Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1643/15-п
Провадження по справі № 3/514/524/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року смт Тарутине

Суддя Тарутинського районного суду Тончева Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Державної прикордонної служби України Південного регіонального управління Білгород-Дністровського прикордонного загону про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, працюючого заступником начальника відділу прикордонної служби «Олександрівка» Білгород-Дністровського прикордонного загону, не судимого, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ст.172-18 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

30 жовтня 2015 року о 00 годин 29 хвилин лейтенант ОСОБА_1 виконуючи обов'язки прикордонного наряду «Перевірка документів» у пункті пропуску «Лісне» впс «Олександрівка» порушив правила несення прикордонної служби, а саме здійснив пропуск на виїзд з України з внесенням відомостей до бази даних ПТК АПК «Гарт-1/П» про громадянина ОСОБА_2 по чужому паспортному документу, який не належав предявникові, чим вчинив порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону, тобто військове адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив суду, що на час складання протоколу він обіймав посаду старшого інспектора прикордонної служби 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Старокозаче», крім того, пояснив суду, що особа по відношенню до якої він здійснив неякісну ідентифікаційну перевірку, конкретно та впевнено відповідала на поставленні запитання, а також він перевірив фотокартку паспортного документа та обличчя предявника, усе співпадало, тому у нього не виникло ніяких сумнівів. Зазначив, що перевірка документів та ідентифікація особи відбувалася у нічний час при поганому освітленні. Більш того, вважає, що цей випадок не мав наслідків, так як учбовий правопорушник відразу повідомив про порушення, тож Державний кордон учбовим правопорушником не перетинався.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.

Так, згідно із п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року» (далі Конвенція), Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7, №11 до Конвенції від 17.07.1997, Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції щодо визнання обовязковою юрисдикції Європейського суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції, у звязку з чим у національному судочинстві під час застосування норм Конвенції з метою їхнього тлумачення є можливим застосування рішень Європейського суду з прав людини, що мають прецедентний характер.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.07.2006 передбачає, що судді мають застосовувати зазначену Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, зокрема, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків ...» (п. 1).

З огляду на європейську практику, під час визначення того, чи було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у звязку з провокацією злочину, ЄСПЛ оцінює ситуацію на предмет, наявності ознак підбурювання особи до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів (матеріальний аспект) і дотримання позитивних зобовязань держави розглянути належно заяву особи про схиляння її до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів (процесуальний аспект).

На думку ЄСПЛ, провокація злочину по суті є тоді, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і, за наявності на те підстав, притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особу до вчинення злочину.

Під час визначення того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення злочину, ЄСПЛ розглядає два чинники, такі як:

наявність підстав для проведення відповідних заходів;

роль співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину.

Належними підставами здійснення зазначених вище заходів ЄСПЛ визнає конкретні і достатні фактичні дані, що вказують на можливе вчинення особою злочину.

Щодо ролі співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину, то ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи «приєдналися» вони до злочину, який особа вже почала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку, чи навпаки своїми навмисними діями спровокували особу на вчинення такого злочину.

Європейський Суд з прав людини забороняє судам використовувати докази, отримані в результаті провокації правоохоронців.

Досліджуючи матеріали, встановлено, що 30 жовтня 2015 року учбовий порушник прибув в міждержавний пункту пропуску для автомобільного сполучення «Лісне» в пішому порядку. Під час здійснення паспортного контролю прикордонним нарядом «Перевірка докуменів», в складі лейтенанта ОСОБА_1, учбового порушника по чужому паспортному документу (паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5) було внесено до бази даних та пропущено через державний кордон, після чого здійснено скасування.

Згідно витягу з БД «Гарт 1-П» інформація про ОСОБА_2 скасована.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням Європейської практики, можливо зробити висновок, що наявність підстав для проведення відповідних заходів щодо виявлення порушень правил несення прикордонної служби ОСОБА_1 відсутня, оскільки не надано дказів, що останній раніше помічений у порушенні правил несення служби.

Суд, вважає за доцільне зазначити, що якщо правопорушником був «учбовий правопорушник», то службове завдання з таким «правопорушником» мало на меті проведення учбових навичок у прикордонному наряді щодо здійснення прикордонного контролю та вміння організовувати заходи з приводу виявлення спроб незаконного перетинання державного контролю і повинно було мати підгрунтя у вигляді постійних порушень правил несення прикордонної служби та невідповідність займаній посаді.

Більш того, на думку суду, в данній ситуації мало місце підбурення службовою особою до скоєння правопорушення ОСОБА_1, оскільки суду не надано доказів, що останній службу по охороні державного кордону не знає і не несе пильно, і можливо, без підбурювання останнього до вчинення такого порушення правил у вигляді неналежної ідентифікації особи - взагалі б не відбулося.

Доказів як повинна проходити ідентифікація особи яка перетинає державний кордон та саме яким чином /дією чи бездіяльністю/ вона порушена суду також не надано.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-18 КУпАП - провадженням закрити.

Постанова може бути оскаржена на протязі десяти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Н.М. Тончева