АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/234/15 Справа № 703/3734/15-п Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.130, ст.122-4, ст.124 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Суддя апеляційного суду Черкаської області Дмитренко М.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого водієм ПП ОСОБА_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130, ст.ст.122-4 та 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції та протоколів про адміністративне правопорушення серії АП1 №693651, 693652, 693653, ОСОБА_3 близько 4 години 4 липня 2015 року по вул. Леніна в м. Сміла з явними ознаками алкогольного спяніння керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 та під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_2, та після чого залишив місце ДТП, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння відмовився, тобто своїми діями порушив вимоги п.п. 2.5, 10.9, 2.10.А Правил дорожнього руху України.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.09.2015року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4 та ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто з правопорушника на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення передбаченні ч.1 ст.130, ст.122-4 та ст.124 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на те, що судом в порушення вимог ст.245, 251, 252 КУпАП постановлено рішення без всебічно повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи. Крім того, вказує що в протоколі АП1 №693653 та 693652 про адмінправопорушення працівниками ДАІ не вказано відомості про свідків чим порушено вимоги ст.ст. 254, 256 КУпАП. Не взято до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_6 керував автомобілем ВАЗ 21099 на прохання ОСОБА_3 Поза увагою суду залишилась розписка ОСОБА_7 дана ОСОБА_6, що він за пошкодження автомобіля НОМЕР_2 сплатив за ремонт на СТО «ШАНС» в повному обсязі, що свідчить на думку апелянта з його власником розрахувався. З незрозумілих на те підстав, судом не взято до уваги ту обставину, що працівників ДАІ викликав сам ОСОБА_3, на якого і було складено протоколи про адміністративні правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 який стверджував, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130, ст.124 та ст.122-4 КУпАП, оскільки він вказані правопорушення не вчиняв, його представника адвоката ОСОБА_8, який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі приходжу до наступного, що вимоги апелянта підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне та обґрунтоване рішення.

Проте, суддя суду першої інстанції вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався та дійшов до хибного рішення про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130, ст.124 та ст.122-4 КУпАП.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Свідки ДТП ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 були неодноразово викликані в судове засідання апеляційної інстанції для надання пояснень по справі, однак не зявилися без повідомлення причин неявки. Вважаю, що у звязкою з їх неявкою буде доцільним дослідити та дати оцінку письмовим поясненням, які вони надавали працівникам ДАІ.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_10 та ОСОБА_9, останні були свідками події, яка мала місце 04.07.2015 року близько 4 год. ранку біля розважального закладу Антлантида та, перебуваючи на автобусній зупинці бачили, як автомобіль НОМЕР_3 під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_2, та після чого залишив місце ДТП. Хто перебував за кермом вказаного автомобіля вони не бачили. Після чого ОСОБА_10 повідомив про ДТП власника автомобіля «ОСОБА_12 Фе» та вони поїхали, де проживає водій автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_3 і там було ним же викликано працівників ДАІ (а.с.13,15).

З постанови суду першої інстанції вбачається, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дали послідовні свідчення працівникам ДАІ на момент складання протоколів про адмінправопорушення. Проте, з вказаних пояснень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не можливо встановити, хто перебував за кермом автомобіля ВАЗ 21099 в момент руху заднім ходом та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_2.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 повідомив, що йому 4 липня зателефонував ОСОБА_5 близько 3 год. ночі та попросив відвезти його до клубу «Антлантида» на машині товариша. Прийшовши до них додому ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля ВАЗ 21099, а ОСОБА_5 сів з пасажирської сторони, ОСОБА_3 сів на заднє сидіння і вони відвезли ОСОБА_5 до клубу де останній залишився. Відїжджаючи від клубу, будь-яких звуків чи признаків зіткнення з припаркованим автомобілем не почув. 07 липня 2015 року зустрівшись з власником автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_7 він відшкодував ремонт передньої лівої двері, де була невеличка подряпина. Про що ОСОБА_7 написав йому розписку, що претензій немає.

З розписки від 07.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 дав дану розписку ОСОБА_6 про те, що він претензій до нього не має, оскільки ОСОБА_6 відшкодував ремонт автомобіля НОМЕР_2 на СТО «ШАНС» в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції було перевірено пояснення ОСОБА_5, який повідомляв працівникам ДАІ та в суді першої інстанції, що 04 липня 2015 року близько 3 год. ночі зателефонував ОСОБА_6 та попросив на автомобілі ОСОБА_3В, відвезти його до бару «Атлантида» на що останній погодився. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підвезли його до вищевказаного бару де він залишився, а ОСОБА_6 разом з ОСОБА_3 поїхали додому. Після чого до нього підійшли хлопці та почали говорити йому, що автомобіль ВАЗ 21099 вдарив авто НОМЕР_2, внаслідок чого в них виникла суперечка. Близько 04.30 год. він, ОСОБА_7 і два свідки поїхали до ОСОБА_3 додому для зясування тієї обставини, що вказав власник автомобіля та свідки. Підїхавши до будинку ОСОБА_3 вони його покликали, в ході зясування обставин події ОСОБА_7 почав вимагати кошти за ремонт автомобіля. Після чого ОСОБА_3 викликав працівників ДАІ, які приїхали близько 5 год. ранку, і почали щось міряти та складати якийсь протокол, як потім зясувалось на ОСОБА_3 В той час коли складались протоколи ОСОБА_11 не було, він підїхав туди за викликом працівників ДАІ (а.с.26-27).

Вказані пояснення ОСОБА_6С, та ОСОБА_5 в повній мірі узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та не викликають сумнівів щодо належності та допустимості.

Крім того судом першої інстанції безпідставно побудовано доведення вини ОСОБА_3 лише на поясненнях свідка ОСОБА_11

Дослідженням матеріалів справи було встановлено, що пояснення свідка ОСОБА_11 не в повній мірі відповідають обставинам справи. Так, з пояснень гр. ОСОБА_11 вбачається, що він був свідком ДТП біля бару «Атлантида» близько 05 год. ранку, в ході якої автомобіль НОМЕР_3 під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_2, та після чого залишив місце ДТП, за кермом вказаного автомобіля був гр. ОСОБА_3 так стверджує ОСОБА_11 (а.с. 14, 46). Вказані пояснення свідка ОСОБА_11 свідчать про обставини події, яка мала місце близько 04 год. 04.07.2015 року, але ніяким чином не узгоджуються з поясненнями інших осіб щодо встановлення особи яка перебувала за кермом.

Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вказують, що автомобілем ОСОБА_3 пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, проте не встановлюють факту перебування ОСОБА_3 за кермом автомобіля НОМЕР_3.

Разом з тим судом проігноровано, такий доказ по справі, як розписку власника автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_7, надану ОСОБА_6, яка вказує що на момент зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_2 за кермом автомобіля ВАЗ -21099 перебував ОСОБА_6

Крім того звертаю увагу на те, що працівники ДАІ всупереч наказу №77 від 26.02.2009 року «Про затвердження Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» допустили порушення глави V, яка регламентує особливості оформлення матеріалів щодо адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП.

Так згідно пункту 5,1 вказаної інструкції та диспозиції ст.130 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення може бути складено на водіїв та інших осіб, які керують транспортними засобами, стосовно яких є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень свідків, ОСОБА_3 перебував вдома, коли його покликав ОСОБА_5, ОСОБА_7 та він вийшов на подвіря.

Отже, вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом.

Враховуючи наведене, дані виключають об'єктивну сторону вказаних правопорушень за ч.1 ст.130 ст.124 та ст.122-4 КУпАП.

Тому, приходжу висновку, що в діянні ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 ст.124 та ст.122-4 КУпАП, а саме відсутня його обєктивна сторона.

Отже, з врахуванням викладеного постанова підлягає до скасування, а розпочате провадження закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130, ст.ст.122-4 та 124 КУпАП скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя М. І. Дмитренко