АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши, за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, якою провадження відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, контролера ВАТ «Дніпрогаз», яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

закрито, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення, -

встановив:

постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до постанови місцевого суду, у вину ОСОБА_2 ставилося те, що вона 03 серпня 2015 року приблизно о 14 годині, керуючи транспортним засобом «ВАЗ» д/н НОМЕР_1, біля вїзду на територію «Єлізаветівський рай» Петриківського району Дніпропетровської області не вибрала безпечний інтервал та скоїла зіткнення з нерухомим автомобілем «Форд» д/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, після чого місце пригоди покинула, чим порушила п.п. 2.10 «а», 13.1 Правил дорожнього руху.

У ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що докази наявні в матеріалах справи спростовують вину ОСОБА_2, у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_1, розпочавши свій рух, допустила завдання механічних пошкоджень транспортним засобам. А поясненнями свідка ОСОБА_3 підтверджено той факт, що обидва транспортні засоби покинули місце ДТП, що на переконання місцевого суду виключає винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, у якій порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції та просить прийняти нову, якою визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулася саме з вини ОСОБА_2, яка у порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, не витривала безпечний інтервал руху, внаслідок чого допустила контакт передньою лівою частиною свого автомобіля із правою передньою колісною аркою автомобіля ОСОБА_1. Не помітивши контакту транспортних засобів та дотримуючись п. 1.4 Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 продовжила свій рух, під час якого почула скрегіт та відразу зупинилася. На звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків остання відмовилася і покинула місце пригоди.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснивши те, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», занадто близько підїхала до її авто, таким чином, не забезпечивши безпечну дистанцію, автомобіль ОСОБА_4 перебував у «сліпій» зоні, що і стало причиною завдання механічних ушкоджень транспортним засобам.

У свою чергу ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими. На її переконання дорожньо-транспортна пригода відбулася саме через порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1, яка не дотримала безпечний інтервал руху та допустила із нею зіткнення. Дії повязанні із залишенням місця події, пояснила тим, що поспілкувавшись із водієм ОСОБА_1 вирішила, що у ході їх переговорів конфлікт було вичерпано, а тому і покинула місце зіткнення.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність та обґрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувавши постанову суду та прийняти нову, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення, місцевий суд не привів належних мотивував свого рішення. Місцевий суд, перелічивши пояснення свідків та учасників ДТП, не дав їм належної оцінки, обмежившись лише формальними обґрунтуваннями.

Так у тексті постанови викладенні пояснення ОСОБА_5, в яких остання, визнавши факт ДТП, зазначила, що саме з вини водія ОСОБА_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода, оскільки остання допустила наїзд на її нерухомий автомобіль.

Зазначенні пояснення ОСОБА_5 повністю погоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_6, яка перебуває із нею у дружніх стосунках та яка у момент зіткнення перебувала у салоні автомобіля «ВАЗ».

При цьому, приймаючи до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, яка перебуває у дружніх стосунках із особою, яка притягається до відповідальності, суд першої інстанції не дав жодної оцінки її свідченням щодо їх обєктивності і належності у сукупності із іншими доказами.

Крім цього, судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_7, котрий у день ДТП працював на базі відпочинку і був свідком зіткнення даних транспортних засобі. Зазначений свідок пояснив, що першим підїхав автомобіль «Форд», під керуванням ОСОБА_1, а потім праворуч по відношенню до автомобіля ОСОБА_1 підїхав автомобіль «ВАЗ», під керуванням ОСОБА_2. Після того як автомобіль «Форд» відновив свій рух прямо, було чути скрегіт металу.

Таким чином пояснення свідка ОСОБА_7 підтверджує пояснення ОСОБА_1 в частині того, що автомобіль «ВАЗ» підїхав з права по відношенню до нерухомого автомобіля «Форд». При цьому, жодних даних щодо зміни напрямку руху свідок не повідомив, а лише зазначив, що автомобіль «Форд» розпочав свій рух, що погоджується і з поясненнями апелянта та ОСОБА_2.

Із дослідження наявних фотознімків, на яких зафіксовані механічні пошкодження автомобілів «ВАЗ» та «Форд», слідує, що механічні пошкодження були завдані при обставинах зазначених апелянтом. Зокрема, на автомобілі «Форд» містяться пошкодження з локалізацією на передній правій частині автомобіля: потертості та незначні вмятини маються на передньому правому крилі в районні колісної арки із направленнями у ліво на передніх правих дверях. В свою чергу на автомобілі «ВАЗ» містяться незначні пошкодження передньої лівої фари та переднього бамперу з ліва, локалізація яких свідчить про нерухомий стан транспортного засобу «ВАЗ» у момент зіткнення.

Таким чином з наведеного слідує, що автомобіль «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_2 підїхав у притул до колісної арки автомобіля «Форд», під керуванням ОСОБА_1. Розпочинаючи свій рух прямо, водій автомобіля «Форд» не змінював напрям руху, а тому і доводи того, що зіткнення транспортних засобів відбулося лише через недотримання безпечної дистанції автомобілем «Форд», під керуванням ОСОБА_1, не знайшло свого підтвердження і є таким яке не відповідають дійсності.

З аналізу наявних у справі доказів, а також враховуючи обмеження розгляду справи, апеляційний суд дійшов безсумнівного висновку, що порушення ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху є однією з причин настанням дорожньо-транспортної пригоди із завданням механічних ушкоджень транспортним засобам.

Разом з тим, доводи на які посилалася ОСОБА_2 виправдовуючи свої дії, що повязані із залишення місця ДТП, до якого вона була причетна, тобто у порушені п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, то вони на переконання апеляційного суду безпідставні і не можуть свідчити про її невинуватість. Оскільки сама ОСОБА_2 не заперечувала факт причетності до ДТП, її доводи, що вона покину місце пригоди оскільки була впевнена у вичерпаності конфлікту, спростовуються категоричними запереченнями іншого учасника пригоди ОСОБА_1, жодних інших доказів своєї невинуватості особи суду не надала і у матеріалах справи відсутні.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що постанова місцевого суду була винесена із порушенням вимог ст. 280 КУпАП, а її висновки не відповідають фактичним обставинам, а тому підлягає скасуванню, із винесенням нової постанови, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. При призначенні стягнення апеляційним судом враховано, що з моменту вчинення особою правопорушень минуло більше трьох місяців, а тому з урахуванням вимог ст. 38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови місцевого суду та винесення нової задовольнити.

Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а провадження у справі закрити, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_8

Дніпропетровської області