АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/235/15 Справа № 691/824/15-п Головуючий по 1 інстанції Подорога Л.В.
Категорія:ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2015 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1, не працює, визнано

винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вияді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на день винесення оскаржуваної постанови становило 243 грн. 60 коп., -

в с т а н о в и в :

Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним за ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 06.07.2015 року близько 22 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_1, по вул. Героїв Чорнобиля, що в м. Городище Черкаської області, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим змусив водія автомобіля ВАЗ-2106, р.н. НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку, різко гальмувати та змінювати напрямок руху для уникнення зіткнення, чим створив аварійну обстановку. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Після цього, він же не виконав вимогу працівників міліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою жезла та проблискових маячків червоного та синього кольорів, продовживши рух по вул. Гетьманська - Петровського - Крупської - Чапаєва - Гулака Артемовського, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

Він же за вище зазначених обставин, керуючи автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився в присутності свідків від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Просить, по суті апеляційних вимог, скасувати постанову судді суду першої інстанції та закрити справу, повернути йому посвідчення водія, а винних притягнути до відповідальності згідно вимог чинного законодавства України.

Указує, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, однобічною, прийнята з істотними порушеннями вимог КУпАП та Конституції України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні апелянт пояснив, що описаних у трьох протоколах подій взагалі не було, він не був в указаний час в указаному місці. Виникнення цих протоколів пояснює їх фальсифікацією інспектором ДАІ ОСОБА_4, з яким у нього давні неприязні відносини. У судовому засіданні, коли ухвалювалася оскаржувана постанова від присутнім не був з поважних причин, не мав змоги дати свої пояснення та заперечення, не мав змоги клопотати про допит свідків, чим було порушене його право на захист. Вказав, що права водія у нього були вилучені ще у 2006 році, й на даний час він їх не має, тому накладене на нього стягнення по суті для нього не є принциповим, однак він хоче домогтися справедливості.

Інспектор ДАІ ОСОБА_4, який був викликаний у якості свідка, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Указані у протоколах свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 на виклик апеляційного суду у судове засідання повідомили, що не можуть з'явитися до суду, оскільки ОСОБА_6 перебуває на лікування, а ОСОБА_5 не має коштів на дорогу з смт. Мліїв до м. Черкаси. У зв'язку з цим суд дослідив їх пояснення, які є у матеріалах справи. В них вони дійсно підтверджують факти відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння, не реагування на сигнали інспектора щодо зупинки транспортного засобу та створення ним аварійної ситуації.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав свою апеляційну скаргу з указаних в ній мотивів, просив скасувати постанову суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи, вважаю наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Насамперед суддя апеляційного суду вважає необхідним вказати, що зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам КУпАП, які ставляться до змісту такого документу. З його змісту неможливо встановити, чи був присутній ОСОБА_7 у судовому засіданні 25 вересня 2015 року, коли ухвалювалася оскаржувана постанова; чи визнавав він свою провину; які давав покази; чи досліджувалися судом матеріали справи; чи допитувалися свідки, тощо.

Вся мотивувальна частина постанови складається з одного речення про те, що наведені факти правопорушень підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_6, ОСОБА_5, рапортами інспектора ДАІ, адмінпротоколами.

Такий спрощений підхід до розгляду справи про адміністративне правопорушення вбачається недопустимим.

Це також суперечить й позиції Верховного Суду України, викладеній у п. 24 Постанови пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де вказано: «Звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів».

За таких обставин оскаржувана постанова не може залишатися чинною і підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що на час прийняття цього рішення строк для можливого накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, вже сплив. Однак, необхідним залишається встановлення наявності чи відсутності події та складу поставлених йому у вину правопорушень.

За твердженнями ОСОБА_3 описаних в протоколах подій не було в принципі. На противагу цьому є зміст трьох протоколів про адміністративні правопорушення, а також письмові пояснення двох свідків, безпосередньо допитати яких суд першої та апеляційної інстанцій змоги не мав, оскільки вони не змогли з'явитися за викликом.

Суд не може сприйняти у якості достатнього доказу для встановлення події правопорушень зміст лише самих протоколів про адміністративні правопорушення, вбачаючи ці дані недостатніми для такого важливого висновку.

Тому факт того, що зазначені у протоколах події мали чи не мали місце, у даному разі може бути підтверджений, крім самого змісту протоколів і протилежних показів ОСОБА_3, які урівноважують одне одного, лише показами свідків.

В цьому контексті суд першої інстанції мав, й суд апеляційної інстанції має, досліджені в судовому засіданні письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які вони дали письмово в ході оформлення ДТП і яких суд (а відповідно й обвинувачений) не мав змоги допитати безпосередньо в суді першої інстанції.

Суд вбачає, що вказані пояснення свідків не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки вони не були надані суду безпосередньо у судовому засіданні за участю обвинуваченої особи, яка б мала змогу їх допитати. Це відповідає практиці Європейського суду з прав людини, один з аспектів якої полягає в тому, що обвинувачений в контексті його права на справедливий суд має право на допит свідків обвинувачення в судовому засіданні. Тобто згідно з позицією ЄСПЛ в основу обвинувального рішення не можна класти покази свідків, допитати яких обвинувачена особа у судовому засіданні не мала належної змоги.

Враховуючи це, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, не з'ясувавши у судовому засіданні позицію ОСОБА_3, не допитавши за його участю безпосередньо свідків обвинувачення, не мав достатніх підстав вважати, що подію поставлених у вину ОСОБА_3 правопорушень можна вважати належно встановленою.

За таких обставин згідно з передбаченою Конституцією України презумпцією невинуватості особи, будь-який сумнів у наявності події правопорушення має трактуватися судом на користь особи, яку притягують до відповідальності. Тобто вказану подію слід визнати відсутньою.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців скасувати, а провадження у справі закрити, у зв'язку з відсутністю події вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко