П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної служби МВС України в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, уродженця м. Києва, гр-на України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

26.10.2015 року до Подільського районного суду м. Києва від Управління патрульної служби МВС України в місті Києві надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1, який 23.09.2015 року о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем Шкода, д/н НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Турівська, 29, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу (перевагу в русі) автомобілю НОМЕР_3, який рухався по головній дорозі і здійснив з ним зіткнення в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим за висновками працівників поліції порушив вимоги п. 16.11 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винність в порушенні вимог ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, фактично визнав, однак вказав на те, що і в діях іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, скільки останній на його думку рухався з перевищенням швидкості та не дав можливості закінчити йому проїзд перехрестя.

Заслухавши пояснення водія ОСОБА_1, дослідивши в сукупності матеріали справи, приходжу до висновку про наявність події, а в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Як вбачається з даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення Серії АП1 № 954603, ОСОБА_1 вимог даного пункту ПДР України не виконав, а саме 23.09.2015 року о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем Шкода, д/н НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Турівська, 29, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу (перевагу в русі) автомобілю НОМЕР_3, який рухався по головній дорозі і здійснив з ним зіткнення в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Мною встановлено, що винність останнього, крім протоколу про адміністративне правопорушення, об'єктивно підтверджується іншими, наявними в матеріалах справи доказами, а саме письмовими поясненнями водія Шевроле Авео, д/н НОМЕР_4 ОСОБА_3, який вказав на те, що 23.09.2015 року о 17 год. 40 хв. він керуючи зазначеним автомобілем в м. Києві по вул. Турівська зі сторони вул. Оболонська в сторону вул. Набережно-Лугова виїхав на перехрестя з вул. Почайнинська зі швидкістю приблизно 50 км/год., побачивши автомобіль Шкода, д/н НОМЕР_2, який виїжджав з правої сторони з вул. Почайнинська, натиснув на гальма однак відбулося зіткнення. Технічної можливості уникнути зіткнення не було (а.с.3 ) та схемою місця ДТП, з якою погодились обидва учасники пригоди, про що засвідчили своїми підписами (а.с.2).

Стаття 245 КпАП України визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши в сукупності вищезазначені докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, приходжу до висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доказів же, що спростовували б його винність в порушенні Правил дорожнього руху України, а саме п. 16.11 та які б суд міг покласти в основу рішення про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, до суду не надано.

Так само як не надано ОСОБА_1 і доказів в підтвердження наданих ним пояснень про те, що в діях іншого учасника дорожньо-транспортної ОСОБА_3 пригоди вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, скільки останній на його думку рухався з перевищенням швидкості та не дав можливості закінчити йому проїзд перехрестя. У зв'язку з чим суд вважає дані пояснення такими, що суперечать наявним у справі доказам і встановленим в судовому засіданні обставинам та не приймає їх до уваги.

Стаття 22 КУпАП визначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

При вирішенні питання про накладення стягнення, обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, які б обтяжували відповідальність, мною не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 34 КУпАП пом'якшує відповідальність за вчинення правопорушення, визнаю фактичне визнання правопорушником своєї вини, у зв'язку з чим вважаю за можливе застосувати до останнього таке адміністративне стягнення як штраф в мінімальному його розмірі визначеному санкцією статті 124 КУпАП.

Також враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та необхідності притягнення його до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення, з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн., відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 34, 35, 36, 40-1, 124, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Роз'яснити ОСОБА_1, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк звернення постанови до виконання три місяці.

Суддя В. С. Декаленко