Номер провадження 33/788/284/15 Суддя-доповідач - Філонова Ю. О.
Категорія - Недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Суми

Суддя Апеляційного суду Сумської області Філонова Ю. О. , за участю представника митниці ОСОБА_3, представників особи притягнутої до адміністративної відповідальності - адвокатів Хурсенка С.О., та Калантаєнко С.В. особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу адвоката Хурсенка С.О. на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 жовтня 2015 року, якою

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вінниця, Україна, громадянина Росії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 645 380 грн. 24 коп. з конфіскацією на користь держави вилучених у нього 29900 доларів США та 8000 грн.

На підставі ч.3 ст.511 МК України, вилучені у ОСОБА_6 в рахунок забезпечення стягнення штрафу валютні цінності у розмірі 30275,29 доларів США, які зараховані на депозитний рахунок Сумської митниці постановлено перевести в гривню України згідно з офіційним курсом НБУ на момент проведення фактичного стягнення і з переведеної в гривню суми стягнути суму коштів у розмірі 645 380 грн. 24 коп., а у випадку збільшення на той час курсу долару, решту суми, яка виявиться зайвою повернути ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою судді, 28 серпня 2015 року о 13 год. 12 хв. в зону митного контролю митного поста Юнаківка Сумської митниці ДФС по смузі Червоний коридор на напрямку «В'їзд» з Росії в Україну заїхав легковий автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, під керуванням гр-на Росії ОСОБА_6

Під час проведення митного контролю ОСОБА_6 було запропоновано задекларувати за встановленою формою (усно та письмово) відомості про товар, валюту та цінності, які він переміщує з собою через митний кордон України та які підлягають обов'язковому декларуванню.

ОСОБА_6 задекларував за встановленою формою (усно, письмово), що переміщує через митний кордон України, а саме до пункту 3.1 митної декларації 33100 доларів США.

Під час подальшого контролю та при перерахуванні задекларованої ОСОБА_6 за встановленою формою (письмово) валюти, яка знаходилась в його барсетці, без ознак приховування, було встановлено, що окрім задекларованої письмово валюти у кількості 33100 доларів США, він переміщує ще 29900 доларів США та 8000 гривень, які він не вніс до декларації і які знаходились в барсетці разом із задекларованою валютою.

Таким чином ОСОБА_6 переміщував через митний кордон України валюту загальною сумою 63000 доларів США та 8000 грн.

Згідно Постанови Правління Національного банку України від 27.05.2008 року №148, розділу 2 Увезення та вивезення за межі України готівки, пункту 3 Фізична особа - нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_6 не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про валюту в сумі 29900 доларів США та 8000 грн., які підлягають обов'язковому письмовому декларуванню при переміщенні через митний кордон України, що згідно курсу НБУ на 28.08.2015 року (1 долар США = 21,317065 грн.) становить 645380 грн. 24 коп.

Не погодившись з постановою судді суду першої інстанції адвокат Хурсенко С.О., подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що висновки, викладені в постанові, не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не мав прямого умислу на порушення митних правил, а зазначення ним в митній декларації невірної суми коштів, які той переміщував через митний кордон України, стало наслідком арифметичної помилки. Також адвокат стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги заперечення на протокол про порушення митних правил, де ОСОБА_6 також підтверджував дані обставини, та, крім того, вказував, що він слідував по «зеленому коридору», а не по «червоному». Також адвокат вказує на допущені порушення МК України інспектором Сумської митниці, який в порушення вимог закону не дав можливості ОСОБА_6 виправити помилки в декларації. Крім того, на думку апелянта, накладене на ОСОБА_6 стягнення не відповідає співрозмірності вчиненого ним правопорушення відповідно до практики Європейського Суду з прав людини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 та його адвокатів Хурсенка С.О., та Калантаєнко С.В. які просили скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі, думку представника митниці ОСОБА_3, який зайняв суперечливу позицію і погоджувався з доводами захисту про допущені порушення МК України інспектором Сумської митниці, який не дав можливості ОСОБА_6 виправити помилки в декларації, однак заперечував щодо скасування постанови суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, 28 серпня 2015 року о 13 год. 12 хв. в зоні митного контролю митного поста Юнаківка Сумської митниці ДФС по смузі Червоний коридор на напрямку «В'їзд» з Росії в Україну під час проведення митного контролю задекларував за встановленою формою (письмово), що переміщує через митний кордон України 33100 доларів США.

Під час подальшого контролю та при перевірці задекларованої ОСОБА_6 за встановленою формою (письмово) валюти, яка знаходилась в його, було встановлено, що окрім задекларованої письмово валюти у кількості 33100 доларів США, без ознак приховування, він переміщує ще 29900 доларів США та 8000 гривень, які не були внесені до декларації.

На думку працівників митниці не заявивши за встановленою формою точних та достовірних даних про валюту, які підлягають обов'язковому декларуванню через митний кордон України, ОСОБА_6 вчинив порушення митних правил, передбачених ст.472 МК України.

Про наявність в діях гр-на Росії ОСОБА_6 складу вказаного правопорушення прийшов і суд першої інстанції. Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на конкретних її обставинах.

Так, відповідно до вимог ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений МК України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Стаття 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно Постанови Правління Національного банку України від 27.05.2008 року №148, розділу 2 Увезення та вивезення за межі України готівки, пункту 3 Фізична особа - нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 переміщував через митний кордон України 63000 доларів США та 8000 грн., що явно перевищує сумарний грошовий еквівалент, визначений вказаною вище постановою, а отже підлягає декларуванню в повному обсязі.

З огляду на те, що за ст.472 МК України відповідальність настає за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, транспортні засоби, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, тому в діях ОСОБА_6 є склад зазначеного правопорушення, що з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував суд першої інстанції.

Посилання адвоката адвоката С.О.Хурсенко на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними і такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм чинного митного законодавства України.

Так, судом в достатньо повному обсязі були досліджені доводи адвоката С.О.Хурсенко, на які він також посилається і в апеляційній скарзі, щодо наявності в діях ОСОБА_6 помилки при заповненні декларації, і що такою помилкою ніякої шкоди державі України заподіяно не було. Судом правильно встановлено, із належним обґрунтуванням своїх висновків, що така позиція захисту є невірною.

Що стосується твердження апелянта в його скарзі про те, що суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_6 щодо відсутності умислу на порушення митних правил, то апеляційний суд вважає таку позицію безпідставною, виходячи з наступного.

Так, згідно роз'яснень, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 3 червня 2005 року «Про судову практику в справах про контрабанду та порушення митних правил», дії особи можуть бути визнані недекларуванням товарів, транспортних засобів тільки в тому разі, коли особа не мала намірів приховати товар від митного контролю. Тобто, суб'єктивна сторона правопорушення передбаченого ст.472 МК України характеризується відсутністю прямого умислу.

Згідно ст.11 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Оскільки правопорушення, передбачене ст.472 МК України може бути вчинене і з необережності, тому відсутність у гр-на ОСОБА_6 прямого умислу, про що наголошує захисник в апеляційній скарзі, не може бути підставою для закриття провадження.

Також вважаю безпідставними і твердження апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_6 слідував по «зеленому коридору», а не по «червоному», а тому в його діях відсутні ознаки порушення правил Митного Кодексу, оскільки такі твердження повністю спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з протоколу судового засідання, ОСОБА_6 пояснював, що при в'їзді на митницю йому дали талон на «червоний коридор». Допитаний в цьому ж засіданні головний інспектор Сумської митниці ОСОБА_8 підтвердив, що гр-н ОСОБА_6 заїхав в Україну з Росії в зону митного контролю по смузі «червоний коридор». Крім цього цей факт також підтверджується і службовою запискою головного державного інспектора АПВ УАР та ПМП ОСОБА_8 (а.с.1), протоколом про порушення митних правил №0540/80500/15 від 28.08.2015 року, згідно якого ОСОБА_6 не мав жодних зауважень щодо його змісту (а.с.2-5), та іншими матеріалами справи.

Доводи адвоката Хурсенка С.О. щодо неприйняття до уваги судом першої інстанції заперечень на протокол про порушення митних правил, є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваної постанови, де викладено доводи заперечень ОСОБА_6 та надано відповіді на позицію останнього.

Що стосується посилань апеляційної скарги на допущені порушення МК України інспектором Сумської митниці, який не дав можливості ОСОБА_6 виправити помилки в декларації, то вважаю їх також безпідставними, оскільки це питання також було належним чином досліджено в ході судового розгляду і відповідні висновки, з яким погоджується апеляційний суд, викладені в постанові суду.

Так, ч. 6 ст.264 МК України передбачено, що факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Співробітник митниці отримавши від ОСОБА_6 заповнену митну декларацію проставив на ній відбиток відповідного митного забезпечення та інших відміток, що свідчить про факт прийняття цієї декларації митним органом і тому саме з цього моменту декларація стала документом, що засвідчує певні факти, які мають юридичне значення, а ОСОБА_6 з цього моменту, як декларант несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації, у зв'язку з чим інспектором й не було надано можливості ОСОБА_6 виправити зазначену ним в декларації суму коштів.

Що стосується твердження захисту в апеляційній скарзі з прямим посиланням на рішення Європейського Суду з прав людини від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації», що застосування судом першої інстанції до ОСОБА_6 конфіскації майна є втручанням в право особи, невиправданим заходом та ставить під загрозу його гідне людське існування, то апеляційний суд зазначає наступне.

Беззаперечно, Європейська Конвенція «З захисту прав і основних свобод людини» та практика Європейського Суду з прав людини застосовуються судами як джерело права, однак розгляд справ повинен відбуватися з обов'язковим урахуванням правил змістового, а не формального застосування практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, відповідно до обставин справи «Ісмаїлов проти Російської Федерації» заявника Ісмаїлова вироком суду було засуджено за контрабанду до покарання у вигляді позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку та іспитовим строком, а грошові кошти в сумі 21 тис.348 доларів США, які визнані речовими доказами у кримінальній справі, були конфісковані. Приходячи до висновку, що застосування конфіскації грошей у заявника є непропорційним, оскільки становить «індивідуальний і надмірний тягар для нього», Європейський Суд виходив з того, що у цій справі заявник вже зазнав покарання за контрабанду у вигляді позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку та іспитовим строком і уряд Російської Федерації не переконав суд, що основного покарання не було достатньо для досягнення мети - перешкодити вчиненню нових злочинів, покарати за порушення вимог щодо декларування та запобігти їх порушенню. Тобто, дане рішення ЄСПЛ ґрунтувалося тільки на виняткових обставинах конкретної ситуації заявника ОСОБА_9.

При цьому, в зазначеному ж рішенні, зокрема в п.33 ЄСПЛ прямо вказав, що : «…держави мають законний інтерес, а також обов'язок на підставі різних міжнародних договорів … вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога до декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, що перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регулярного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства» (рішення у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації», п.33).

Тому на думку апеляційного суду, у справах про порушення митних правил при вирішенні питання про конфіскацію слід надавати перевагу загальному висновку ЄСПЛ, наведеному в п.33 згаданого рішення, про те, що декларування запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства. Крім того, санкція ст.472 МК України в частині стягнення виконує не лише каральну функцію щодо порушника, а й попереджувальну функцію як до нього так і до невизначеного кола інших осіб.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення стягнення на ОСОБА_6 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 ступінь та доведеність його вини і обґрунтовано обрав йому стягнення відповідно до санкції ст.472 МК України, яка є без альтернативною і передбачає накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів з їх конфіскацією. Також суд врахував і ту обставину, що ОСОБА_6 не має в Україні постійного місця проживання, тому цілком обґрунтовано, в рахунок забезпечення призначеного стягнення прийняв рішення про переведення вилучених доларів в гривню.

Отже, твердження адвоката Хурсенка С.О. що суд призначив ОСОБА_6 занадто суворе і таке, що не відповідає скоєному правопорушенню покарання слід визнати безпідставним.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв'язку з чим підстави для скасування оскаржуваної постанови судді суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відсутні.

Керуючись ч. 5 ст.529 МК України, ст.294 КупАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 жовтня 2015 року, якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката Хурсенка С.О. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Сумської областіФілонова Ю. О.