Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/209/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Жушман О. М.
Категорія - 173 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Бондарчук Р. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 року суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області Бондарчук Р.А.,

з участю: захисника правопорушника-адвоката Білик С.І.,

правопорушника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда апеляційну скаргу захисника Білика С.І. в інтересах правопорушника ОСОБА_4 на постанову судді Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2015 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Давидени Старожинецького району Чернівецької області, українку, громадянку України, яка одружена, працює робітником із благоустрою населеного пункту в КП «Комунсервіс», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративну стягнення у виді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2015 року ОСОБА_4, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КупАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, 20.09.2015 року приблизно 00:30 години в с. Зелене Петрівського району Кіровоградської області по вулиці Чкалова, в приміщенні будинку культури громадянка ОСОБА_4, нанесла удар громадянину ОСОБА_5, та пошкодила його мобільний телефон марки «Lenovo» А850, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник правопорушника просить скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження по справі, а також повернути стягнені грошові кошти на користь ОСОБА_4 сплачені нею у вигляді штрафу.

Апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків, які були відомі на момент складання протоколу, відсутні посилання на те що, ОСОБА_4 порушила громадський порядок і спокій, а також він складений в одному примірнику, тобто його копія правопорушнику не надавалася. Судом першої інстанції не було здобуто фактів висловлювання ОСОБА_4 нецензурною лайкою. Покази свідків свідчать про те що, сам потерпілий заважав відпочивати ОСОБА_4 та світив їй в очі ліхтариком мобільного телефону. Також, не був вилучений телефон, згідно ст. 265 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 уточнила, що на той час вона вважала, що це просто ліхтарик, зробила йому зауваження, проте він продовжував світити і вона відвела руку, від чого ліхтарик впав. Після цього ОСОБА_5 став її ображати, вказуючи, що вона пошкодила телефон.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи викладені в апеляції, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову судді суду першої інстанції - скасувати, виходячи з таких підстав.

Відповідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідальність за ст. 173 КУпАП настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб'єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

В своєму рішенні суддя суд першої інстанції зазначає, що вина ОСОБА_4 підтверджується показами свідків та визнанням нею вини. Проте такий висновок судді є необґрунтованим та спростовується наступним.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 20.09.2015 року приблизно 00.30 год. в с. Зелене по вул. Чкалова Петрівського району Кіровоградської області, в приміщенні будинку культури, ОСОБА_4 нанесла удар ОСОБА_5 та пошкодила його мобільний телефон (а.с. 1).

В своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначає, що була 19.09.2015 року о 00.30 годин в приміщенні будинку культури, також там перебував ОСОБА_5, який світив їй в очі ліхтариком, на її неодноразові прохання та зауваження припинити світити в очі не реагував. Після чого ОСОБА_4 підійшла до потерпілого та штовхнула рукою по його руці в якій знаходився на її думку ліхтарик, і він впав на підлогу. Після цього ОСОБА_5 почав лізти битись, остання відштовхнула його та після цього пішла додому (а.с. 6).

Потерпілий ОСОБА_5 в своїх поясненнях вказує, що він знаходився 19.09.2015 року о 23.40 годин в приміщенні клубу та світив телефоном, коли в цей час підійшла ОСОБА_4 і нанесла удар по його руці в якій був телефон. Від удару телефон впав на підлогу та пошкодився. ОСОБА_4 намагалася підійти до нього, але їй завадили люди, які знаходилися в приміщенні. В подальшому ОСОБА_5 пішов додому (а.с. 3).

З пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що він 19.09.2015 року приблизно 22.00 годин знаходився в приміщенні будинку культури, в якому також знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Під час того, як всі відпочивали, потерпілий почав світити ліхтариком на телефоні в очі ОСОБА_4 На неодноразові зауваження останньої той не реагував. Потім вона підійшла та вибила телефон з рук. Після цього ОСОБА_6 пішов додому (а.с. 4).

Свідок ОСОБА_7 в своїх поясненнях вказує, що вона 19.09.2015 року приблизно 23.00 години знаходилась в приміщенні будинку культури. Незнайомий юнак почав світити її подрузі ОСОБА_4 в очі ліхтариком на телефоні. Що саме сталося і хто вибив телефон з рук ОСОБА_5 вона не бачила (а.с. 5).

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутній умисел на порушення громадського порядку, що підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які вказують, що дії направлені на ОСОБА_4 зі сторони ОСОБА_5 були провокуючі - останній світив в очі ліхтариком на телефоні громадянці ОСОБА_4 і на її зауваження не реагував. У останньої не було умислу та мети заподіяти шкоду ОСОБА_5, шляхом порушення громадського порядку, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, сам правопорушник у своїх поясненнях не заперечує про те, що дійсно світив ліхтариком на своєму мобільному телефоні.

Також, на відсутність умислу у ОСОБА_4 на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, може вказувати також і вік останньої та потерпілого, який є неповнолітньою особою (1998 року народження), і навпаки - правопорушник є дорослою особою (1969 року народження), тобто вважається вже соціально-зрілою та врівноваженою особою, працює на благоустрій населеного пункту, що підтверджується довідкою-характеристикою, згідно якої ОСОБА_4 до своїх обов'язків відноситься добросовісно, характеризується добре, неодноразово обиралася депутатом сільської ради, приймає активну участь в житті села тощо (а.с. 10).

Заслуговує на увагу і те, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавали пояснення 20.09.2015 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено 21.09.2015 року, тобто на момент складання протоколу дані свідки були відомі, але в протоколі їх не зазначено. Крім того, описавши в протоколі обставини правопорушення, посадова особа органів внутрішніх справ не вказала, який саме об'єкт, передбачений диспозицією статті 173 КУпАП, порушила ОСОБА_4, тобто на які саме суспільні правовідносини були направлені її неправомірні дії (не міститься жодного згадування про порушення громадського порядку). Вказані факти є грубим порушенням ст. 256 КУпАП, а тому даний протокол не можна вважати беззаперечним доказом вини ОСОБА_4, а всі інші докази, які містяться в матеріалах справи вину правопорушника не підтверджують, а навпаки спростовують.

Аналізуючи покази свідків, докази по справі, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_4, відсутній склад правопорушення, за який передбачена відповідальність за ст. 173 КУпАП.

В той же час, в разі можливих цивільно-правових наслідків (зокрема, пошкодження майна), це не перешкоджає учасникам спору вирішити питання, в порядку цивільного судочинства, з урахуванням, наявності та ступеню вини сторін правовідносин.

Таким чином, суддею районного суду не обґрунтовано зроблено висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Білика С.І. в інтересах правопорушника ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2015 року відносно ОСОБА_4 скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 173 КУпАП закрити у зв'язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області Р.А. Бондарчук