Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 317/1413/15-п Суддя в 1-й інстанції Громова І.Б.
Провадж. № 33/778/396/15 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., при секретарі Ігнатенко І.В., за участю адвоката Деревянко І.О., апелянта ОСОБА_3, розглянувши в залі Апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10 липня 2015 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця смт. Лазурне, Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з окаржуваною постановою ОСОБА_3 15 квітня 2015 року в смт. Лазурне Запорізької області керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (тремтіння рук, запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження медичного огляду та огляду за допомогою алкотестеру «Драгер» відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУАП, оскільки він не керував автомобілем НОМЕР_1 у вказану в протоколі дату, у зв'язку з чим відмовився від проходження медичного огляду, хоча й був оглянутий лікарем, просить постанову скасувати, призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Крім того, вказує на неможливість використання в якості доказів показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вони не були свідками подій зазначених в протоколі. Разом з тим, просить поновити йому пропущений з поважних підстав строк на оскарження постанови, посилаючись на порушення судом його права на захист, розгляд справи за його відсутності без належного повідомлення про дату та час її розгляду, зважаючи на направлення судових повісток не за місцем його проживання, а за місцем реєстрації його автомобіля.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, доводи наведені у клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови, вважаю, що зазначене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 289 КУпАП постанову про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом 10-днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи її розгляд відбувся за відсутності ОСОБА_3, апеляційна скарга останнім подана 15 вересня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом 10-денного строку на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення. Оскаржувану постанову ОСОБА_3 отримав 10 вересня 2015 року в Запорізькому районному суді Запорізької області (а.с. 23-24)

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_3 не було об'єктивної можливості оскаржити постанову у встановлені законом строки, а тому доводи, наведені у клопотані про поновлення пропущеного з поважних підстав строку на апеляційне оскарження, заслуговують на увагу, є достатніми та відповідають фактичним обставинам справи,в зв'язку з чим клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_3 та дослідивши інші докази у справі, вважаю, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції не оспорюються факти відмови ним 15.04.2015 року від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, його перебування в стані алкогольного сп'яніння 15.04.2015 року, що також підтверджується показами свідків - чергового лікаря ОСОБА_6, медичної сестри -ОСОБА_4 та письмовими відомостями (а.с. 4).

Допитаний в суді апеляційної інстанції інспектор ДАІ ОСОБА_7 пояснив, що 15.04.2015 року, приблизно о 23.00 прибули за викликом щодо поведінки водія автомобіля НОМЕР_1, який керує транспортним засобом в смт. Лазурному у стані алкогольного сп'яніння та вчиняє інші протизаконні дії, подзвонивший повідомив місце перебування автомобіля, куди наряд і вирушив. На вул. Миру, 63-64 смт. Лазурному був помічений вказаний автомобіль у заведеному стані з гучно увімкненою музикою. На передньому водійському сидіння у явному стані алкогольного сп'яніння перебував ОСОБА_3, пив пиво. На пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичній установі ОСОБА_3, у присутності свідків, відмовився.

Твердження апелянта про не керуванням ним автомобілем 15.04.2015 року у стані алкогольного сп'яніння спростовується показами допитаного в якості свідка ОСОБА_1, який підтвердив факт керування ОСОБА_3 автомобіля «ДЕО» 15.04.2015 року в смт. Лазурне Запорізької області в стані алкогольного сп'яніння, вказав на його зухвалу поведінку та здійснення виклику працівників правоохоронного органу.

Покази свідка ОСОБА_1 повністю узгоджуються із поясненнями ОСОБА_7 та не протирічать показам свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Отже, наведені докази підтверджують правильність висновків суду щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.

Диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає наявність в діях особи складу вказаного правопорушення як у випадку керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння чи передачу керування особі, яка перебуває в зазначеному стані, так і у разі відмови водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Накладаючи стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, тобто на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КпАП України, судом було враховано характер вчиненого правопорушення, що стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Стягнення апелянтом не оспорюється і, на думку судді, є домірним скоєному та відповідає меті накладення адміністративних стягнень, передбаченій ст. 33 КУпАП.

Правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, за доводами апеляційної скарг, не встановлено, оскільки такі спростовуються дослідженими доказами. Додатково слід відмітити, що висунуті в апеляційній скарзі вимоги щодо направлення справи на новий судовий розгляд, виходять за рамки, передбачених ст. 294 КУпАП, повноважень суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10 липня 2015 року відносно ОСОБА_3 задовольнити.

апеляцію ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10 липня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області М.С. Тютюник