Справа № 152/691/15-п
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л., за участі ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2, розглянувши матеріали, які надійшли від ВДАІ Шаргородського району Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, не одруженого,

- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

у с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 26 квітня 2015 року близько 5 години 45 хвилин у м. Шаргород по вул. Леніна керував автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер А НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, чим порушив пункт 2.9. Правил дорожнього руху України. Освідування на стан спяніння проводилося у Шаргородській ЦРЛ.

У суді ОСОБА_1 винним себе не визнав і пояснив, що 26 квітня 2015 року біля 21 години, він зайшов до кафе «Діва» у м. Шаргород, де зустрів своїх знайомих ОСОБА_3, Коваля та ОСОБА_4 Побувши деякий час у цьому кафе, біля 23 години ОСОБА_1 запропонував своїм знайомим поїхати у кафе «Малібу», для святкування його майбутнього дня народження, що вони і зробили. У кафе «Малібу» вони дістались на автомобілі ОСОБА_3, проте оскільки останній був нетверезий, то автомобілем керував ОСОБА_1, адже на той час, він ще не вживав алкогольні напої. Біля 5-ї години ранку ОСОБА_1, ОСОБА_3, Коваль та ОСОБА_4 вийшли з кафе «Малібу» та, сівши у автомобіль ОСОБА_3, який знаходився на стоянці біля кафе, слухали музику. У цей час, до них підїхав службовий автомобіль ДАІ і вийшовши з автомобіля, працівник ДАІ ОСОБА_5, підійшовши до ОСОБА_1, який сидів на водійському сидінні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 начебто керував автомобілем у нетверезому стані, вимагав сісти у службовий автомобіль ДАІ. ОСОБА_1 заперечив керування автомобілем, відмовився сідати у автомобіль ДАІ, у звязку із чим працівники ДАІ, застосовуючи силу, надівши йому на руки наручники, пересадили його до службового автомобіля, при цьому, один із працівників ДАІ, у відповідь на опір ОСОБА_1 погрожував зламати йому ноги та приснув йому в очі газовим балончиком. Після цього, не дивлячись на заперечення ОСОБА_1, працівники ДАІ привезли його до Шаргородської ЦРЛ для проходження медичного огляду. У приймальному відділенні лікарні, ОСОБА_1, все ще перебуваючи у наручниках, відмовився давати будь-які пояснення, а також називати свої анкетні дані, оскільки був проти проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння, адже автомобілем він не керував. Ніяких документів у лікарні він не підписував.

Допитані як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, зокрема, за давання завідомо не правдивих показань, повністю підтвердили пояснення ОСОБА_1, зазначивши, зокрема, що у той момент, коли на територію кафе «Малібу» приїхали працівники ДАІ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Коваль та ОСОБА_1 знаходилися у салоні автомобіля ОСОБА_3 та слухали музику. ОСОБА_6 їх автомобіля не здійснювався, оскільки усі вони були нетверезі. Свідки також пояснили, що ОСОБА_1 дійсно заперечив факт керування автомобілем у нетверезому стані та відмовлявся сідати у службовий автомобіль ДАІ та їхати в лікарню. Натомість працівники ДАІ, застосовуючи силу, погрожуючи ОСОБА_1 фізичною розправою та надівши йому на руки наручники, пересадили ОСОБА_1 до службового автомобіля та повезли його в лікарню. Разом з ними в лікарню поїхав ОСОБА_4, оскільки переживав за ОСОБА_1 Окрім того, ОСОБА_4 пояснив, що весь час в лікарні ОСОБА_1 був у наручниках та відмовлявся під проходження медичного огляду. ОСОБА_3, окрім іншого, зазначив, що пояснення, долучене працівниками ДАІ, він не писав та підписав його не читаючи, оскільки на той момент він був нетверезий, втомлений та схвильований, через події, що відбулися, а тому інформація, зафіксована у поясненнях щодо керування ОСОБА_1 автомобілем, не відповідає дійсності.

ОСОБА_6, зазначений у протоколі як свідок правопорушення, будучи попереджений про кримінальну відповідальність, зокрема, за давання завідомо не правдивих показань, пояснив у суді, що він не був свідком того, як ОСОБА_1 26 квітня 2015 року керував автомобілем у нетверезому стані. Водночас, 26 квітня 2015 року він був черговим водієм швидкої допомоги та був присутнім, коли ОСОБА_1 уночі привезли у Шаргородську ЦРЛ та був присутній при спілкуванні чергового лікаря із ОСОБА_1, на руках у якого були наручники.

Лікар Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_7, будучи попереджений про кримінальну відповідальність, зокрема, за давання завідомо не правдивих показань, пояснив, що 26 квітня 2015 року він був на чергуванні, біля 5-ї години ранку його викликали, для проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння особи, за направленням ДАІ. У приймальному відділенні лікарні, свідок побачив особу, на руках у якої були наручники та яка поводила себе агресивно. При цьому, особа, доставлена до лікарні, відмовлялася називати свої анкетні дані та заперечувала проти вимірювання тиску, пульсу та проти проведення будь-яких маніпуляцій для проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння. Про все це свідок зазначив у акті медичного огляду та, відчуваючи від ОСОБА_1 запах алкоголю, прийшов до висновку, що останній перебуває у стані алкогольного спяніння, про що видав відповідний висновок. Також свідок пояснив, що увесь час проведення медичного огляду, на руках у ОСОБА_1 були наручники, які зняли лише, коли до лікарні приїхала його мати. Окрім того, за словами свідка, під час спілкування зі свідком, ОСОБА_1 не заперечував вживання алкоголю, проте заперечував керування у такому стані транспортним засобом.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює старшим інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування Шаргородського району. 26 квітня 2015 року близько 5-ї години ранку, він здійснював патрулювання на службовому автомобілі у м. Шаргород. До нього зателефонував знайомий водій автобуса, який повідомив, що по вул. Леніна у м. Шаргород зі значною швидкістю рухався автомобіль ВАЗ, ознаки руху якого вказували на те, що ним керує особа у стані алкогольного спяніння. З метою перевірки цієї інформації ОСОБА_5 зупинив автомобіль біля райвідділу міліції та, побачивши указаний вище автомобіль ВАЗ, жезлом дав сигнал водію про зупинку, однак його вимога була проігнорована, а автомобіль продовжив рух. Тоді ОСОБА_5, сівши у службове авто, почав переслідування автомобіля. Наздогнавши переслідуваний автомобіль на стоянці біля кафе «Малібу», ОСОБА_5 викликав своїх колег, повідомивши, що сталося. Після цього, ОСОБА_5 побачив, що з переслідуваного ним автомобіля вийшло троє молодих людей, а водій, як йому стало відомо потім - ОСОБА_1, не виходячи з машини, пересів на переднє пасажирське сидіння. Підійшовши до ОСОБА_1, ОСОБА_5 побачив, що він був у нетверезому стані, у звязку із чим запропонував ОСОБА_1 пересісти у службовий автомобіль, з метою поїздки до лікарні для проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння. Проте, ОСОБА_1 не погоджувався пересідати, вів себе агресивно, виражався нецензурними словами на адресу ОСОБА_5 Коли до кафе «Малібу» приїхали колеги ОСОБА_5, то вони із застосуванням сили, надягнувши на ОСОБА_8 наручники, посадили його на заднє сидіння службового авто. Але ОСОБА_1, заперечуючи проти їх дій, лігши на сидіння, почав ногами вибивати двері автомобіля, що змусило ОСОБА_5 застосувати до нього спец засіб - сльозогінний газ. Приїхавши у лікарню, на підставі направлення, виписаного ОСОБА_5, черговий лікар провів огляд ОСОБА_1, за наслідками якого видав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння. На підставі лікарського висновку, ОСОБА_5 склав протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, показання свідків та дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити, з огляду на таке.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі, шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 5.4. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 № 77, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.04.2009 за № 374/16390 встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я посадова особа Державтоінспекції МВС в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що проходження водієм відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції має відбуватися виключно у встановленому для цього порядку та в обовязковому випадку за згодою водія, який оглядатиметься. Відмова ж водія, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння є порушенням пункту 2.5. Правил дорожнього руху України та підставою для складання щодо цього водія протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, у цій справі встановлено, що ОСОБА_1, заперечуючи факт керування автомобілем, не погоджувався проходити огляд на стан спяніння, про це, зокрема свідчить його поведінка, яка полягає у відмові пересідати в автомобіль працівників ДАІ, фізичний опір тощо. Про незгоду з проведенням огляду на стан спяніння та про його здійснення поза волею ОСОБА_1 свідчить той факт, що, починаючи зі стоянки біля кафе «Малібу» і, закінчуючи часом складання та підписанням лікарем висновку щодо результатів медичного огляду, ОСОБА_1 увесь час перебував у наручниках, а зняті вони були, лише коли у лікарню приїхала його мати. Про фактично примусовий медичний огляд свідчить те, що, як пояснив лікар, ОСОБА_1 відмовлявся від вимірювання його тиску та пульсу, окрім того, він відмовився ознайомитися зі змістом висновку та підписати його.

Отже, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння, проведений 26 квітня 2015 року у Шаргородській ЦРЛ, був незаконним, оскільки був здійснений без згоди ОСОБА_1, а отже не може вважатися обґрунтованим і висновок лікаря, складений за результатами цього огляду.

Інших доказів перебування ОСОБА_1 у стані спяніння суду не надано, як і не надано доказів взагалі керування ОСОБА_1 транспортним засобом 26 квітня 2015 року о 5-й годині ранку.

Письмове пояснення ОСОБА_3 не може братись до уваги при розгляді цієї справи, адже, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, допитаний як свідок ОСОБА_3 дав показання, які повністю спростовують його письмові пояснення. А щодо письмових пояснень, ОСОБА_3 зазначив, що пояснення він не писав, підписавши їх, не читаючи, оскільки на той момент був нетверезий, втомлений та схвильований, через події, що відбулися, а тому інформація, зафіксована у поясненнях щодо керування ОСОБА_1 автомобілем, не відповідає дійсності.

У даному випадку, якщо працівники ДАІ вважали, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, при цьому відмовлявся пройти огляд на стан спяніння, вони зобовязані були скласти щодо нього протокол за відмову пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, проте цього зроблено не було.

Відповідно до пунктів 2, 4 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін і свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, усе вище викладене, є підставою для висновку про відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 26 квітня 2015 року керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності, зокрема події адміністративного правопорушення.

Ураховуючи вище викладене, вважаю, що провадження у справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП належить закрити.

Керуючись статтями 7, 9, ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, статтями 251, 252, 256, 272, 280, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя І.Л.Строгий