АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ігнатов Р.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2015, −

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови суду першої інстанції, 23.09.2015 ОСОБА_2 о 00 год. 20 хв. в м. Києві на вул. Полярній, 15, керуючи автомобілем марки «Mercedes», державний номер НОМЕР_1, розпочинаючи рух, не переконався, що це буде безпечно, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mazda», державний номер НОМЕР_2, потім здавав назад та здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ», державний номер НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 10.9,10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

23.09.2015 ОСОБА_2 о 00 год. 20 хв. в м. Києві на вул. Полярній, 15, керував автомобілем марки «Mercedes», державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. На вимогу працівників міліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2015 в частині накладення адміністративного стягнення змінити та обрати йому адміністративне стягнення в межах санкції, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафних санкцій.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, що міра адміністративного стягнення відносно нього судом вибрана надмірно сувора. Зокрема, апелянт посилається на те, що із тексту постанови суду не вбачається, що судом враховано вимоги ст.34 КУпАп, а саме характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, його майновий та моральний стан, та обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про особу порушника, його місце роботи, його характеристику, його сімейний стан тощо. Ці обставини в суді не досліджувались саме тому, що суд, в порушення вимог ст.268 КУпАП, розглянув справу за його відсутності.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що посилання в постанові про повідомлення його належним чином про судове засідання, теж не відповідає вимогам закону, оскільки як свідчить телефонограма, яка знаходиться в матеріалах справи, вона була направлена не йому, а дружині, яка своєчасно не повідомила його про день та час слухання справи. До того ж, в час слухання справи, як стверджує апелянт, він знаходився за межами Києва.

Стосовно призначеного судом першої інстанції покарання, ОСОБА_2 зазначає, що ч.1 ст.130 КпАП України, крім позбавлення права керування транспортними засобами, передбачає також і інший вид адміністративного стягнення − штрафні санкції. Позбавлення його права керування транспортним засобом, яке для нього є єдиним джерелом існування, суттєво відобразиться на матеріальному становищі його сім'ї (на утриманні апелянта перебуває дружина з неповнолітньою дитиною). Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що він щиро кається, фактичні обставини справи не оспорює, ця пригода з ДТП трапилась у нього вперше, ніяких матеріальних претензій з боку потерпілих по справі немає.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних вимог, вважаю, що подана апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, про судове засідання, призначене на 10:15 20.11.2015 в Оболонському районному суді міста Києва під головуванням судді Великохацької В.В., заздалегідь 03.11.2015 було повідомлено дружину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що підтверджується наявною телефонограмою (а.с. 12). Клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_2 не надходило , поважних причин неявки суду також не надав , тому доводи апелянта в частині порушення судом першої інстанції його прав при розгляді справи за його відсутності, визначених ст.268 КУпАП, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються у зв'язку з їх необгрунтованістю .

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_2 в частині накладення адміністративного стягнення за вчинені ним адміністративні правопорушення, то вони не знаходять свого підтвердження, зважаючи на слідуюче.

Так, відповідно до ст.36 КУпАП, яка регулює питання накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно до інкримінованих ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, вбачається, що санкція ст.124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року. В той же час, дії, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб − накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб. ОСОБА_2 вчинив два адміністративних правопорушення за які передбачено також позбавлення права керування транспортними засобами . Суд, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень , вірно застосував до нього ч.2 ст.36 КУпАП і обгрунтованно обрав вид стягнення і призначив його найближче до мінімальної межі, яке передбачається санкціями вищевказаних норм.

Також, обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про особу порушника його місце роботи, його характеристику, його сімейний стан тощо. Втім, згідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Тому доводи апелянта в цій частині теж не знаходять свого підтвердження.

Крім того, ч.2 ст.33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. За таких обставин, беручи до уваги виключення, які стосуються правопорушень в сфері безпеки руху, передбачені вказаною нормою, посилання ОСОБА_2 на обставини, які пом'якшують відповідальність, а також на той факт, що позбавлення його права керування транспортним засобом, яке для нього є єдиним джерелом існування, суттєво відобразиться на матеріальному становищі його сім'ї, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як такі, що відповідають нормам законодавства, яке визначає порядок здійснення судочинства щодо адміністративних проступків.

Таким чином, судове рішення суду першої інстанції є таким, яке винесене у відповідності до діючого законодавства, а відповідно, доводи викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2015 не знаходять свого підтвердження в апеляційному суді.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2015 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.11.2015, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік, − залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/796/1402/2015

Категорія: ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Великохацька В.В.