Справа № 304/1395/15-п
Провадження № 3/304/572/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., при секретарі Соханич Л.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління держпраці у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 «а», Закарпатської області, виконавчого директора ТзОВ «Індустрія деревообробки», -

за ст. 41 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 07-06-018/02 від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 ставиться за вину те, що він «перебуваючи на посаді виконавчого директора ТзОВ «Індустрія деревообробки» (м. Перечин, пров.Червоноармійський, №6), наказом №49/Н-02 від 23 вересня 2015 року звільнив з 23 вересня 2015 року з посади підсобного робітника ОСОБА_2, не дотримавши при цьому двохтижневого терміну з дня подання останнім 23 вересня 2015 року заяви на звільнення за власним бажанням. Так, ОСОБА_2 прийнятий на роботу на посаду підсобного робітника згідно наказу №41/Н-01 від 16 квітня 2015 року, зі строком випробування один місяць, тобто прийнятий на роботу по трудовому договору на невизначений строк. 23 вересня 2015 року ОСОБА_2 подав виконавчому директору ТзОВ «Індустрія деревообробки» заяву про звільнення за власним бажанням, в якій просив звільнити його з 23 вересня 2015 року. Однак у поданій заяві ОСОБА_2 не зазначив жодну підставу з передбачених у ч. 1 ст. 38 КЗпП України та не вказав жодну іншу поважну причину, яка була б підставою для розірвання трудового договору у зазначений ним строк без дотримання двохтижневого попередження про звільнення за власним бажанням. Таким чином, розірвавши трудовий договір з ОСОБА_2 без дотримання двохтижневого попередження про звільнення за власним бажанням, ОСОБА_1 порушив ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Крім цього, ОСОБА_1 не забезпечив виплати повного розрахунку звільненому згідно наказу №49/Н-02 від 23 вересня 2015 року ОСОБА_2 в день звільнення, оскільки такого звільнено з 23 вересня 2015 року, тоді як повний розрахунок з ним згідно відомості на виплату грошей №ІНД-000240 від 25 вересня 2015 року проведено 25 вересня 2015 року в сумі 694,99 грн., чим порушив ч. 1 ст. 116 КЗпП України. ОСОБА_3 ОСОБА_1 не забезпечив виплату звільненому робітнику ОСОБА_2 середнього заробітку за порушення строків розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, чим порушив ч. 1 ст. 117 КЗпП.

Зазначені дії ОСОБА_1 головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. кваліфіковано за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення у частині неправомірного звільнення ОСОБА_2 не визнав та пояснив, що 23 вересня 2015 року такий звернувся до нього із письмовою заявою про звільнення його за власним бажанням днем 23 вересня 2015 року. На таке прохання він погодився та видав відповідний наказ. Таким чином вважає, що трудове законодавство не порушив, а відтак у його діях у цій частині відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП. Що стосується порушення ним строків розрахунку при звільненні та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то у цій частині він свою вину визнає повністю, надав докази усунення вказаного порушення.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він, працюючи підсобним робітником ТзОВ «Індустрія деревообробки», дійсно подав виконавчому директору товариства ОСОБА_1 заяву про звільнення його за власним бажанням днем 23 вересня 2015 року, на що, на його думку, керівник відреагував наказом про звільнення його за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України правомірно. Крім цього зазначив, що будь-яких претензій до такого немає, оскільки з ним проведені всі розрахунки при звільненні.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 вказаного Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог законодавства про працю.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 23 вересня 2015 року звернувся до директора ТзОВ «Індустрія деревообробки» ОСОБА_1 із заявою про звільнення його з роботи за власним бажанням з 23 вересня 2015 року (а.с. 11).

Наказом директора ТзОВ «Індустрія деревообробки» №49/Н-02 від 23 вересня 2015 року про припинення трудового договору (контракту) підсобного робітника ОСОБА_2 звільнено з роботи днем 23 вересня 2015 року за ініціативи працівника (а.с. 11).

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Із вказаної норми вбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням за умови письмового попередження про це власника або уповноважений ним орган за два тижні. Крім цього, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2, подавши 23 вересня 2015 року заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, вказав у ній бажаний день звільнення 23 вересня 2015 року, з чим ОСОБА_1, як виконавчий директор ТзОВ «Індустрія деревообробки», погодився, тому суд вважає, що останній, видавши про це відповідний наказ, трудові права працівника жодним чином не порушив, а відтак у таких його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, а тому справа в цій частині на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

Що стосується порушення ОСОБА_1 строків розрахунку при звільненні ОСОБА_2 та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то його вина у цій частині є доведеною, окрім визнавальних пояснень ОСОБА_1 також стверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №07-06-018/02 від 23 жовтня 2015 року, актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №07-06-018/03 від 23 жовтня 2015 року та відомостями щодо проведення цих виплат (а.с. 2-4, 5-8, 36, 37, 38).

Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення в частині порушення ним строків розрахунку при звільненні ОСОБА_2 та невиплати такому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визнав повністю, щиро розкаявся, вперше притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 до нього будь-яких претензій не має, оскільки розрахунок при звільненні з ним проведено з затримкою лише у два дні, виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку йому здійснено в повному обсязі, а тому суддя вважає, що хоча вчинене ОСОБА_1 діяння формально і містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, однак не представляє великої суспільної небезпеки, таке не спричинило будь-якої шкоди громадським чи державним інтересам, будь-які негативні наслідки від нього не настали, відтак останнього слід звільнити від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю вчиненого, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 9, 22, 245, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження, а провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, до апеляційного суду Закарпатської області через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:ОСОБА_4