Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_3 - особи, щодо якої винесена постанова, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як встановив суд, 1 вересня 2015 року о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на пр-ті Броварському, 29-а в м. Києві, всупереч вимогам п.13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) не дотримав безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що вимог п.13.1 ПДР не порушував, і що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Toyota Avalon" ОСОБА_5, який виїхав з місця стоянки в його смугу руху і не дав йому дорогу, вимог п.10.2 ПДР, про що інспектором патрульної служби також складено протокол за ст.124 КУпАП.

З огляду на викладені обставини ОСОБА_3 просить постанову судді місцевого суду скасувати і закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; пояснення ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою; вивчивши _____________________________________________________________________

Справа № 33/796/1280/2015 Постанова винесена суддею Бірсою О.В.

Категорія: ст.124 КУпАП

матеріали справи, дослідивши докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови дотримано не було.

Так, покладаючи в обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_3 дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, схемі ДТП, поясненнях свідка ОСОБА_4, суддя неповно з'ясував обставини справи, залишив поза увагою дані, викладені в поясненнях ОСОБА_3, і зробив неправильний висновок про порушення ним вимог п.13.1 ПДР. Також у постанові суддя дав оцінку наявним у справі доказам лише з точки зору їх допустимості, а саме, відповідності протоколу про адміністративне правопорушення та схеми вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС від 10.07.2015 року № 842, яка була чинна на момент розгляду справи.

Слід зазначити, що допустимість вказаних доказів не викликає сумнівів, але суд у постанові не розкрив їх зміст і не мотивував, шляхом співставлення яких саме даних він дійшов до такого висновку.

Між тим, пояснення учасників пригоди належало зіставити з іншими доказами в справі, дати їм належну оцінку у сукупності і лише після цього приймати рішення по суті.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_3, 01.09.2015 року він, керуючи автомобілем "Nissan", рухався по пр-ту Броварському в середній смузі із швидкістю 65 км/год. Автомобіль "Toyota" виїхав заднім ходом з місця для паркування, розташованого в крайній правій смузі, в його смугу, створивши перешкоду. Коли він побачив вказаний автомобіль, намагався гальмувати, перестроїтися в ліву смугу. Однак уникнути зіткнення не вдалося, оскільки проїзна частина була мокра, і смуга ліворуч зайнята. Тому вимушений був повернутися в свою - середню смугу, де і відбулося зіткнення. Безпосередньо перед зіткненням автомобіль "Toyota" рухався заднім ходом і зупинився в його смузі.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 01.09.2015 року, керуючи автомобілем "Toyota", виїжджав з місця для паркування, розташованого в крайній правій смузі на пр-ті Броварському. Він увімкнув аварійну сигналізацію, переконався у відсутності транспортних засобів і виїхав заднім ходом. Коли вже розпочав рух уперед, відчув удар у задню ліву частину свого автомобіля від зіткнення з автомобілем "Nissan" під керуванням ОСОБА_3, який рухався в сусідній смузі. Вважає, що винуватим у ДТП є ОСОБА_3, який з великою швидкістю спочатку рухався у крайній правій смузі, потім перестроївся у середню, при цьому створив для інших водіїв кілька аварійних ситуацій і не впорався з керуванням.

Даними про місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після пригоди, характер та локалізацію механічних пошкоджень, що зафіксовані в схемі місця ДТП (а.с.3), а також даними щодо наявної на місці ДТП дорожньої розмітки, які містяться в світлинах (а.с.15-16), підтверджуються пояснення ОСОБА_3 стосовно напрямку його руху, параметрів зближення і механізму контактування керованого ним автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_4

Зокрема, з позначеного на схемі місця зіткнення випливає, що контакт відбувся в середній смузі, в яку автомобіль "Toyota" виїхав заднім ходом з місця стоянки, розташованого в крайній правій смузі проїзної частини, поділеної на три смуги руху в одному напрямку, і в якій рухався автомобіль "Nissan", що узгоджується з поясненнями ОСОБА_3

Після зіткнення автомобіль "Toyota" розташований в крайній правій смузі під кутом, при цьому його задня ліва частина знаходиться в середній смузі. А тому, за наявності пошкоджень заднього лівого крила, заднього бамперу зліва, задніх лівих дверей вказаного автомобіля і правої частини автомобіля "Nissan" (передній і задній бампери, дві двері, два крила, дзеркало заднього виду справа), пояснення ОСОБА_4 про те, що в момент зіткнення він вже рухався в своїй смузі, а так само аналогічні пояснення свідка ОСОБА_6 - пасажира автомобіля " Toyota ", є неспроможними.

Також із зафіксованого на схемі гальмівного шляху автомобіля "Nissan", довжина якого становить 13,1 м і який починається від лівого положення середньої смуги, випливає, що ОСОБА_3 намагався уникнути зіткнення шляхом перестроювання в смугу ліворуч і застосування гальмування.

Оскільки пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_6 повністю спростовуються викладеними раніше доказами, вони не можуть бути покладені в обґрунтування висновків суду.

Крім того, апеляційний суд відкидає дані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Так, у протоколі зазначено про порушення ОСОБА_3 вимог п.13.1 ПДР, що виразилося у недотриманні безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну "безпечний інтервал", яке міститься у п.1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Між тим, як встановлено апеляційним судом, автомобілі "Nissan" і "Toyota" паралельно не рухалися, оскільки ОСОБА_7 не дав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_3, здійснивши виїзд заднім ходом у смугу, в якій рухався останній.

Оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду допустив неповноту та однобічність з'ясування обставин справи, не дав оцінку доказам, чим порушив норми процесуального права. А тому висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Версія ОСОБА_3 про обставини та механізм пригоди підтверджується його поясненнями, схемою пригоди, фотоматеріалами, які є належними та допустимими доказами, і які суд апеляційної інстанції покладає в обґрунтування своїх висновків.

Отже, доводи в апеляційній скарзі про відсутність у діях ОСОБА_3 порушень вимог ПДР, і, відповідно, складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим, не можна вважати обґрунтованим рішення судді місцевого суду про визнання його винним у вчиненні правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 /двадцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 /триста сорок/ гривень, за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати та закрити провадження у справі щодо нього за відсутністю складу правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн