Номер провадження: 33/785/717/15
Номер справи місцевого суду: 520/4392/15-п
Головуючий у першій інстанції Федулеєва Ю.О.
Доповідач Балан В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д., за участі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2015 року,

встановив:

Зазначеною постановою судді суду першої інстанції ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за таких обставин: 28.09.2014 року о 12 год. 25 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «AUDI» (номерний знак НОМЕР_1), рухався по вул. Костанді в м. Одесі.

Порушивши вимоги п. 9.4, 12.4 та 14.2 (б) Правил дорожнього руху, він, при виконанні обгону на великій швидкості, здійснив зіткнення з автомобілем «BMW» (номерний знак НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі ст. 38 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що вважає постанову судді необґрунтованою, оскільки вона винесена без з'ясування усіх обставин справи.

Він вважає, що не порушував п. 9.4. Правил дорожнього руху, тому, що, перебуваючи на зустрічній смузі, рухався прямо.

Вимоги п. 14.2 (б) він також не порушував, оскільки, у даному випадку, водій ОСОБА_3 завчасно не подав сигнал світовим покажчиком відповідного повороту і не переконався, що не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, адже у цей момент він (ОСОБА_2.) виконував маневр обгону.

Він не заперечує факт порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху, але вважає, що водій ОСОБА_3 поводив себе на дорозі не зовсім адекватно, то сповільнюючи то прискорюючи рух свого автомобілю, здійснював інші незрозумілі для нього маневри, що спонукало його на виконання обгону.

Посилаючись на це, ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Дорожньо-транспортна пригода, яка є предметом розгляду у даному судовому провадженні, відбулась 28.09.2014 року о 12 год. 25 хв. на перехресті вулиці Костанді та провулку Гаршина у м. Одесі, а її обставини описані у постанові судді суду першої інстанції, зміст якої наведений вище.

Зі змісту додатків до протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що на зазначеному перехресті відсутні будь-які дорожні знаки та світлофор, отже він є нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг.

Під час розгляду апеляційної скарги також встановлено, що автомобілі під керуванням водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рухались в одному напрямку, з боку вул. Фонтанська дорога до вул. Люстдорфська дорога.

У зв'язку з тим, що під час зіткнення автомобілів ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у рамках кримінального провадження №0003988 було проведено досудове розслідування обставин ДТП, в процесі якого проведена судова автотехнічна експертиза по дослідженню обставин зіткнення автомобілів «AUDI» (номерний знак НОМЕР_1) та «BMW» (номерний знак НОМЕР_2).

За результатами досудового розслідування, слідчий виніс постанову про виділення матеріалів стосовно ОСОБА_2 для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зі змісту судової автотехнічної експертизи №6416 від 02.03.2015 року випливає, що водій автомобілю «AUDI» (ОСОБА_2.), в момент виїзду на зустрічну смугу, рухався зі швидкістю 97,2 км/год.

При русі зі швидкістю, яка б не перевищувала 60 км/год., а також при виконанні вимог п. 14.2 (б) та 9.4 Правил дорожнього руху, ОСОБА_2, з моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту зміни напрямку руху автомобіля «BMW» ліворуч), мав технічну можливість виконати безконтактний роз'їзд з автомобілем «BMW» з належним безпечним боковим інтервалом, навіть без використання гальмування.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції водії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наполягали кожен на своїй невинуватості у вчиненні ДТП.

Під час апеляційного розгляду встановлено також, що стосовно водія автомобілю «BMW» ОСОБА_3, обвинувальний акт за ч. 1 ст. 286 КК України передано до суду першої інстанції для розгляду по суті, що означає, що органом досудового розслідування встановлена обопільна вина учасників ДТП.

Надавши об'єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо його невинуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, вважаю ці доводи безпідставними, оскільки вони спростовуються наведеним вище висновком судової автотехнічної експертизи №6416 від 02.03.2015 року, не довіряти об'єктивності якого, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Відповідно до вимог п. 12.4. Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., а матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 значно перевищив максимально дозволену швидкість (97,2 км/год.) і ця обставина знаходиться у прямому причинному зв'язку з обставинами, що настали.

Таким чином, з урахуванням дорожньої обстановки, водій ОСОБА_2, на виконання вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, мав би рухатись зі швидкістю, яка б не перевищувала 60 км/год. і за таких умов мав технічну можливість виконати безконтактний роз'їзд з автомобілем «BMW» з належним безпечним боковим інтервалом, навіть без використання гальмування.

До того ж, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась на перехресті, ОСОБА_2 слід було врахувати вимоги п.п. (а) п. 14.6 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, обгін заборонено на перехресті, крім випадків, коли обганяються двоколісні транспортні засоби без бокового причепа.

Довід ОСОБА_2 про те, що він не порушував вимог п. 9.4. Правил дорожнього руху в частині не подачі світлового сигналу під час виконання обгону, оскільки рухався прямо, суперечить приписам зазначеного пункту Правил, який передбачає, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Отже, у даному випадку, водію ОСОБА_2 належало завчасно подати сигнал покажчиком повороту перед початком виконання маневру обгону та припинити його негайно після його закінчення обгону, а не у його процесі.

За таких обставин вважаю, що орган дізнання, оформлюючи матеріали ДТП, а суддя суду першої інстанції, розглядаючи справу, дійшли правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, тому його дії кваліфіковані правильно за ст. 124 КУпАП, оскільки він вчинив порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу, правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, мало місце 28.09.2014 року і воно не є триваючим, а рішення про закриття кримінального провадження не приймалось.

Постанова судді винесена 25.05.2015 року, що свідчить про те, що на той час тримісячний строк, протягом якого можливе накладення адміністративного стягнення, - закінчився.

Таким чином, накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення є неможливим, тому постановою судді суду першої інстанції він обгрунтовано визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, а провадження у справі правильно закрито за підставами, передбаченими ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Отже, постанова судді суду першої інстанції від 25.05.2015 року є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 268, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Апеляційну скаргу Ідієва Ділшода Караматулоєвича залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2015 року стосовно нього, - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області

Балан В.Д.