Справа № 461/7364/15-п Головуючий у 1 інстанції: Госдарський А.В.
Провадження № 33/783/356/15 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю прокурорів Дячук В.В., Дейнеки О.Б., правопорушника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2015 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

цією постановою судді Тибеля Ігоря Миколайовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Згідно з постановою, ОСОБА_2.визнаний винним в тому, що перебуваючи на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи Відокремленого структурного підрозділу Львівського коледжу «Інфокомунікації» національного університету «Львівська політехніка» відповідно до наказу №01-К ввід 03.01.2013 року Відокремленого структурного підрозділу Львівського коледжу «Інфокомунікації» національного університету «Львівська політехніка», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, достовірно знаючи про зобовязання щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до Закону України «Прозасади запобігання та протидії корупції», умисно не подав до 01.04.2015 року вищевказану декларацію, подавши її несвоєчасно лише 23.06.2015 року, чим порушив вимоги ст.ст.1, 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Не погоджуючись із постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить її скасувати, провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт покликається на те, що висновок районного суду не ґрунтується на законі. Оскільки вирішуючи питання про наявність в його діях складу корупційного адміністративного правопорушення, слід було врахувати, крім іншого, наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

Також звертає увагу на те, що вказана декларація не подана ОСОБА_2 до 01 квітня 2015 року під час дії Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а відтак, на його думку, є неправомірним та необґрунтованим посилання в оскаржуваному рішенні на ст.1, ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Заслухавши правопорушника ОСОБА_2 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурорів, які вважають, що рішення судді першої інстанції є законним, а апеляційна скарга безпідставною, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, апеляційний суд прийшов до переконання, що така підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», який введений в дію 26.04.2015 року, субєкти декларування особи, зазначені у п.1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Згідно з п.2 підпункту «а» ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» від 26.04.2015 року субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права.

Згідно з ст.45 цього Закону зазначені особи зобовязані щорічно до 1 квітня подавати декларацію за минулий рік за формою, що визначається Національним агенством.

Відповідно до п.2 Перехідних положень Закону України «Про запобігання корупції» від 26.04.2015 року до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Зазначені декларації підлягають оприлюдненню у порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», субєкти декларування зобовязані щорічно до 01 квітня року наступного за звітним подавати за місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік. Неподання або несвоєчасне подання декларації є корупційним правопорушенням.

Статтею 1 вказаного закону субєкти декларування особи, зазначені в п.1, підпункті

«а» пункту 2 частини першої статті 4 Закону, які зобовязані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру.

Згідно з протоколом про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи Відокремленого структурного підрозділу Львівського коледжу «Інфокомунікації» національного університету «Львівська політехніка», будучивідповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом, на який поширюється дія цього Закону, оскільки такими є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права (п.п. «а», п.2 ч.1 ст.3), (підпункту «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції») субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, всупереч інтересам служби та держави, умисно, порушуючи вимоги п.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», своєчасно не подав до 01.04.2014 року декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік.

Так, на переконання апеляційного суду, суддя місцевого суду з огляду на матеріали справи зробив вірний висновок про наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом першої інстанції доказів, зокрема: протоколом про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП від 25 червня 2015 року (а.с.2-8), рапортом прокурора прокуратури Галицького району м.Львова від 23.06.2015 року, письмовими та усними поясненнями директора Відокремленого структурного підрозділу Львівського коледжу «Інфокомунікації» національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_3 (а.с.11-12), наданими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.13-14), декларацією про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_2 від 23.06.2015 року (а.с.15-25).

Зокрема, згідно з наданих пояснень ОСОБА_4, який є директором Відокремленого структурного підрозділу Львівського коледжу «Інфокомунікації» національного університету «Львівська політехніка», у визначений законом термін й станом на 23.06.2015 року декларації про доходи, витрати, майно і зобовязання фінансового характеру жоден із його заступників не подавали, оскільки коледж не є юридичною особою, однак після проведеної перевірки усі такі надали. Щодо фінансування діяльності закладу та заробітної плати працівників, він вказав на те, що таке здійснюється з державного бюджету.

Юрисконсульт коледжу ОСОБА_5, яка згідно наказу від 25.04.2014 року № 49-ОД, є уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції, у судовому засіданні надала аналогічні показам ОСОБА_4 покази та додала, що на момент проведення перевірки і по сьогоднішній день вони не впевнені, чи відносяться до кола субєктів, які зобовязані подавати декларації. ОСОБА_2 та інші посадові особи коледжу не повідомлялися нею про спеціальні обмеження та не попереджалися про відповідальність за неподачу чи несвоєчасну подачу декларацій, відтак, на її переконання, ОСОБА_2 неумисно не подав таку.

У судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що у визначений законом термін до 01.04.2015 року декларацію про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру не подавав, оскільки вважав, що не повинен цього робити, тому що не є державним службовцем. Окрім цього, вказував на те, що згідно підпункту «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» передбачено, що до кола осіб, які повинні подати декларації є не просто посадові особи, а посадові особи юридичних осіб публічного права.

Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України «Проблемні питання застосування Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 10.07.2012 року, юридичною особою публічного права є та особа, яка створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до наказу Національного університету «Львівська політехніка» Міністерства освіти і науки України № 696-1-10 від 29.12.2012 року « Про створення в складі Національного університету «Львівська політехніка» відокремленого структурного підрозділу Львівський коледж «Інфокомунікації» Національного університету «Львівська політехніка» (а.с.29), такий створений при Національному університеті «Львівська політехніка» і згідно довідки АА № 790461 є відокремленим структурним підрозділом, що не є юридичною особою. Однак, враховуючи те, що коледж створений при юридичній особі публічного права, виходячи з організаційно-розпорядчого характеру повноважень ОСОБА_2 та те, що діяльність закладу і заробітні плати працівників фінансуються за рахунок державного бюджету, посадові особи такого відносяться до суб'єктів відповідальності за корупційні правопорушення.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про те, що він не є особою, яка зобовязана подавати декларації згідно Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність застосування місцевим судом Закону України «Про запобігання корупції», вони є безпідставними з огляду на таке.

Так, закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року набрав чинності 26.10.2014 року, однак такий введений в дію 26.04.2015 року. Поряд з тим, відповідно до п.2 Перехідних положень вказаного Закону зазначено, що декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період до 1 січня 2015 року подаються до Національного агентства з питань запобігання корупції в обсязі та за формою, передбаченими додатком до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", а отжесуд першої інстанції вірно застосував два закони.

Поряд з тим, враховуючи, що ОСОБА_2 вчинив дане правопорушення вперше, характер правопорушення та особу правопорушника, який характеризується за місцем праці виключно позитивно, його бездоганну трудову діяльність у навчальному закладі й враховуючи, що вчинене правопорушення не заподіяло істотної шкоди суспільним інтересам та державі, вважаю можливим звільнити його від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП у звязку із малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення та оголосити йому усне зауваження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задоволити.

постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2015 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, - скасувати, а провадження закрити.

На підставі ст.22 КУпАП, звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду Львівської області ОСОБА_1