Справа № 304/797/15-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 року м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської області Вербицький В. В., за участю прокурора Форгачі І. М., захисника ОСОБА_1 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнова В. О. від 26 червня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого майстром лісу філії «Перечинське ЛАГ» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств»,

визнано винним за ч. 1 ст. 172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом в розмірі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) гривень 16 (шістнадцять) копійок, стягнуто в дохід держави судовий збір 36 (тридцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійок,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2015 року встановлено, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді майстра лісу філії «Перечинське ЛАГ» державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», будучи посадовою особою державного органу, уповноваженою на виконання функцій держави та субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, передбаченим ст. 4 ч. 1 п. 1 п. п. «ж» Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», в період з 08 січня по 31 грудня 2014 року порушив спеціальне обмеження щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю, а саме відповідно до наказу філії «Перечинське ЛАГ» № 5 «Про прийняття на роботу за сумісництвом» від 08 січня 2014 року був прийнятий на роботу за сумісництвом обрубувачем сучків, за що отримав заробітну плату в розмірі 2220,16 грн., чим порушив п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, визнаючи свою вину повністю, проситьпостанову районного суду скасувати, як незаконну, закрити провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що про факт вчинення ним правопорушення працівникам Управління СБУ в Закарпатській області стало відомо 30.01.2015 року у звязку із отримання листа №6 від філії, в якій він працює, а отже, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 38 КУпАП 30.04.2015 року закінчився строк притягнення його до відповідальності.

Під час апеляційного перегляду постанови судді районного суду від 26 червня 2015 року були заслухані:

- ОСОБА_2, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити І пояснив, що заробітну плату він отримував дровами, а не грошима, оскільки в підприємства немає коштів;

- захисник ОСОБА_1, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2, просив їх задовольнити;

- прокурор Форгачі І. М., який, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови судді районного суду, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення;

- головний бухгалтер філії «Перечинське ЛАГ» ОСОБА_3, яка була опитана як свідок та пояснила, що ОСОБА_2 в період з 08 січня по 31 грудня 2014 року на основній роботі майстра лісу працював неповний робочий день і відповідно до цього отримував неповний оклад. Оплата його праці за основною роботою та за роботою на посаді обрубувача сучків за вказаний період не перевищувала його повного окладу, який за основним місцем роботи становив 1242 гривні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, захисника ОСОБА_4, прокурора Форгачі І. М., свідка ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, в редакції яка діяла до 26.04.2015 року, передбачалась за порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття підприємницькою чи іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту).

Тобто, адміністративна відповідальність за вказане діяння була передбачена за порушення особами, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 7 квітня 2011 року № 3206-VI (далі Закон № 3206-VI) встановлених статтею 7 цього Закону обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону № 3206-VI особам, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, забороняється займатись іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту), якщо інше не непередбачено Конституцією або законами України.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП суддя районного суду виходив з того, що ОСОБА_2, будучи майстром лісу філії «Перечинське лісове агропромислове господарство» Державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто посадовою особою наділеною організаційно-розпорядчими обовязками, а отже субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, передбаченим п.п. «ж» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 3206-VI.

Суддею районного суду встановлено, що ОСОБА_2 з 24 вересня 2012 року працює майстром лісу філії «Перечинське лісове агропромислове господарство» Державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», що стверджується наказом № 31 «Про переведення» від 24 вересня 2012 року (а. с. 14).

Разом з цим ОСОБА_2 згідно наказу філії «Перечинське ЛАГ» № 5 «Про прийняття на роботу за сумісництвом» від 08 січня 2014 року був прийнятий на роботу за сумісництвом обрубувачем сучків, за що отримав заробітну плату за 2014 рік в розмірі 2220,16 грн. (а. с. 18-43).

На підставі цих обставин справи суддя районного висновку дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 порушив обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, передбачене ст. 7 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на доказах, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення і яким суддя районного суду не дав правильної оцінки, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дійсно, ОСОБА_2 з 24 вересня 2012 року переведений на посаду майстра лісу філії «Перечинське лісове агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» на підставі наказу «Про переведення» №31 від 24 вересня 2012 року.

Але, в період з 08 січня по 31 грудня 2014 року за основною посадою майстра лісу ОСОБА_2 працював лише 4 години на добу, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу за січень грудень 2014 року (а. с. 31-43).

Як вбачається з довідки філії «Перечинське ЛАГ» від 25 березня 2015 року №38 за цей період ОСОБА_2 за посадою майстра лісу було відповідно нараховано/виплачено гривень за: січень 267,73/258,09; лютий 621/589,65; березень 621/591,76; квітень 621/598,64; травень 621/598,64; червень 621/593,26; липень 737,93/691,87; серпень 683,12/637,53; вересень 692,87/655,70; жовтень 692,86/645,05; листопад 728,78/673,74; грудень 725,53/667,53.

Отже за основною роботою на посаді майстра лісу ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата, що не перевищувала суму 1218 гривен, яка становить розмір прожиткового мінімуму, встановленого на кожний місяць 2014 року на одну працездатну особу відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №719-VII (в редакції Закону № 1165-VII від 27.03.2014).

Займаючи посаду майстра лісу, 08 січня 2014 року ОСОБА_2 подав заяву директору філії «Перечинське ЛАГ» про прийняття його на роботу за сумісництвом обрубувачем гілок та на підставі наказу директора філії №5 від 08 січня 2014 року, був прийнятий на роботу за сумісництвом обрубувачем сучків.

В період з 01 січня по 31 грудня 2014 року за посадою обрубувача сучків ОСОБА_2 було відповідно нараховано/виплачено гривень за: січень 290,05/279,61; лютий 307,95/262,88; березень 296/250,98; червень 48/46,27; липень 259,6/216,85; серпень 169,8/141,84; вересень 691,6/552,43; жовтень 288,66/235,83; листопад 191,40/159,87; грудень 80/73,60.

Як вбачається, за роботою по сумісництву ОСОБА_2 також нараховувалась заробітна плата, що не перевищувала розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 2014 рік.

На вимогу судді апеляційного суду філія «Перечинське лісове агропромислове господарство» повідомила, що розмір посадового окладу за основним місцем роботи ОСОБА_2 на посаді майстра лісу складає 1242 гривні згідно штатного розкладу.

Відповідно до письмових пояснень, які надала апеляційному суду головний бухгалтер філії «Перечинське ЛАГ» ОСОБА_3 оплата праці ОСОБА_2 в період з 01 січня по 31 грудня 2014 року по основній та роботі обрубувача сучків, за виключенням вересня 2014 року, не перевищує повного окладу за основним місцем роботи.

Лише в вересні 2014 року оплата праці ОСОБА_2 склала 1384,47 гривен (692,87+691,60), що перевищує його повний оклад за основним місцем роботи.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 12 постанови від 25 травня 1998 року № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, повязані з корупцією» розяснив, що під виконанням роботи на умовах сумісництва слід розуміти виконання працівником крім основної ще й іншої оплачуваної роботи незалежно від укладення трудового договору. Не визнається сумісництвом наукова, викладацька, творча діяльність. При зясуванні питання, чи є виконувана робота сумісництвом, судам потрібно керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 1993 р. № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій (затверджене наказом Мінпраці, Мін'юсту і Мінфіну від 28 червня 1993 р. № 43) та доданим до цього Положення Переліком робіт, які не є сумісництвом.

Так відповідно до пункту 11 Переліку робіт, які не є сумісництвом усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати таку роботу, яка відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом: «інша робота, яка виконується в тому разі, коли на основній роботі працівник працює неповний робочий день і відповідно до цього отримує неповний оклад (ставку), якщо оплата його праці по основній та іншій роботі не перевищує повного окладу (ставки) за основним місцем роботи».

Враховуючи наведене вважаю, що суддя районного суду безпідставно встановив в діях ОСОБА_2 порушення обмежень щодо сумісництва з роботою, яка відповідно до Переліку не є сумісництвом, а отже в діях ОСОБА_2, за виключенням вересня 2014 року, відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Що стосується події адміністративного правопорушення за вересень 2014 року, то в діях ОСОБА_2 формально вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, оскільки оплата його праці по основній та іншій роботі перевищує повний оклад за його основним місцем роботи, але лише на 142,47 гривні, а тому вважаю, що за встановлених під час апеляційного перегляду обставин, викладених у цій постанові, вчинене адміністративне правопорушення є малозначним.

Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З врахуванням наведених вимог закону вважаю можливим звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, за вчинення у вересні 2014 року адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Оскільки постанова судді скасовується з інших підстав, ніж ті, на які посилається апелянт, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 22, п. 3 ч. 8 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом в розмірі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) гривень 16 (шістнадцять) копійок, стягнуто в дохід держави судовий збір 36 (тридцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійок скасувати та прийняти нову постанову.

На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_2 звільнити від адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_5