Провадження № 3/742/766/15
Єдиний унікальний № 742/3315/15-п
Постанова

Іменем України

27 жовтня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря Хотінь Ж.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки матеріали, які надійшли з Прилуцького МВ (з обслуговування м.Прилук та Прилуцького району) УМВС України в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, громадянина України, працюючого водієм Прилуцького РЕМ, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, тел.,

за ч.І ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 12.08.2015 0 22 год. 45 хв. по вул.Яблуневій у с.Яблунівка Прилуцького району, він керував мотоблоком кентавр з причіпом з явними ознаками алкогольногоо спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, зволоження очей), чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою винність у правопорушенні, оскільки був тверезий, спиртних напоїв не вживав та не відмовлявся їхати на освідування, тільки зауважив, що ні з ким залишити малолітнього сина, який був з ним. Від дачі пояснень та підпису протоколу не відмовлявся, бо ніяких документів йому не надавали.

Інспектор ДПС ВДАІ з обслуговування м.Прилуки та Прилуцького району ОСОБА_2 у суді пояснив, що ОСОБА_1 керував мотоблоком у стані спяніння та в присутності свідків відмовився проходити освідування, бо ні з ким залишити 4-річнорго сина, який був з ним.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_3 пояснив, що був зупинений працівниками міліції в якості понятого, коли його повідомили, що ОСОБА_4 відмовляється їхати на експертизу. У автомобілі з ним був ще один понятий з яким вони разом і поїхали. Фактичні обставини вчинення правопорушення йому не відомі, та в їх присутності від ОСОБА_4 він не чув щоб той відмовлявся проходити освідування. Про це його повідомили працівники ДАІ. Після їх зупинки ОСОБА_4 відразу поїхав, тому він не знає про стан останнього.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, працівника міліції, свідка, дослідивши та проаналізувавши інші матеріали адміністративної справи у їх сукупності суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок,

власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 130 КУпАП передбачає, крім того, відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення суд надані такі докази: протокол серії АП1 № 161676 від 12.08. 2015 та пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд дійшов такого висновку.

Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінністатті 251 КУпАП, оскільки свідок вказаний у протоколі ОСОБА_3 у суді не підтвердив, що ОСОБА_1 відмовився проходити медогляд на стан спяніння. Інший свідок у суд не зявився, та з його адреси повернувся конверт за закінченням терміну зберігання.

Сам ОСОБА_1 у суді категорично заперечує факт своєї відмови від проходження медичного освідування.

Покази працівника, який складав адміністративні матеріали, суд не може визнати належним доказом, в силу його заінтересованості на підтвердження правильності складеного ним протоколу та спростовуються показами свідка ОСОБА_3

В такому випадку береться до уваги позиція Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і З (сі) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі про адміністративне правопорушення.

Названі обставини не дають змоги суду однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 130 КУпАП.

Інших доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_1 суду не надано, його пояснення та пояснення свідка ОСОБА_3 спростовані не були, тому факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не доведено.

Відповідно до п.1 ч.І ст.247Кодексу України про адміністративніправопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.247, ст.ст. 283-289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.І ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

ОСОБА_6