АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Лукянець Л.Ф., в присутності ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши її апеляційну скаргу на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною постановою суду до адміністративної відповідальності притягнутий ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Своє рішення суд мотивував тим, що вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення АП1 № 720403 від 04.12.2014 року, а також поясненнями свідків та рапортом працівника міліції.

На дану постанову суду подано апеляцію адвокатом Кальною О. П. в інтересах ОСОБА_2, яка посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови суду, а також її невідповідність вимогам закону, обставинам та матеріалам справи, просить її скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на те, що працівниками ДАІ було зупинено автомобіль ОСОБА_2 безпідставно, протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями, оскільки в ньому не зазначено адреси місця проживання свідків, а також їх контакти для зв'язку, а своїми неправомірними діями, які виразились у затягуванні огляду автомобіля, звірянні номерних знаків, ротацією ІДПС, а також відсутністю засобів для проведення тесту на стан сп'яніння на місці, працівники ДАІ фактично змусили ОСОБА_2 відмовитись від проходження медичного огляду у лікаря на стан сп'яніння, не роз'яснити йому наслідки такої відмови.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та доводи апеляції, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в судовому засіданні апеляційної інстанції, які підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, та зазначив, що автомобіль йому потрібен для повсякденного керування, оскільки він неофіційно працює, вважаю, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 720403 від 04.12.2014 року, ОСОБА_2, того ж дня о 09 год. 50 хв., в м. Києві по пр-ту Миру, керував автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук). Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Постановою суду першої інстанції за вказане порушення правил дорожнього руху, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням відповідного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, тягне за собою накладення штрафу, позбавлення права керування транспортними засобами, громадські роботи або адміністративний арешт.

З матеріалів справи вбачається, що обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 підтверджуються матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 720403 від 04.12.2014 року, в якому ОСОБА_2 власноручно зазначив, що він від огляду відмовляється, оскільки поспішає до лікаря і просить суд обмежитись попередженням; поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в яких вони зазначають, що були свідками, як ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду у лікаря на стан сп'яніння; рапортом інспектора ДПС 2 взводу супроводження батальйону із забезпечення супроводження та ескортування полку ДПСДАІ ГУ МВС України в м. Києві Іванова О. Ю. від 04.12.2014 року, в якому зазначено, що 04.12.2014 року під час несення служби по згідно дислокації, ним було зупинено автомобіль «Опель» д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності свідків, після чого, ОСОБА_2 було відсторонено від керування транспортним засобом, посвідчення водія останній відмовився передавати, пояснивши це тим, що віддасть після рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що судом правильно кваліфіковано дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в межах, передбачених санкцією цієї статті. Підстави вважати накладене адміністративне стягнення таким, що не відповідає особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності та обставинам справи відсутні.

Що стосується доводів апеляції про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями, оскільки в ньому не зазначено адреси місця проживання свідків, а також їх контакти для зв'язку, то вони не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 720403 від 04.12.2014 року, його було складено в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і в протоколі зазначено їх місце проживання, серія та номер посвідчення водія, а також засоби зв'язку.

Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що громадянину ОСОБА_2 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що засвідчено підписом останнього.

Також, що стосується доводів апеляції про неправомірні дії працівників ДАІ під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та невідповідність цього протоколу вимогам закону, то такі обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Не були надані такі дані і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Крім того, вважаю, що апелянту потрібно поновити строк оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копію постанови суду першої інстанції ОСОБА_2 отримав лише 20.01.2015 року, а апеляцію було подано 02.02.2015 року.

Враховуючи вищенаведене, вважаю постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року, щодо ОСОБА_2

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року, якою до адміністративної відповідальності притягнутий ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік залишити без змін, а апеляцію захисника ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л. Ф. Лукянець