Провадження № 33/792/164/15
Справа № 676/7026/15-п Головуючий в 1-й інстанції Драч І.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Шершун В.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року м. Хмельницький

Суддя Апеляційного суду Хмельницької області Шершун В.В., за участі секретарів судового засідання Лук'янчук О.М., Інжиєвської Ю.А., Кудинського В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2015 року, -

встановив:

Постановою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і призначено йому стягнення у виді одного року позбавлення права керування транспортними засобами.

Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 14 жовтня 2015 року о 19 год. 45 хв. в м. Кам'янець-Подільський по вул. Вокзальна, керував транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), однак відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з використанням дозволених технічних засобів фіксування такого стану та в медичному закладі у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Він просить, скасувати постанову судді Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 06 листопада 2015 року та справу відносно нього провадженням закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апелянт посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, а при прийнятті судом першої інстанції рішення у справі було порушено норми матеріального та процесуального права.

Він вказує, що освідування його на предмет знаходження в стані алкогольного сп'яніння проводився з порушенням ст. 266 КУпАП, а також п. 4, 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 1.7, 2.6 наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На місці зупинки його автомобіля працівники міліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціального приладу. Вказаний у протоколі факт наявності ознак алкогольного сп'яніння вказаний безпідставно та не був належним чином доведений в судовому засіданні в суді першої інстанції. Апелянт також вказує на те, що на місці зупинки автомобіля не було ні свідків, ні понятих. Крім того, судом першої інстанції, не було перевірено його пояснення стосовно вимоги у медичному закладі відібрати зразки крові для лабораторного дослідження з метою встановлення наявності факту алкогольного сп'яніння.

У медичному закладі під час розмови у кабінеті лікаря, вказаних у матеріалах свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було, також їх не було під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при зазначених у постанові обставинах відповідають матеріалам справи.

Так, ОСОБА_1 в суді першої інстанції вину не визнав, пояснив, що 14 жовтня 2015 року у вечері керував автомобілем в м. Кам'янець-Подільський по вул. Вокзальна, де був зупинений працівниками міліції, продувати прилад «Драгер» на місці відмовився, оскільки вживав лише безалкогольне пиво. В медичному закладі також відмовився від продуття приладу (Алкотест), оскільки вимагав, щоб медпрацівники відібрали зразки крові для лабораторного дослідження.

Проте, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння і відмова від медичного освідування підтверджується письмовими показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтвердили обставини правопорушення, а також протоколом про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що твердження ОСОБА_1, про його право відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки закон встановлює безальтернативний обов'язок водія пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за вимогою уповноважених на те органів. Цих вимог закону ОСОБА_1 не дотримався.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність проведення йому лабораторного аналізу крові не відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та вимогам спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 09 вересня 2009 року, яким затверджено Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до вказаних актів, обов'язок проведення лабораторних досліджень передбачений лише для визначення ознак сп'яніння від наркотичного засобу або психотропної речовини. Ознаки алкогольного сп'яніння дозволено встановлювати за допомогою обладнання, дозволеного Міністерством охорони здоров'я України, яке підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, свідоцтвом про повірку.

За таких обставин суд першої інстанції правильного кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте при призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, позитивну характеристику особи правопорушника та, що він інвалід третьої групи і має потребу у використанні автотранспорту.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що достатнім та необхідним для виховання ОСОБА_1 буде стягнення у виді накладення штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, замість стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме таке стягнення забезпечить досягнення мети зазначеної у ст. 23 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. 130, ст. 293, ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області /підпис/ Шершун В.В.

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області Шершун В.В.