АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм у ПП Чаленко, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 404,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу працівника Державтоінспекції МВС в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 28 травня 2015 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати

Провадження № 33/774/316/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що він не був присутній при розгляді справи в районному суді, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про дату, місце та час розгляду справи відносно нього. При цьому, копія постанови суду, в порушення вимог ст. 285 КУпАП, апелянту не направлялась і він дізнався про її існування лише 25 травня 2015 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому викладені в протоколі відомості, не відповідають фактичним обставинам справи, чому не було надано належної оцінки місцевим судом. Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що при накладенні на нього адміністративного стягнення районним судом були порушені вимоги ст. 33 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу та заявлене клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, підтвердив викладені в їх обґрунтування доводи та просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та задовольнити подану апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, при цьому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено апеляційним переглядом, зазначені вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції не були дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази як направлення на адресу ОСОБА_1, так і отримання ним судового виклику. Разом з тим, місцевий суд справу розглянув у відсутність ОСОБА_1, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Докази направлення на адресу ОСОБА_1 копії постанови суду відносно нього, в порядку ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення і керуючись ст. 289 КУпАП, вважає необхідним задовольнити його клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно незаконності та необґрунтованості постанови суду першої інстанції суду є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був підписаний без будь-яких зауважень, чим правопорушником було підтверджено правильність зафіксованих в протоколі даних, а тому доводи апеляційної скарги в частині того, що викладені в протоколі відомості не відповідають фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1, від якого був чутий запах алкоголю, на вимогу працівника Державтоінспекції МВС відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, як за допомогою спеціального технічного засобу алкотестеру Драгер, так і в медичному закладі, при цьому ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкоголю.

Матеріалами справи встановлено, що відсутні підстави ставити під сумнів пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є послідовними та повністю узгоджуються між собою та з даними, котрі слідують з документів, що містяться в матеріалах справи.

Факт дотримання працівниками Державтоінспекції МВС вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП в частині відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного спяніння, від керування транспортним засобом, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_6

Крім того, як вбачається з власноручно написаних ОСОБА_1 письмових пояснень, ним був підтверджений факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, на вимогу працівника Державтоінспекції МВС, а також зазначено про вживання напередодні, а саме о 21 годині 29 березня 2014 року, алкогольного напою коньяку.

З дотриманням вимог ст. 252 КУпАП докази, що містяться в матеріалах справи, судом першої інстанції були перевірені на їх допустимість, належність та достатність, в контексті ст. 251 КУпАП.

В свою чергу, даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, котре полягає в його відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Як встановлено апеляційним переглядом, накладаючи на правопорушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення, районний суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП та наклав адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 і дотримавшись при цьому вимог ст. ст. 245, 279, 280 КУпАП, місцевий суд постановив законне і обґрунтоване рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3