Справа № 425/3359/15-п
Провадження № 33/782/91/15
П О С Т А Н О В А

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області Усманова С.С., за участю прокурора Маілян Г.С., правопорушника ОСОБА_2, захисника Григор"єва О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого секретарем, який є депутатом міської ради м. Рубіжне Луганської області та виконуючим обов'язки Рубіжанського міського голови, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ІНПП № НОМЕР_1, визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень на користь держави, за те, що він виконуючи обов'язки міського голови Рубіжанської міської ради, будучи секретарем та депутатом міської ради м. Рубіжне Луганської області VI скликання та, відповідно до пунктів «б» та «в» пункту 1 частини 1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів і не повідомив невідкладно міську раду про наявність конфлікту інтересів, що передбачено ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», при наступних обставинах.

Згідно рішення першої сесії шостого скликання Рубіжанської міської ради № 1/1 від 24 листопада 2010 року «Про підсумки виборів депутатів міської ради м. Рубіжне», на підставі постанов Рубіжанської міської виборчої комісії Луганської області від 16.11.2010 р. та № 61 від 19.11.2010 р. про реєстрацію депутатів Рубіжанської міської ради було визнано повноваження ОСОБА_2, як депутата міської ради м. Рубіжне Луганської області шостого скликання.

Згідно з рішенням п'ятої сесії шостого скликання Рубіжанської міської ради № 45/58 від 10 жовтня 2014 року «Про обрання секретаря Рубіжанської міської ради шостого скликання» ОСОБА_2 був обраний секретарем Рубіжанської міської ради шостого скликання. Відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_2 тимчасово здійснює повноваження міської голови м. Рубіжне у зв'язку з достроковим припиненням повноважень міського голови ОСОБА_5, яке відбулося 20.06.2013 року.

29 січня 2015 року проведене друге пленарне засідання 48 сесії Рубіжанської міської ради шостого скликання, на якому було зареєстровано 22 депутата із 36 обраних.

Виконуючи обов'язки міського голови м. Рубіжне та секретаря міської ради, ОСОБА_2 вів вказане пленарне засідання, що підтверджується протоколом 48 сесії Рубіжанської міської ради шостого скликання та відеозаписом пленарного засідання, що знаходиться на DVD диску.

В ході засідання ОСОБА_2 особисто виніс на розгляд сесії 26-е питання «Про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2.». Після чого за вказане питання проголосувало «за» 21 депутат та один втримався. У числі інших за вказане рішення проголосував і ОСОБА_2, котрий є депутатом міської ради.

За результатами даного голосування, прийнято рішення сесії № 48/26 від 29.01.2015р. «Про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2» (кадастровий № НОМЕР_2; НОМЕР_3 НОМЕР_4;НОМЕР_5 площею 0,1 га із земель комунальної власності, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку та кадастровий НОМЕР_2;НОМЕР_3;НОМЕР_4;НОМЕР_6 площею 0,0200 га із земель комунальної власності, розташовану за адресою АДРЕСА_2, для ведення садівництва).

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.10.2015 року, та закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом порушені вимоги ст.280 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що статтею 172-7 КУпАП в редакції Закону України № 1700 від 14.10.2014 року, який набув чинності з 26.10.2014 року та введено в дію з 26.04.2015 року передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно ч.2 ст.8 КУпАП закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Як встановлено протоколом №14-Б про вчинення адміністративного правопорушення від 18.09.2015 року та підтверджено постановою суду, адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_2 29.01.2015 року, виявлено правопорушення 18.09.2015р.

Станом на 29.01.2015р. діяв Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції» №3207-6 від 07.04.2011р. в редакції Закону України №1699 від 14.10.2014р.

Згідно ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» під конфліктом інтересів розуміється суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Статтею 172-7 КУпАП в редакції Закону України № 3207-6 від 07.04.2011 року передбачена відповідальність за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700 від 14.10.2014 року, який набув чинності з 26.10.2014 року та введено в дію з 26.04.2015р. конфлікт інтересів розмежовано на реальний та потенційний.

Потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Статтею 172-7 КУпАП в редакції Закону України № 1700 від 14.10.2014 року, який набув чинності з 26.10.2014 року та введено в дію з 26.04.2015 року передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Наведене приводить до висновку, що Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року конкретизує поняття «конфлікт інтересів», розмежовує це поняття, зокрема на потенційний та реальний, а діюча редакція ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність лише у разі наявності реального конфлікту інтересів і на думку апелянта слід вважати, що діюча редакція пом'якшує відповідальність за адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

На думку ОСОБА_2, депутати, які приймали участь у пленарному засіданні чергової сорок восьмої сесії Рубіжанської міської ради приймаючи відповідні матеріали сесії були ознайомлені з переліком питань, що виносилися на розгляд, тому що розпорядженням міського голови від 19.01.2015 року № 102 «Про скликання другого пленарного засідання чергової сесії міської ради» було зобов'язано скликати 29.01.2015 року друге пленарне засідання чергової сорок восьмої сесії міської ради та винести на розгляд визначений перелік питань, серед яких і питання про передачу в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2

Також розпорядженням міського голови від 23.01.2015 року № 103 «Про проект повістки дня другого пленарного засідання чергової сорок восьмої сесії міської ради» було зобов'язано апарат міської ради сформувати проект повістки дня згідно додатку та підготувати для ознайомлення депутатам міської ради матеріали сесії і надати їх депутатам.

Всі свідки, які надавали пояснення, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що ними були отримані матеріали сесії та їм було відомо про розгляд питання щодо передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки.

Вважає, що інші депутати, які приймали участь у засіданні сесії № 48 від 29.01.2015 року, суду пояснень не надавали, а тому стверджувати про їх необізнаність у питаннях, які виносилися на голосування, є припущенням.

Як пояснили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_11, при голосуванні за передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 останній спочатку підняв руку голосуючи «ЗА» після чого повідомив рахункову комісію, що він помилився та утримується при голосуванні по вказаному питанню, що в подальшому і було відображено в протоколі чергової сорок восьмої сесії Рубіжанської міської ради.

Крім того будь-яких зауважень, заперечень, скарг, які депутати Рубіжанської міської ради Луганської області мали можливість подати в порядку визначеному регламентом Рубіжанської міської ради № 1/3 від 24.11.2010 року, не надходило.

Навіть, якщо вважати, що ОСОБА_2 проголосував за прийняття вказаного рішення, його голос не мав жодного впливу на прийняття даного рішення, оскільки воно було прийнято більшістю голосів.

Вказує, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядження, проекти рішень, що підлягають обговоренню, плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, оприлюднюється ними не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

З метою дотримання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішенням Рубіжанської міської ради № 7/73 від 28.04.2011 року «Про офіційний веб-сайт Рубіжанської міської ради у мережі Інтернет» веб-сайт міста Рубіжне за електронною адресою www.Rubizhne.ig.ua визнано офіційним сайтом Рубіжанської міської ради.

На вказаному веб-сайті у мережі Інтернет розміщувалося вказане рішення, з яким мали змогу ознайомитися не тільки депутати Рубіжанської міської ради, а і територіальна громада міста, якій безпосередньо підзвітні всі депутати.

Окремо зазначає, що раніше рішенням Рубіжанської міської ради від 27.02.2014 року № 41/43 ОСОБА_2 було надано згоду на розробки проектно-технічної документації по відведенню земельної ділянки для подальшої передачі її у приватну власність, а також строк в один рік для розроблення та погодження вказаної документації.

За вказане рішення голосували депутати того ж скликання, що і при голосуванні 29.01.2015 року.

Таким чином, лише після надання згоди депутатами Рубіжанської міської ради на розробку відповідної документації, після її безпосередньої розробки та погодження вказане питання було винесено на розгляд сесії, яка відбулася 29.10.2015 року.

Враховуючи, що відповідальність за ст. 172-7 КУпАП передбачена не за наявність реального конфлікту інтересів, а за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, на думку скаржника, в матеріалах справи відсутні дані про бездіяльність ОСОБА_2 при розгляді його особистого питання.

Скаржник звертає увагу суду на той факт, що об'єктивних даних, які б достовірно свідчили про спонукання ОСОБА_2 депутатів Рубіжанської міської ради до голосування за рішення на його користь в матеріалах справи відсутні.

Вважає, що матеріали справи не містять і прокурором не представлено будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об'єктивні та суб'єктивні ознаки конфлікту інтересів, про наявність прямого умислу та шкідливих наслідків.

Судом 1-ї інстанції невраховані положення ч.2 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», чинного станом 29 січня 2015 року, за якими закони та інші нормативно-правові акти, що визначають порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов'язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів.

Такого механізму на час голосування за рішення на сесії Рубіжанської міської ради 29.01.2015 року відповідним правовим актом встановлено не було.

Більш того, депутат будь-якого рівня, секретар міської ради та виконуючий обов'язки міського голови не є підлеглою особою, тобто не має безпосереднього керівника, яким не може бути, як це визнав суд 1-ї інстанції - Рубіжанська міська рада і вважає, що за таких обставин, посилання суду в оскаржуваній постанові щодо обов'язку ОСОБА_2 повідомити Рубіжанську міську раду про наявність конфлікту інтересів, не ґрунтується на вимогах закону.

Що стосується правил врегулювання конфлікту інтересів, встановленого ст.59-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», якими визначено, що депутат міської ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання, то цей механізм став дійсним лише з 24 квітня 2015 року, тобто з моменту введення в дію Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 р. (№ 1700-УІІ), а отже після вчинення ОСОБА_2 інкримінованих йому дій.

Заслухавши особу, що притягнено до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, адвоката Григор'єва О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги та вимоги викладені в ній, наполягали на скасуванні рішення суду, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення суд першої інстанції виконав ці вимоги закону і послався на ст.4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка містить основні принципи здійснення служби в органах місцевого самоврядування, ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», яка передбачає, що депутат є представником інтересів територіальної громади та зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади, а також п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно якої депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики - не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях. Відповідно до ч.3 ст.8 цього закону на депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме статтею 12-1 визначено порядок врегулювання конфлікту інтересів, що виникає протягом строку здійснення повноважень сільського селищного, міського голови, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови, заступника голови обласної, районної ради, які здійснюють професійну, на постійній основі діяльність та займають посади в органах місцевого самоврядування. Вказані особи зобов'язані негайно доповісти про це відповідній раді та вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» від 07.04.2011 року № 3206 з наступними змінами, особи, зазначені у пункті «а» підпункту 2 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Згідно ст.1 вказаного закону конфлікт інтересів - це суперечливість між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_2, будучи на посаді секретаря Рубіжанської міської ради, усвідомлюючи, що в службовій діяльності виник конфлікт інтересів, достовірно знаючи, що на розгляд сесії винесено питання про передачу у приватну власність йому земельних ділянок, про існування суперечності між його особистим інтересом у вирішенні винесених на розгляд сесії ради земельних питань та повноваженнями як депутата, секретаря та виконуючого обов'язки міського голови ОСОБА_2 невідкладно безпосереднього керівника, яким у відповідності до положень ч.3 ст.12, ч.4 ст. 42, ч.10 ст. 46,49 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» є рада та її органи, не повідомив.

Крім того, після проведення голосування, де він проголосував за позитивне вирішення свого особистого земельного питання, ОСОБА_2, який вів вказане пленарне засідання, не повідомивши усіх депутатів, які приймали участь у голосуванні, користуючись своїм положенням секретаря міської ради запропонував ОСОБА_11, який підрахував голоси, його голос врахувати такий, що «утримався». З відома ОСОБА_2 голос депутата ОСОБА_10 яка зовсім не голосувала при вирішенні особистого земельного питання ОСОБА_2, був включений в протокол, як голос «за» позитивне рішення питання, що взагалі ставить під сумнів законність складеного протоколу.

Відповідальність за ст.172-7 КУпАП настає у разі неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до ст.9 ч.1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» передбачено, що корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Згідно зі ст.8 ч.1 п.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях.

Частиною 3 вказаної статті Закону визначено, що на депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення доведена у повному обсязі.

Встановлюючи винність ОСОБА_2 у вчиненні корупційного правопорушення, суд зазначив про наявність конфлікту інтересів, який на порушення вимог ст.14 Закону «Про засади запобігання і протидії корупції», не був урегульований ОСОБА_2, як депутатом, секретарем Рубіжанської міської ради та виконуючим обов'язки міського голови шляхом повідомлення міської ради про реальний конфлікт інтересів.

Апеляційний суд вважає, що виводи суду першої інстанції повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд надав належну юридичну оцінку, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги урегулювання конфлікту інтересів, передбачених п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», про те, що виконуючи обов'язки міського голови м. Рубіжне та секретаря міської ради особисто виніс на розгляд сесії 26-е питання «Про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2.»». Після чого за вказане питання проголосувало «за» 21 депутат та один втримався. У числі інших за вказане рішення проголосував і ОСОБА_2, котрий є депутатом міської ради. За результатами даного голосування, прийнято рішення сесій № 48/26 від 29.01.2015 р. «Про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 (кадастровий НОМЕР_2;НОМЕР_3;НОМЕР_4;НОМЕР_5 площею 0,1 га із земель комунальної власності, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку та кадастровий № НОМЕР_2;НОМЕР_3;НОМЕР_4;НОМЕР_6 площею 0,0200 га із земель комунальної власності, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, для ведення садівництва).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не голосував при розгляді питання про передачу у його приватну власність земельних ділянок, спростовуються доказами, яки були досліджені судом першої інстанції, цей факт не заперечував і сам ОСОБА_2 при розгляді його апеляційної скарги, однак пояснив, що при підрахунку голосів попросив його голос не враховувати.

Доводи ОСОБА_2 та його захисника про те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року конфлікт інтересів розмежовано на реальний та потенційний і статтею 172-7 КУпАП в редакції Закону України від 14.10.2014 року передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, що пом'якшує відповідальність, тому що скасовує адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання потенційного конфлікту інтересів, а тому застосуванню, відповідно до вимог ст.8 ч.2 КУпАП підлягає саме Закон України «Про запобігання корупції», колегія суддів вважає необґрунтованими, тому що у постанові суду надано аналіз цих норм закону та вказано який Закон і чому застосовано судом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає законними висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень на користь держави - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Усманова С.С.