Справа № 419/1969/15-п
Провадження № 33/782/109/15
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 грудня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1, за участю захисника ОСОБА_2 та особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є громадянином України,фізичною особою-підприємцем,мешкає у с. Петрівка Станично-Луганського району Луганської області,

подану на постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 05.11.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-3 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 листопада 2015 року ОСОБА_3 підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст.204-3 КпАП України у вигляді штрафу, у розмірі 170 грн на користь держави, із застосуванням конфіскації вилучених товарів, які переміщені із порушенням встановленого порядку.

Згідно змісту постанови, 23 жовтня 2015 року, о 13-20 годині, ОСОБА_3 був затриманий на КПВВ "Новоайдар" на автомобілі НОМЕР_1, на якому він переміщував продовольчі товари ( 10 шт стікерів кави "Нескафе", 20 стікерів кави "Якобз", 36 пачок вершкового масла "Сватове",20 пачок дріжджів "Криворізькі",40 шт макаронів "Рубіжне", 87 кг вівсяної крупи,700 кг цукру,10кг кормів для домашніх тварин,300 упаковок спецій,1мішок муки, 42 пачки чаю) для їх подальшої реалізації у м. Щастя Новоайдарського району Луганської області, не маючи при цьому відповідного офіційного дозволу на їх переміщення.

На постанову суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, де просить про скасування постанови судді як необґрунтованої та незаконної та про закриття провадження по справі за малозначністю вчиненого діяння.

Обгрунтовує свої доводи тим, що при складанні військовими протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 204-3 КпАП України не були присутні зазначені там свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, він особисто не складав долучені до протоколу пояснення, а лише поставив під текстом свій підпис, оскільки це було умовою для його подальшого вільного пересування. Насправді, йому не було відомо про існування нових правил переміщення продовольчих товарів уздовж лінії розмежування, і він здійснював, як ФОП, торгівлю на підставі документів, до яких раніше претензій ні у кого не виникало.

Зазначає, що підприємницька діяльність є основним джерелом існування, із прибутком орієнтовно 1000 грн за місяць, тому, вартість вилучених у нього товарів ( 13000 грн) завдасть дуже великих збитків, які він не зможе відновити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник ГУ ДФС у Луганській області ОСОБА_6 пояснив, що він особисто складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, у присутності понятих та самого ОСОБА_3 Зазначає, що текст протоколу та акту прийома-передачі ТМЦ він частково складав після того, як їх сфотографував ОСОБА_3

Вивчивши витребувані із Новоайдарського районного суду Луганської області матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_3, зміст його апеляційної скарги, прийнявши до уваги пояснення самого правопорушника та дослідивши у судовому засіданні додаткові матеріали, вважаю, що апеляційна скарга правопорушника підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а, також, виявлення причин і умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень та запобігання їм.

Ст. 280 КпАП України регламентує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення потрібно бути зясоване: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

Як вбачається із змісту постанови, суд належним чином не виконав вимоги закону та дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-3 КпАП України.

Відповідно до статей 1, 3, 8, 9 Конституції, норми якої є нормами прямої дії, Україна є правовою державою, у якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції Українигарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Оскільки санкція ч.1 ст.204-3 КУпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обовязкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні вказаної норми.

У вищезазначеній справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що його підстава, тобто, власне порядок проведення демонстрацій, не була з належною чіткістю встановлена національним законодавством... За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції».

Застосовуючи вказані стандарти ЄСПЛ до цієї справи про адміністративне правопорушення, суд відзначає, що як і ст.185-1 КУпАП України, ст.204-3 КУпАП України так само має бланкетний характер і встановлює відповідальність за «порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції».

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.204-3 КУпАП України можливе лише за наявності нормативно-правового акту, який встановлюватиме порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

Кодекс України про адміністративні правопорушення було доповнено статтею 204-3 згідно із Законом України від 17 липня 2015 року № 649-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції».

Проте, цим Законом одночасно було доповнено новою нормою також Закон України «Про боротьбу з тероризмом», а саме статтею 14-1 «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», яка передбачає:

«Переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України.

Особи, винні у порушенні порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, несуть відповідальність згідно із законом».

Крім того, згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII Кабінет Міністрів України був зобовязаний протягом 14 днів після опублікування цього Закону: затвердити порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Таким чином, аналіз положень Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII дає підстави дійти однозначного висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.204-3 КУпАП України можливе лише у випадку порушення особою порядку переміщення товарів до району або з району проведення АТО, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України.

Беручи до уваги те, що на момент вчинення дій, указаних у протоколі про адміністративне правопорушення, Кабінет Міністрів України не виконав вимоги п.2 Прикінцевих положень Закону України від 17 липня 2015 року № 649-VIII і не затвердив порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст.204-3 КУпАП України становитиме порушення ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Регламентація порядку переміщення товарів до району або з району проведення АТО наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 р. № 415 ог, на який послався у своїй постанові місцевий суд, є недостатньою, оскільки, по-перше, Закон України від 17 липня 2015 року № 649-VIII прямо визначив, що такий порядок повинен бути врегульований Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України, а по-друге, вказаний наказ не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України та не було оприлюднено в офіційних друкованих виданнях, а тому він не може бути підставою для притягнення осіб до відповідальності.

Відповідно до ст. 284 КУпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, суд окремо звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП України протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутня розписка особи, яка притягається до відповідальності, про отримання другого екземпляру протоколу, що само по собі є істотним порушенням порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції , при огляді додатково наданих захисником даних, встановлено, що посадові особи, які складали протокол про адміністративне правопорушення, вилучаючи у ОСОБА_3 належний йому товар, надали на підпис цій особі не заповнений бланк акту прийома-передачі на відповідальне зберігання ТМЦ, внаслідок чого існують суттєві розбіжності у кількості та переліку товару, зазначеного згодом у цьому акті, та наданими ОСОБА_3 накладними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 247 п.1, ст.284 ч.1 п.3, ст. 294 КУпАП України,суддя

постановила:

Постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 листопада 2015 року щодо ОСОБА_3, притягнутого до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-3 КпАП України, скасувати.

Постановити нову, якою закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, у звязку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-3 КпАП України.

Вилучений у ОСОБА_3 та переданий йому на підставі акту прийому-передачі від 23.10.2015 року на відповідальне зберігання товар у зазначеній кількості та асортименті повернути ОСОБА_3

Постанова є остаточною і такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.Рябчун