Справа № 395/1133/15-п
Провадження № 3/395/524/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Новомиргород

Суддя Новомиргородського районного суду Кіровоградської області Орендовський В.А., з участю секретаря Сотченко Я.В., прокурора прокуратури Новомиргородського району Кіровоградської області ОСОБА_1, захисника-адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді матеріали адміністративної справи, що надійшли з прокуратури Новомиргородського району Кіровоградської області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, що не працює, зареєстрованого та проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_4, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, паспорт серія ЕА № 076987, РНОКПП №.

за статтею 172-7 КУпАП в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р., статтею 172-7 ч.ч.1, 2 КУпАП в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.,

ВСТАНОВИВ:

До Новомиргородського районного суду Кіровоградської області 7 вересня 2015 року надійшов від прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області протокол від 2 вересня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

У звязку з перебуванням ОСОБА_3 на лікарняному строк розгляду даної адміністративної справи судом зупинявся з 17 вересня по 30 вересня 2015 року, з 8 жовтня по 1 грудня 2015 року.

Рішенням №3 першої сесії Новомиргородської районної ради шостого скликання від 25 листопада 2010 року ОСОБА_3 обрано на посаду голови Новомиргородської районної ради; у відповідності до розпорядження голови Новомиргородської районної ради №136-гр від 07.12.2010 року ОСОБА_3 приступив до виконання повноважень голови Новомиргородської районної ради. Відповідно до ст.15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та внесеними змінами до ст.14 цього Закону ОСОБА_3 присвоєно 5 ранг третьої категорії посадової особи місцевого самоврядування. Згідно ч.4 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної ради є підзвітним раді, згідно п.2 ч.6 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» забезпечує підготовку сесій ради і питань, що вносяться на її розгляд, доведення рішень ради до виконавців, організує контроль за їх виконанням.

Відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 34 від 6 лютого 2008 року преміювання керівників органів виконавчої влади та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня. Преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Голова Новомиргородської районної ради Кіровоградської області ОСОБА_3, починаючи з 23.09.2014 року видав розпорядження №№ 76-гр від 23.09.2014, 86-гр від 23.10.2014, 87-гр від 20.11.2014, 95-гр від 10.12.2014, 96-гр від 10.12.2014, 2-гр від 22.01.2015, 9-гр від 19.02.2015, 18-гр від 23.03.2015, 25-гр від 21.04.2015, підписавши їх, згідно з якими в тому числі сам себе преміював у розмірах, визначених на власний розсуд, не виносячи питання про власне преміювання та його розміри на розгляд сесій Новомиргородської районної ради. Крім того, ОСОБА_3 жодного разу під час підготовки та прийнятті вказаних розпоряджень не повідомив Новомиргородську районну раду по наявність у нього конфлікту інтересів між його особистими майновими інтересами та службовими повноваженнями.

Таким чином, у порушення ст.14 ч.1 п.2 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», голова Новомиргородської районної ради ОСОБА_3, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, при видачі розпоряджень №№76-гр від 23.09.2014, 86-гр від 23.10.2014, 87-гр від 20.11.2014, 95-гр від 10.12.2014, 96-гр від 10.12.2014, 2-гр від 22.01.2015, 9-гр від 19.02.2015, 18-гр від 23.03.2015, 25-гр від 21.04.2015 про особисте преміювання жодного разу не вжив заходів щодо невідкладного письмового повідомлення Новомиргородської районної ради шостого скликання про нявність у нього конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене статтею 172-7 КпАП України в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р.

Крім вище вказаного, голова Новомиргородської районної ради Кіровоградської області ОСОБА_3 в умовах реального конфлікту інтересів видав розпорядження №№ 33-гр від 25.05.2015, 40-гр від 23.06.2015, 49-гр від 23.07.2015, підписавши їх, згідно з якими в тому числі сам себе преміював у розмірах, визначених на власний розсуд, не виносячи питання про власне преміювання та його розміри на розгляд сесій Новомиргородської районної ради. Крім того, ОСОБА_3 жодного разу під час підготовки та прийнятті вказаних розпоряджень не повідомив Новомиргородську районну раду по наявність у нього реального конфлікту інтересів між його приватним інтересом та службовими повноваженнями.

Таким чином, у порушення ст.28 ч.1 п.2 Закону України «Про запобігання корупції», голова Новомиргородської районної ради ОСОБА_3, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, при видачі розпоряджень №№ 33-гр від 25.05.2015, 40-гр від 23.06.2015, 49-гр від 23.07.2015 про особисте преміювання жодного разу не вжив заходів щодо невідкладного письмового повідомлення Новомиргородської районної ради шостого скликання про нявність у нього реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене статтею 172-7 ч.1 КпАП України в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р. До того ж, у порушення ст.28 ч.1 п.3 Закону України «Про запобігання корупції», голова Новомиргородської районної ради ОСОБА_3, будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, тричі приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме видавав розпорядження №№ 33-гр від 25.05.2015, 40-гр від 23.06.2015, 49-гр від 23.07.2015 про особисте преміювання, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене статтею 172-7 ч.2 КпАП України в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.

Під час судового засідання ОСОБА_3 свою вину не визнав та пояснив наступне.

Рішенням №5 першої сесії шостого скликання Новомиргородської районної ради 25 листопада 2010 року встановлено на період шостого скликання голові та заступнику районної ради надбавку за високі досягнення у розмірі 50% посадового окладу, вирішено надавати матеріальну допомогу та здійснення преміювання, при цьому вказані виплати необхідно здійснювати в межах видатків на оплату праці, затверджених кошторисами на утримання районної ради. На виконання зазначеного рішення ним приймалися відповідні розпорядження про призначення премій працівникам апарату і йому як голові. Зазначені виплати є складовими заробітної плати, яка має виплачуватися щомісяця при наявності такої можливості. Сесії проводилися не кожного місяця, що унеможливлює вирішення згаданих питань на сесії. ОСОБА_3 зазначив, що у даному випадку, враховуючи прийняте Новомиргородською районною радою рішення №5 від 25.11.2010 року, ніякого конфлікту інтересів у нього не виникало. Крім того, ОСОБА_3 вказав, що зміст розпоряджень з питань оплати праці є відкритою інформацією.

Захисник-адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні просив закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, оскільки складений щодо нього протокол є безпідставним, оскільки у ОСОБА_3 не було ніякого конфлікту інтересів. Захисник зазначив, що законодавцем передбачена відповідальність за неповідомлення відповідним субєктом про наявність конфлікту інтересів, прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, при цьому розпорядження, про які йде мова у адміністративному протоколі, не можна вважати рішеннями, оскільки розпорядження видавалися на виконання рішення Новомиргородської районної ради №5 від 25.11.2010 року.

Прокурор Волинська А.М. у судовому засіданні наполягала на притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у відповідності до складеного адміністративного протоколу, вважаючи, що останній порушив вимоги Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Закону України «Про запобігання корупції».

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 відповідно до рішення №3 першої сесії Новомиргородської районної ради шостого скликання від 25 листопада 2010 року обраний на посаду голови Новомиргородської районної ради Кіровоградської області; у відповідності до розпорядження голови Новомиргородської районної ради №136-гр від 07.12.2010 року ОСОБА_3 приступив до виконання повноважень голови Новомиргородської районної ради.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», який діяв на момент скоєння правопорушення (припинив свою дію з 26 квітня 2015 року) та підпункту «в» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», який діє з 26 квітня 2015 року, ОСОБА_3 є субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» №3207-VI від 07.04.2011р. визначено, що конфліктом інтересів є суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. У відповідності до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що реальний конфлікт інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Згідно ст.12-1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" в редакції № 4711-VI від 17 травня 2012 року у разі виникнення конфлікту інтересів протягом строку здійснення повноважень сільський, селищний, міський голова, секретар сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови обласної, районної ради зобовязаний негайно доповісти про це відповідній раді та вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів. Відповідно до ст.12-1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" в редакції Закону N 1700-VII від 14.10.2014 року посадові особи місцевого самоврядування зобовязані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції".

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» встановлено обов'язок осіб, зазначених у п.1 цього ЗУ повідомляти невідкладно у письмовій формі безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів та вживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до ст.28 ч.1 п.п.2, 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, окрім іншого, зобов'язані: повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді голови Новомиргородської районної ради всупереч вимогам ст.14 ч.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.28 ч.1 п.2 Закону України «Про запобігання корупції» жодного разу письмово не повідомив вказану раду про наявність у нього конфлікту інтересів, а саме при прийнятті рішень про нарахування собі премії (розпорядження №№76-гр від 23.09.2014, 86-гр від 23.10.2014, 87-гр від 20.11.2014, 95-гр від 10.12.2014, 96-гр від 10.12.2014, 2-гр від 22.01.2015, 9-гр від 19.02.2015, 18-гр від 23.03.2015, 25-гр від 21.04.2015). Крім того, ОСОБА_3 всупереч вимогам ст.28 ч.1 п.3 Закону України «Про запобігання корупції» в умовах реального конфлікту інтересів тричі прийняв рішення про нарахування собі премії, а саме видавав розпорядження №№ 33-гр від 25.05.2015, 40-гр від 23.06.2015, 49-гр від 23.07.2015.

Дані обставини знайшли своє підтвердження як в поясненнях ОСОБА_3, де він зазначив, що жодного разу ні усно, ні письмово не повідомляв Новомиргородську району раду про наявність конфлікту інтересів, оскільки в розглядаємих обставинах у нього не виникало конфлікту інтересів, так і в письмових матеріалах справи, де наявні копії вище згаданих розпоряджень, які підписані ОСОБА_3, та відсутні з цього приводу повідомлення на адресу відповідної ради. Підтвердженням обґрунтованості складеного щодо ОСОБА_3 адміністративного протоколу як в частині неповідомлення про конфлікт інтересів, так і в частині прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, є також пояснення ОСОБА_3, де він зазначив, що питання преміювання було вирішено рішенням Новомиргородської районної ради №5 від 25.11.2010 року, при цьому зазначив у судовому засіданні, що розмір премії щодо кожного працівника виконавчого апарату районної ради, в тому числі й себе, за підсумками роботи за поточний місяць він визначав особисто.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що у діях ОСОБА_3 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-7 КУпАП (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р.), ч.1 ст.172-7 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), ч.2 ст.172-7 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), оскільки він порушив відповідно вимоги ст.14 ч.1 п.2 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.28 ч.1 п.2 Закону України «Про запобігання корупції», ст.28 ч.1 п.3 Закону України «Про запобігання корупції».

Що стосується висновків суду про те, яким саме законом передбачена адміністративна відповідальність особи, яка притягується до такої відповідальності, то суд врахував наступне. У частині щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів Закон України «Про запобігання корупції» у порівнянні із Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011р. посилює відповідальність за вчинення правопорушення, а тому особа, яка притягується до відповідальності, підлягає відповідальності відповідно до закону, що діяв на момент вчинення правопорушення. Зокрема за період з 23.09.2014 року по 21.04.2015 (дати видачі розпоряджень) дії ОСОБА_3 суд проаналізував на предмет законності у відповідності до вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011р., а за період з 25.05.2015 року по 23.07.2015 року (дати видачі розпоряджень) на предмет законності у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014р.

Доводи ОСОБА_3 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_2 з приводу того, що розпорядження, про які йде мова у адміністративному протоколі, не можна вважати рішеннями про які необхідно було повідомляти районну раду є безпідставними, оскільки саме під час прийняття ОСОБА_3 згаданих розпоряджень про особисте преміювання у нього кожного разу виникав конфлікт інтересів у тому розумінні, як це визначено у ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011р. та у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014р., а тому перед прийняттям вказаних розпоряджень йому слід було невідкладно у письмовій формі повідомляти про це свого безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів у відповідності до діючого на той час законодавства, однак ОСОБА_3 жодного разу цього не зробив.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст.38 ч.3 КУпАП в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р., згідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, то суд приймаючи до уваги дату винесення розпорядження №76-гр, а саме 23.09.2014 року, загальний строк, на який зупинявся розгляд справи, вважає за необхідне в цій частині на підставі ст.247 ч.7 КУпАП закрити провадження у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

У відповідності до ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Призначаючи ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує характер правопорушення, його особу, зокрема те, що ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності притягується вперше, одружений, не працює, тривалий час хворів, що підтверджується копіями лікарняних листів. Обставин, які обтяжують та помякшують відповідальність за вчинене правопорушення, судом не встановлено.

У звязку з наведеним, враховуючи особу ОСОБА_3, суд вважає, що з метою загальної та спеціальної превенції ОСОБА_3 достатньо буде призначити мінімальне стягнення в межах санкції, передбаченої за найбільш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме санкції ст.172-7 ч.2 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.).

Керуючись ст.ст.283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за 172-7 КпАП України в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р. по епізоду винесення розпорядження №76-гр від 23.09.2014 року в звязку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-7 КУпАП (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011р.), ст.172-7 ч.1 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), ст.172-7 ч.2 КпАП України (в редакції Закону України №1700-VII від 14.10.2014р.), та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області.

Суддя: підпис

Згідно з оригіналом:

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4