Справа № 728/2192/15-п Головуючий у 1 інстанції Приліпко В. М.
Провадження № 33/795/251/2015
Категорія - ч.1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області - суддя Антипець В.М.

Розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1, на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка та жителька АДРЕСА_1, громадянка України, не працююча, інвалід 3 групи,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України з накладенням стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Як встановив суд, 29 серпня 2015 року близько 19 години, 30 серпня 2015 року протягом доби, 31 серпня 2015 року протягом доби, 01 вересня 2015 року протягом доби та 02 вересня 2015 року протягом доби, ОСОБА_1 не впускала свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до будинку АДРЕСА_1 в м. Бахмачі, в якому він проживає, чим вчинила насильство в сім'ї правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що під час оголошення постанови вона не була присутньою. Копію постанови їй вручили 24 жовтня 2015 року, після чого з нею стався нещасний випадок отримала опік близько 50% шкіри ніг, не могла пересуватися і лише 03 листопада 2015 року ознайомилась з матеріалами справи.

На думку апелянта рішення суду несправедливе та таке, що не відповідає фактичним обставинам справи. Насильства в сім'ї фізичного чи психологічного характеру вона не здійснювала. Навпаки, її син разом з її братом розбили вхідні двері та завдали їй матеріальної шкоди, після чого вона викликала працівників міліції.

Згідно довідки МСЕК № 410902 від 09 жовтня 2008 року вона є інвалідом 3-ї групи, тяжка фізична праця та тривала хода їй протипоказані, відповідно судом призначений вид стягнення, який не можливо виконати з огляду на її стан здоров'я.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ЧН № 013908 від 10.09.2015 року, серії ЧН № 013909 від 10.09.2015 року, серії ЧН № 013910 від 10.09.2015 року, серії ЧН № 013911 від 10.09.2015 року та серії ЧН № 013912 від 10.09.2015 року ОСОБА_1 29.08.2015 року близько19 години, 30.08.2015 року протягом доби, 31.08.2015 року протягом доби, 01.09.2015 року протягом доби та 02.09.2015 року протягом доби не впускала свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до будинку АДРЕСА_1 в м. Бахмачі, в якому він проживає, чим вчинила економічне насильство в сім'ї, що може викликати порушення психічного здоров'я неповнолітнього сина .

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» від 15 листопада 2001 року під економічним насильством в сім'ї розуміють умисне позбавлення одним членом сім'ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до його смерті, викликати порушення фізичного чи психічного здоров'я.

Згідно пояснень брата ОСОБА_1 - ОСОБА_3 і дільничного інспектора - Корецького О. М., наданих суду першої інстанції, ОСОБА_1 дійсно протягом 5 діб не впускала додому свого п'ятнадцятирічного сина. Для взяття одягу син з рідним дядьком змушені були виламати двері. При цьому виявилося, що ОСОБА_1 знаходилася у будинку в стані алкогольного сп'яніння (а.с. 10-11).

Отже, доводи апелянта, що рішення суду про притягнення її до адміністративної відповідальності за насильство в сім"ї, не відповідає фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу.

Навпаки, ОСОБА_1, як мати повинна була постійно дбати про фізичне та психічне здоров'я свого сина, створювати належні умови для його розвитку, сприяти здобуттю ним освіти у навчальних закладах, своїх батьківських обов'язків не виконувала, вдалася до неприпустимого методу виховання такого як насильство.

Посилання ОСОБА_4 на неможливість відбуття нею стягнення у вигляді громадських робіт, за станом здоров"я, також є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 30-1КУпАП громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, жінкам старше 55 років та чоловікам, старше 60 років. Інваліди 3 групи, до категорії осіб, яким заборонено призначення такого виду стягнення як громадські роботи, не віднесені.

При зверненні постанови суду до виконання, виконавчий орган, який відає виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт, врахує стан здоров'я порушниці та обере вид суспільно-корисної праці, не пов'язаний з тяжкою фізичною працю та тривалою ходою.

Таким чином, коли насильство в сім'ї з боку матері по відношенню до неповнолітнього сина носило систематичний характер. ОСОБА_4 як мати вважає свою поведінку правомірною, а дії неповнолітнього сина, свого брата та інспектора міліції незаконними, апеляційний суд не вбачає підстав для пом'якшення виду стягнення. Крім того, обраний судом вид стягнення, може бути застосований до інвалідів 3 групи.

Постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 23, 33, 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Антипець