АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/791/437/15
Головуючий в І інстанції Корольчук Н.В.
Категорія ч.1 ст.482 МК України Доповідач: Волошко С.Г.
П О С Т А Н О В А

21 грудня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області Волошко С.Г., розглянувши апеляційну скаргу Херсонської митниці з участю її представника Бабільова І.І., ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року, якою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Петропаловська-Камчатська, Російська Федерація, не працюючого,

провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про порушення митних правил від 22 липня 2015 року, 22 липня 2015 року о 02 годині 15 хвилин в зону митного контролю ПКВВ «Каланчак» ВМО № 1 митного поста «Скадовськ» Херсонської митниці ДФС із вільної економічної зони «Крим» заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 308 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3. Під час здійснення митних формальностей було встановлено, що останній на зазначеному автомобілі виїхав з митної території України 14.06.2015 року на територію Російської федерації через митний пост у Харківській області та більше в Україну не повертався. Згідно з поясненнями ОСОБА_3, він 29.06.15 р. прослідував на вказаному транспортному засобі з території Російської Федерації за маршрутом порт «Кавказ» - порт «Крим» до ВЕЗ «Крим».

Митними органами дії ОСОБА_3 були кваліфіковані як порушення митних правил, за що передбачена відповідальність на підставі ч.1 ст. 482 МК України.

Безпосередньо в протоколі зазначені порушення інспектором митної служби викладені таким чином: «Громадянин України ОСОБА_3 вчинив порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 482 МК України, а саме, переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України поза митним контролем, тобто поза місцем розташування органу доходів і зборів або поза робочим часом, установленим для нього, і без виконання митних формальностей, або з незаконним звільненням від митного контролю внаслідок зловживання службовим становищем посадовими особами органу доходів і зборів(автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 308 CDI p.н.НОМЕР_1»

Вважаючи, вищезазначене підставою для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, митні органи направили матеріали справи відносно нього до суду, вважаючи складений протокол достатньою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Розглянувши матеріали зазначеної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, у діях ОСОБА_3 та закрив провадження на цій підставі.

Обґрунтовуючи цей висновок, суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що згідно із ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.ст.486,489 МК України при розгляді справи про правопорушення митних правил підлягають з'ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення (тобто час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є обставини для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також необхідно з'ясовувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, з дотриманням вимог щодо своєчасного, всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин кожної справи.

Частиною 1 ст.527 МК України визначено, що однією з постанов, яку може бути винесено у справі про порушення митних правил, є постанова про закриття провадження у справі (зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

З урахуванням конкретних обставин справи, а саме того, що відповідно до викладеного у протоколі про порушення митних правил висновку предметом інкримінованих ОСОБА_3 дій визнано належний йому автомобіль марки «MERCEDES - BENZ SPRINTER 308 CDI», вже на час складання протоколу особа, яка його склала, усвідомлювала, що за санкцією ч. 1 ст.482 МК України на ОСОБА_3 можуть бути накладені досить суворі стягнення.

Такі обставини, виходячи з встановлених Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії, основних засад судочинства, зокрема, щодо забезпечення доведеності вини, та положень ст.458 МК України, за змістом яких підставою адміністративної відповідальності є вчинення особою діяння, яке містить склад правопорушення, передбачений цим кодексом, вимагали від особи, яка склала протокол, здійснення максимально можливою мірою дій, спрямованих на забезпечення можливості притягнення особи, яка скоїла правопорушення, до адміністративної відповідальності шляхом зібрання та фіксації доказів його вчинення з тим, щоб викладені у протоколі дані беззаперечно стверджували протиправність діяння особи, її винність у цьому діянні, факт і обсяг посягання цієї особи на охоронювані законом правовідносини.

Суд першої інстанції аналізуючи вимоги закону, зібрані матеріали справи, зокрема, протокол про порушення митних правил, які у сукупності повинні були доводити наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_3, прийшов до висновку, що при складанні зазначеного протоколу митні органи припустились порушень, які унеможливлюють його використання у якості беззаперечного доказу вини ОСОБА_3, оскільки відповідно до виписаних у ст.ст. 488,490,494,495 МК України положень, протокол про порушення митних правил - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою, про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого МК України, є найважливішим джерелом доказів у справах про порушення митних правил. В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі порушення митних правил і повинен провадитися їх, у тому числі, судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст. 2 Протоколу №7 де Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

На підставі аналізу чинного законодавства, у тому числі зазначених рішень Європейський суду з прав людини, суд першої інстанції у постанові зазначив, що протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

У п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення.

Крім того, Європейський суд вказав, що положення підпункту «а» п. З ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.482 МК України об'єктивна сторона цього правопорушення виражається у вчиненні декількох різних за своєю сутністю дій, зокрема: у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України поза митним контролем, тобто поза місцем розташування органу доходів і зборів або поза робочим часом, установленим для нього, і без виконання митних формальностей, або з незаконним звільненням від митного контролю внаслідок зловживання службовим становищем посадовими особами органу доходів і зборів.

Однак, у складеному відносно ОСОБА_3 протоколі чітко не зазначено, у вчиненні якої саме із зазначених вище дій, закріплених у ч.1 ст. 482 МК України, він обвинувачується, оскільки у протоколі фактично наведені всі можливі дії, що містить диспозиція цієї статті, без конкретизації того, яка саме дія або дії з цього переліку ставляться у провину ОСОБА_3, що є неприпустимим внаслідок порушення права особи на захист тому, що особа, відносно якої складають протокол, повинна чітко розуміти у чому її звинувачують і одразу мати можливість захищатись від конкретного обвинувачення.

Крім того, за змістом ст.ст. 458 МК України, 9 КУпАП протиправне діяння, вчинене певною особою, визнається порушенням митних правил лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності, наявність вини є невід'ємною ознакою суб'єктивної сторони будь - якого адміністративного правопорушення.

Виходячи з конструкції адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України, а також роз'яснень, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №8 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах контрабанду та порушення митних правил», суб'єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю в особи вини у формі прямого умислу.

При цьому, за змістом ст. 10 КУпАП наявність умислу є необхідною у всіх випадках, коли особа притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що може бути зроблено тільки навмисно. Вина у формі прямого умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру вчиненої дії або бездіяльності, тобто їх незаконності, передбаченні її шкідливих наслідків та бажанні їх або свідомого допускання настання цих наслідків.

Крім того, як зазначено у вказаній вище постанові Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №8, особи, що вчиняють контрабанду та порушують митні правила, посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України, внаслідок чого завдають шкоду економіці держави, її культурній спадщині, здоров'ю населення та громадській безпеці, сприяють розширенню тіньового сектора економіки.

Однак, матеріали, зібрані митним органом, працівник якого склав протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_3, з урахуванням пояснень останнього, наданих при складенні цього протоколу, не містять як переконливих даних про те, що мав місце факт заподіяння інкримінованими ОСОБА_3 діями будь - якої шкоди, а також достатніх даних для прийняття рішення про умисне вчинення ним того діяння, яке ставиться йому у вину.

Крім того, виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 482 МК України, відповідальність за цією статтею несе особа, яка здійснила певні дії через митний кордон України (який відповідно до ст. 10 МК України збігається з державним кордоном України).

Як зазначено у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 16.06.2014 року за №424-р «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», на яке міститься посилання у протоколі відносно ОСОБА_3, у зв'язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, прийнято рішення тимчасово закрити пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком. Наказом Міністерства інфраструктури України від 16.06.2014 року №255 «Про закриття морських портів» (зареєстровано в Мінюсті України 24.06.2014 року за №690/25467) морський порт Керч закрито до відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупований території АР Крим. При цьому, як вказано у протоколі, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 року за №535 «Про реорганізацію деяких територіальних органів Міністерства доходів і зборів» було прийнято рішення реорганізувати Кримську та Севастопольську митниці Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до Херсонської митниці Міністерства доходів і зборів із зобов'язанням Херсонської митниці забезпечити виконання функцій, що покладалися на зазначені митниці.

Виходячи з цього, суд першої інстанції, поряд з іншим, зазначив, що на його думку, є підстави вважати, що ОСОБА_3, пред'явивши транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення в'їзду на територію України з вільної економічної зони «Крим» у КПВВ «Каланчак», діяв у відповідності з положеннями наведених нормативних актів.

При цьому слід також враховувати, що Конституцією України, як і положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожному громадянину України гарантується безперешкодне право повернутися в Україну.

Відповідно до ч. З ст. 5 Закону України «Про створення вільної економічної- зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

З огляду на наведене, на думку суду, не може йтися про те, що не проходження ОСОБА_3 митного контролю у порту «Керч» було викликано його умисними діями, бо це не залежало від його волі, а до цього призвели наведені вище обставини, пов'язані з окупацією території АР Крим.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.482 МК України у зв'язку з відсутністю з його діях складу цього правопорушення, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що інкриміноване йому діяння не містить усіх ознак складу такого правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в.о. заступника начальника Херсонської митниці ДФС подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та визнати ОСОБА_3 винним у порушенні митних правил, передбачених ч.1 ст.482 МК України, оскільки його дії були спрямовані на переміщення автомобіля на територію України з БЕЗ «Крим», куди він потрапив через паромну переправу «Кавказ» - «Керч», в чому і міститься, склад правопорушення у діях ОСОБА_3, які містять, як зазначено в апеляції, об'єктивну та суб'єктивну сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.482 МК України.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника митниці Бабильова І.І., який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, ОСОБА_3, стосовно якого судом першої інстанції закрито провадження у справі про порушення ним митних правил, передбачених ч. 1 ст.482 МК України та його представника адвоката Ритова А.В., які просили залишити постанову місцевого суду без зміни, як законну та обґрунтовану, а доводи апеляції визнати безпідставними, оскільки вони належним чином спростовані судом першої інстанції, дослідивши матеріали справи у сукупності з доводами апеляції, прихожу до висновку, що вона задоволенню не підлягає, враховуючи досліджені докази та аналіз законодавства з цього приводу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП та ст.489 МК України, посадова особа, розглядаючи справу про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційної інстанції, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, що повно та всебічно довів у своїй постанові, належним чином, обґрунтувавши це зібраними у справі доказами з посиланням на відповідні вимоги закону, з чим практично повністю погоджується апеляційна інстанція, за виключенням, висновку про те, що дії ОСОБА_3 начебто відповідають вимогам закону, оскільки він пред'явив транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення під час в'їзду на територію України з вільної економічної зони «Крим» через КПВВ «Каланчак», якому, на думку суду першої інстанції, згідно його аналізу, наказу Міністерства інфраструктури України від 16.06.2014 року №255 «Про закриття морських портів» (зареєстровано в Мінюсті України 24.06.2014 року за №690/25467), яким морський порт Керч закрито до відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупований території АР Крим, а також, відповідно до протоколу до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 року за №535 «Про реорганізацію деяких територіальних органів Міністерства доходів і зборів» відповідно до якого реорганізована Кримська та Севастопольська митниці Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до Херсонської митниці Міністерства доходів і зборів із зобов'язанням Херсонської митниці забезпечити виконання функцій, що покладалися на реорганізовані митниці.

Таким чином, суд першої інстанції фактично стверджує в постанові, що, оскільки функції вищезазначених митниць передані Херсонський митниці, то якщо особа самостійно або на транспортному засобі, прибула на контроль у Херсонську митницю, то склад правопорушення, пов'язаний з перетином кордону до України з боку АР Крим, де особа опинилась шляхом заїзду з території Росії, відсутній.

Це твердження ніяким чином не відповідає вимогам закону та є хибним. Залишення цього твердження поза увагою апеляційної інстанції може сприяти незаконному тлумаченню закону на майбутнє. З огляду на це, слід зазначити, що в'їзд до АР Крим з боку Росії, а потім намагання перетнути кордон з Україною через Херсонську митницю беззаперечно є однією зі складових порушень митних правил, передбачених ст. 482 МК України і тлумаченню на свій розгляд це не підлягає, оскільки виключає наявність складу злочину при будь-яких обставинах, у тому числі і за ст. 204-2 КУпАП. В цій частині суд першої інстанції, мотивуючи відсутність складу адміністративного правопорушення припустився помилки, але вона не впливає на остаточні висновки апеляційної інстанції про правильність висновку суду першої інстанції про відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_3, оскільки слід виходити з іншого.

Погоджуючись з висновками суду, щодо прийнятого ним рішення по справі, слід зазначити, що апеляційна інстанція розглядає справу у межах апеляції, а тому не зобов'язана усувати суперечності висновків митного органу, зокрема, висновку щодо автомобіля ОСОБА_3, який визнає його, в одному випадку, товаром, а в іншому транспортом комерційного призначення.

Разом з тим, згідно п.57 ч.1 ст.4 МК України: товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Пункт 58 вказаної статті Митного кодексу дає визначення транспортним засобам - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі.

Відповідно п. 60 ч.1 ст. 4 МК України: транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

З оглядом на вказані вимоги норм матеріального права необхідно дійти висновку, що автомобіль законом віднесено до товарів.

Однак, вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України можливо лише з прямим умислом. Матеріалами справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_3, опинившись у м. Белгороді, на прохання батьків, перевіз їх до родичів у АР Крим на територію тимчасово окупованої іншою державою-агресором частини України ( АР Крим ) через керченську переправу, де раніше перебував митний контроль держави Україна ( Кримська митниця), яка розпорядженням Кабінету міністрів України № 535-р від 04 червня 2014 року була реорганізована, а забезпечення виконання митного законодавства покладено на Херсонську митницю Міністерства доходів і зборів, у зв'язку з чим на межі розмежування материкової частини України та її тимчасово окупованою територію були створені КПВВ «Чонгар», «Каланчак» і«Чаплинка».

Як вбачається з пояснень самого ОСОБА_3 та матеріалів справи, вказаний автомобіль знаходиться у його особистому користуванні і не використовувався для перевезення товарів або оплатного перевезення пасажирів. На вказаному автомобілі він виїхав за межі України, а згодом в'їхав через керченську переправу на територію АР Крим, звідки направився на КПВВ «Чонгар», розташований на межі розмежування материкової частина України з тимчасово окупованою територією для проходження митного контролю, не будучи обізнаним про відповідальність за такі дії.

Враховуючи дані обставини, приходжу до висновку, що крім вищенаведених доказів про відсутність складу адмінстративного правопорушення, зазначених судом першої інстанції, слід також зазначити, що ОСОБА_3 не мав умислу на переміщення власного автомобіля через митний кордон України поза митним контролем, тобто в його діях відсутня також суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови судді місцевого суду немає.

Керуючись ст.ст. 458, 482, 486, 488, 489, 490, 494, 495 МК України, ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС на постанову Суворовського районного суду м. Херсона відносно ОСОБА_3 від 18 листопада 2015 року - залишити без задоволення, а зазначену постанову - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області С.Г.Волошко