Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/868/13-п Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області Бережна С.В., при секретарі Велидчук І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді 10 діб адміністративного арешту.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 34 грн. 41 коп.

Згідно постанови судді, вчинене ОСОБА_2 правопорушення полягало в тому, що близько 16 години 20 хвилин 05 листопада 2013 року в с.Хмелівка, Олевського району, Житомирської області він керував скутером марки «Альфа», в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України

На прийняте судом рішення правопорушник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, а постанову скасувати та винести нову постанову, якою призначити йому адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт. Посилається на те, що під час розгляду справи присутнім не був, про те, що 27 грудня 2013 року розглядалась адміністративна справа відносно нього не знав, про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді 10 діб адміністративного арешту йому стало відомо лише 24 листопада 2015 року, коли він в суді отримав копію постанови. Зазначає також, що постанова суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, тому винесена передчасно без врахування певних обставин справи, оскільки він є інвалідом 2-ї групи і до нього не може застосовуватися такий вид стягнення як арешт.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційної скарги, вважаю, що заява про поновлення строку підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до кримінальної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя при розгляді вказаної адміністративної справи зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 повідомлявся про час та дату розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, проте, його підписи у розписці про одержання повістки та у поштовому повідомленні порівняно з підписом у протоколі про вчинення адміністративного правопорушенні, підписом у апеляційній скарзі та підписами у заявах про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії постанови викликають певні сумніви в тому що, вони належать саме ОСОБА_3 та дають підстави вважати, що насправді ОСОБА_3 не повідомлявся про дату розгляду справи. Про це на мою думку також свідчить той факт, що при наявності протипоказань щодо визначеного суддею стягнення на протязі 2014-2015 років правопорушник не звертався з відповідними заявами до суду чи з апеляційною скаргою до теперешнього часу. Тому його доводи про пропущення строку оскарження постанови суду вбачаються поважними.

З огляду на викладене, вважаю за можливе задовольнити заяву ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження вищенаведеної постанови судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами та апелянтом не оспорюється.

Однак, як вбачається з постанови суду, ОСОБА_2 був відсутнім під час розгляду справи щодо нього в суді, тому був позбавлений можливості належним чином захищати свої права в судовому розгляді та надавати свої заперечення, докази та користуватися іншими процесуальними правами. Суддя суду першої інстанції при розгляді справи за відсутності правопорушника відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення правильно прийшов до висновку про винність ОСОБА_3 у вчиненні даного правопорушення, проте призначаючи стягнення ОСОБА_3 у виді арешту с суддею за відсутності медичних висновків, не було враховано у повному обсязі усіх обставин, які впливають на призначення стягнення, а саме того, що правопорушник згідно матеріалів справи є інвалідом 2-ї групи. (а.с.12-13, 35, 36, 37), та відповідно до медичних висновків не може утримуватися в місцях тимчасового утримання та в умовах СІЗО.

Таким чином суддею фактично в порушення вимог ст. 280 КУпАП при винесенні постанови про застосування до ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, заходу впливу у виді 10 діб адміністративного арешту не враховано, що він є інвалідами другої групи, а відповідно до ч. 2 ст.32 КУпАП адміністративний арешт не може застосовуватись до вагітних жінок, жінок, що мають дітей віком до дванадцяти років, до осіб, які не досягли вісімнадцяти років, до інвалідів першої і другої груп.

Вказане свідчить, про те, що у порушення ст.280 КУпАП суддею, як органом, уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, не у повному обсязі з'ясовано необхідні інші обставини, а саме можливість застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту до ОСОБА_2, а саме наявність у ОСОБА_2 інвалідності першої або другої групи, що необхідно було зробити для правильного вирішення справи та призначення виду стягнення.

З огляду на викладене, постанова судді в частині призначення адміністративного стягнення є помилковою та не може бути залишена без змін.

Разом з тим також не можуть бути задоволені апеляційні вимоги ОСОБА_3 щодо призначення йому стягнення у виді 40 годин громадських робіт, оскільки санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП не передбачено такого виду стягнення як громадські роботи, а наявні інші альтернативні види стягнень - штраф та позбавлення права керувати транспортним засобом на відповідний термін. Застосування іншого стягнення, ніж ті, що передбачені санкцією відповідної норми, КУпАП не припускається

Однак при цьому, на мою думку, на даний час ОСОБА_3 взагалі не може бути притягнений до адміністративної відповідальності за вищенаведене правопорушення, постанова судді повинна бути скасована у повному обсязі, а провадження по справі закрито, виходячи з наступного

Відповідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Правопорушення було вчинене ОСОБА_2 05 листопада 2013 року.

На момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову судді від 27.12.2013 року сплинули строки накладення стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП, тому, враховуючи вищенаведені обставини та помилкове застосування до правопорушника стягнення, яке не може бути застосовано, що само по собі тягне за собою скасування оскарженої постанови судді, ОСОБА_3 не може бути притягнений до адміністративної відповідальності та до нього не може бути застосовано як штраф, так і позбавлення права керування транспортним засобом, а провадження по даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2, задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Олевського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити за закінченням строків накладення стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: