АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1442/2015 Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Губко А.О.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1,

представника ОСОБА_5 - адвоката Науменка О.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як зазначено у постанові, 12 вересня 2015 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2, рухався по вул. Протасів Яр, 3 в м. Києві, та не зупинивши транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та здійснив зіткнення з автомобілем марки «HyundaiAccent», д.н.з. НОМЕР_3, чим порушив п.16.3 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів.

І того ж дня, 12 вересня 2015 року о 20 год. 20 хв., ОСОБА_4 відповідно до п.2.1 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом №400/666 МВС України та МОЗ України від 09 вересня 2009 року, у присутності свідків пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810» ARCD-0476, тест №694, відповідно до якого у крові ОСОБА_4 виявлено 2,50 проміле алкоголю, що свідчить про порушення ним п. 2.9 (а) ПДР України.

Таким чином, ОСОБА_4 умисними діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення, замінивши його на менш суворе, а саме на громадські роботи або штраф у розмірі, встановленому на розсуд суду.

Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки доказам та обставинам, які мають значення по справі і підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою не обґрунтоване суворе застосування стягнення, як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду занадто суворою.

Суд першої інстанції абсолютно формально та однобічно дійшов висновків про врахування характеру вчиненого правопорушення, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступеню її вини, обставин, що обтяжують і пом'якшують відповідальність, оскільки жодних із зазначених судом положень не було перевірено, встановлено та доведено, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, які повинні впливати в дійсності на накладання стягнення, та застосування того чи іншого виду стягнення, передбаченого ст. 124 , ч. 1 ст.130 КУпАП, які передбачають як позбавлення права керування транспортними засобами, так і штраф.

ОСОБА_4 зазначає, що суд невірно оцінив пом'якшуючі обставини, оскільки в постанові зазначено про те, що він не працює, хоча він є водієм таксі «Гранд» і фактично являється єдиним годувальником своєї родини. На утриманні має сина 11 років та маму 75-ти років, яка має не стабільний стан здоров'я, потребує вчасної консультації лікарів та лікування. Єдиною роботою, якою він отримує заробіток для своєї сім'ї, є робота, пов'язана безпосередньо з керуванням та обслуговуванням транспортного засобу.

ОСОБА_4 також зазначає, що вину в скоєному правопорушенні він визнав в повному обсязі, потерпіле авто має страховку КАСКО, він згоден погасити збитки потерпілій стороні. У зв'язку з позбавленням його керування транспортним засобом на 1(один) рік він втрачає роботу та, як наслідок, має скрутне фінансове становище, не лише своє, а й членів його родини, оскільки він не має відповідної кваліфікації чи професії, щоб займатися іншою роботою. Також судом не було враховано, що він щиросердно визнав свою провину, раніше до адміністративної відповідальності за скоєння небезпечних та особливо небезпечних правопорушень не притягався, тяжких наслідків від скоєння правопорушень не настало.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника ОСОБА_5 - адвоката Науменка О.Г., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями учасників ДТП, свідків та ніким не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

У відповідності з вимогами ст. ст. 33, 34 КУпАП суд при накладенні стягнення на ОСОБА_4 врахував фактичні обставини справи, характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, зокрема високий ступінь алкогольного сп'яніння, характер механічних пошкоджень транспортних засобів та розмір заподіяної шкоди, і наклав стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Призначене ОСОБА_4 стягнення не являється найсуворішим стягненням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає вимогам закону, тяжкості вчинених правопорушень та особі правопорушника.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що він працює на посаді водія таксі «Гранд», і фактично являється єдиним годувальником своєї родини, на утриманні має сина 11 років та мати 75 років, яка має не стабільний стан здоров'я, потребує вчасної консультації лікарів та лікування, а позбавлення водійських прав призведе до втрати ним цієї роботи та, як наслідок, до скрутного фінансового становища, оскільки він не має відповідної кваліфікації чи професії, щоб займатися іншою роботою, не підтверджені належними доказами та не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

Крім того, позбавлення права керування транспортними засобами є тимчасовою мірою відповідальності за вчинення правопорушення, призначеною на певний строк, і не перешкоджає ОСОБА_4 користуватись автомобілем в установленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про ненастання тяжких наслідків від скоєння правопорушень спростовуються поясненнями представника ОСОБА_5 - адвоката Науменка О.Г. про завдану ОСОБА_5 шкоду, зокрема неможливість користуватися автомобілем, внаслідок ДТП.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни постанови суду першої інстанції, оскільки вони були враховані судом при ухваленні постанови про накладення стягнення.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст.130, ст.124 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва О.А. Маліновський