, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження автомобілів та заподіяння матеріальних збитків.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду в частині визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження у справі закрити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова винесена без дослідження всіх обставин по справі та її розгляд справи відбувався без його участі. Зазначає, що про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП йому не було відомо, а висновок результатів медичного огляду є помилковим, оскільки він не приймає та ніколи не приймав наркотичних засобів, оскільки він є донором і регулярно здає кров та плазму крові, що підтверджується довідкою про надання донорам пільг. Також на підтвердження того факту, що він не вживає наркотичні засоби вказує на наявність у нього малолітньої доньки, 02.05.2013 року та вагітної дружини, яка перебуває у декретній відпустці. Крім того зазначає, що при накладенні на нього адміністративного стягнення судом не було взято до уваги, що він позитивно характеризується за місцем проживання та керування автомобілем є єдиним засобом отримання прибутку для забезпечення його сім»ї.

При цьому, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а копію постанови отримав лише 04.03.2015 року.

Переглянувши справу в межах поданої апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вислухавши пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, вважаю що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як убачається з матеріалів адміністративної справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, за викладених у постанові обставин є правильним та відповідає представленим у справі доказам.

Допитаний в суді апеляційної інстанції учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 пояснив, що 21.10.2014 року приблизно о 20 год., він керуючи автомобілем д.н. НОМЕР_2 та рухаючись по пр-ту Воз»єднання в м. Києві, відчув удар в задню частину автомобіля. Вийшовши з автомобіля побачив, що зіткнення сталося з автомобілем Опель д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 Після того, як на місце ДТП прибули працівники ДАІ та почали з»ясовувати обставини пригоди, ОСОБА_1 не змігши пояснити де він проживає повернувся до свого автомобіля. Оскільки ОСОБА_1 тривалий час не повертався на місце пригоди, він підійшов до автомобіля Опель та побачив, що ОСОБА_1 та пасажир сплять в автомобілі. Також пояснив, що він не міг розбудити ОСОБА_1 і останній мав неадекватний вигляд.

Допитаний в апеляційній інстанції працівник ВДАІ Дніпровського району ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_3 пояснив, що 21.10.2014 року він був викликаний на ДТП. Після прибуття на місце пригоди встановлено, що ДТП сталося внаслідок не дотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.13.1 ПДР України. Під час з»ясування обставин пригоди та відібрання пояснень ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, не орієнтувався, не реагував на світло, а тому за наявності достатніх підстав вважати, що він перебуває у стані сп»яніння, було прийнято рішення про його направлення до медичного закладу на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»ягніння. Також пояснив, що за результатами медичного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп»яніння, а тому було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Про необхідність розгляду вчиненого адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 за місцем проживання направлялись повідомлення про запрошення до підрозділу Державтоінспекції МВС, проте він жодного разу не з»являвся (а.с. 6;7).

Як убачається з наявного в матеріалах справи висновку та акту № 006198 від 21.10.2014 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за результатами огляду лікаря та лабораторного тестування було встановлено, що ОСОБА_1 станом на 21.10.2014р. перебував у стані наркотичного сп»яніння. При проведенні лабораторного тестування у ОСОБА_1 виявлена позитивна реакція на амфетамін та каннабіс (а.с. 2; 46).

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що він працює лікарем-наркологом в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» та 21.10.2014 року проводив медичний огляд ОСОБА_1 На момент огляду у ОСОБА_1 були виявлені клінічні ознаки перебування особи у стані наркотичного сп»яніння, а саме: ознаки напруженості, неадекватності, вказівки виконував не точно та інш. Про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп»яніння було також підтверджено і результатами токсикологічного дослідження. За результатами проведеного аналізу сечі, яка відбиралася у присутності ОСОБА_1 у два флакони (робоча і контрольна, яка зберігається 90 днів та опломбовується у присутності останнього) було виявлено позитив тесту на амфетамін та маріхуану.

Крім цього свідок пояснив, що заперечення водія ОСОБА_1 щодо вживання наркотичних засобів та обґрунтування свого стану фізичним виснаженням, не заслуговують на увагу, оскільки про факт перебування останнього у стані наркотичного сп»яніння вказують встановлені під час огляду наявні у нього основні клінічні ознаки, які були також підтверджені і токсикологічним дослідження.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем з ознаками наркотичного сп»яніння, є безпідставними.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення є неспроможними. Тому підстав для скасування постанови судді, як про це ставиться питання у поданій скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та в межах санкцій ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи та підстави, за яких він просить скасувати постанову судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апелянта про порушення його права тим, що справу було розглянуто за його відсутності, то вони не є безумовними підставами для скасування прийнятого судом рішення, оскільки в матеріалах справи містяться дані про його повідомлення про місце та час розгляду справи, та відновленням своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 скористався під час розгляду справи в апеляційній інстанції. Разом з тим, переконливих доказів, які б за своїм змістом безумовно спростовували висновки судді в постанові про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, щодо його невинуватості у скоєному правопорушенні, у апеляційній скарзі наведено не було та відповідних додаткових доказів при розгляді справи в апеляційній інстанції, не було надано.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.М. Коваль