Справа № 344/3554/15-п
Провадження № 33/779/87/2015
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області Гандзюк В.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду від 17 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючий, громадянин України, -

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 36 грн. 54 коп. судового збору.

З постанови вбачається, що ОСОБА_2 15.02.2015 року о 13 год. 03 хв., на автодорозі М-04, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем НОМЕР_1, чим порушив п.2.9 Правил дорожнього руху України.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій визнав себе винним та не оспорив адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП. Однак, вважає призначене стягнення надто суворим. Зокрема, рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки впливає на добробут його сім'ї, так як здійснення вантажних перевезень є основним засобом для матеріального забезпечення сім'ї.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав свою апеляцію, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що при її розгляді, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2, є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Однак, на думку апеляційного суду, ОСОБА_2, 15.02.2015 року керуючи транспортним засобом "Фіат", д.н.з. НОМЕР_2, діяв в стані крайньої необхідності.

Згідно ст.17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода.

В судовому засіданні апеляційного суду, апелянт пояснив, що 15.02.2015 року він дійсно керував транспортним засобом, попередньо випивши незначну кількість алкоголю. Проте така ситуація склалась через вимушені обставини, оскільки поїздка в цей день не передбачалась, але через виниклі пізніше обставини він був змушений терміново виїхати в зону проведення АТО за бійцями загону УБЕЗ Івано-Франківської області.

В судове засідання апеляційного суду з'явився свідок ОСОБА_3, який працює інспектором МВ УМВС в Івано-Франківській області. Він повідомив, що працівники УМВС в Івано-Франківській області в силу службових обов'язків часто виїжджають в зону проведення АТО, однак при цьому не завжди наявна можливість забезпечити їх виїзд службовим транспортом через обмежену кількість такого. У зв'язку із цим, для доставки особового складу неодноразово використовувались послуги волонтерів, які власним коштом без будь якої оплати виконували доставку працівників міліції та вантажу в зону проведення АТО та у зворотному напрямку. ОСОБА_2 також надавав органам міліції відповідні транспортні послуги, як волонтер.

15.02.2015 року виникла термінова необхідність у виїзді в зону проведення АТО з метою доправлення в Івано-Франківську область бійців загону УБЕЗ, однак вільного службового транспорту в наявності не було. ОСОБА_2, після звернення до нього, погодився виїхати в зону проведення АТО та доставити працівників міліції.

Іншого транспорту та водія, який міг би 15.02.2015 року здійснити відповідний виїзд в зону проведення АТО в розпорядженні УМВС в Івано-Франківській області не було.

Таким чином, ОСОБА_2 пішов на зустріч органам міліції та виконав завдання для усунення небезпеки їх співробітникам.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному та громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 їхав у зону проведення АТО не у власних справах та інтересах, а в інтересах держави, при цьому не отримував за це жодної винагороди чи переваг.

Тому у відповідності до п.4 ч.1 ст.247 КУпАП справа підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ч.1 ст.247, ст.18, ст.293, ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Івано-Франківського міського суду від 17 квітня 2015 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП - закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя В.П. Гандзюк