АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Ященко М.А., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на шість місяців. Строк стягнення постановлено обчислювати з дня здачі або вилучення документа, який посвідчує право ОСОБА_2 керувати транспортними засобами.

Згідно постанови суду, 09 вересня 2015 року, о 08 год. 30 хв., в м. Києві, на перехресті вул. Полковника Потєхіна та Голосіївського проспекту, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3, не дотримався безпечної швидкості та не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_2, та з автомобілем «Сузукі»д.н.з. НОМЕР_4, що призвело до пошкодження всіх цих транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 12.1 Правил дорожнього рухуУкраїни.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року щодо нього та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема судом не взято до уваги та не надано правової оцінки письмовим поясненням учасників дорожньо-транспортної пригоди, згідно яких саме водій автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3, раптово розпочавши перестроювання з лівої у праву смугу руху, порушивши вимоги п.10.3 ПДР, підрізав його, і тим самим створив аварійну обстановку, примусивши ОСОБА_2 різко змінити швидкість та напрямок руху, вжити інших заходів для забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян. Саме внаслідок дій водія ОСОБА_3 сталося зіткнення його автомобіля з автомобілем «Опель» під керуванням ОСОБА_3 Далі від удару об бордюр його автомобіль, по балістичній траєкторії, відкинуло на нерухому перешкоду - автомобіль «Судзукі» під керуванням ОСОБА_4 Такий розвиток подій підтверджується схемою ДТП, але ні працівник патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, ні суддя під час розгляду справи, не дослідили наявності причинно - наслідкового зв'язку саме між діями водія ОСОБА_3 та наслідками, що настали. Судом безпідставно прийняті до уваги оціночні та суперечливі пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що автомобіль під його керуванням рухався з великою швидкістю, що і стало на їх думку причиною ДТП. При цьому водій ОСОБА_3 є заінтересованою особою, так як сам допустив порушення ПДР, а водій ОСОБА_4 до моменту зіткнення з її автомобілем, нічого не бачила. Під час розгляду справи суддею крім цього не було дотримано вимог ст. 280 КУпАПР щодо необхідності з'ясування всіх зазначених в ній обставин, зокрема не були встановлені обставини, які пом'якшують чи обтяжують його відповідальність, та обрано надмірно суворе покарання, чим суддя відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, порушивши вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 11.06.2004 року з цього приводу.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, котрий просив задовольнити його апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та викладені в апеляційній скарзі доводи, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не порушував вимоги п. 12.1Правил дорожнього руху України, не відповідає дійсності та не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, пунктом 12.1. Правил дорожнього руху України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

З письмових пояснень ОСОБА_2 (а.с. 5), підтверджених ним в судах першої та апеляційної інстанцій, вбачається, що він рухаючись зі швидкістю 60 км/год в крайній правій смузі, побачив, як попереду нього з лівої смуги руху раптово почав виїжджати у праву смугу автомобіль «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, з яким і сталося зіткнення лівою частиною його автомобіля. Після цього його автомобіль ударився об бордюр, після контакту з яким відкинуло на автомобіль «Судзукі» під керуванням ОСОБА_4

Дані пояснення ОСОБА_2 не узгоджуються зі схемою ДТП, згідно якої дана пригода сталося на перехресті вул. Полковника Потєхіна та Голосіївського проспекту в м. Києві. При цьому місце зіткнення автомобілів «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 та «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться на початку перехрестя, а відстань від правої передньої частини автомобіля «Опель» до кінця правого краю правої смуги руху по проспекту Голосіївському складає 3,8 м., а від правої задньої частини цього автомобіля - 3,9 м., при загальній ширині зазначеної смуги руху - 4,5 м., що свідчить про те, що у водія ОСОБА_2 не було перешкод технічного характеру для вільного проїзду по правій смузі руху, з дотриманням вимог ПДР, тобто рухаючись якнайближче до правого краю проїзної частини.

Зіткнення автомобіля «ВАЗ» з автомобілем «Судзукі» відбулося через 22,3 м. від попереднього зіткнення, на осьовій лінії між лівою та правою смугами руху, в кінці перехрестя, і на всьому відрізку шляху між обома зіткненнями відсутні бордюри, що свідчить про неспроможність пояснень ОСОБА_2 про те, що після контактування з автомобілем «Опель» його автомобіль ударився об бордюр, після чого його відкинуло на автомобіль «Судзукі».

Згідно схеми ДТП (а.с.2), після контакту з автомобілем «Опель» і до місця остаточної зупинки, автомобіль «ВАЗ» подолав відстань понад 55 метрів, і це при тому, що згідно пояснень ОСОБА_2 він почав гальмувати ще перед першим зіткненням, а частина швидкості погасилась при самих зіткненнях. Дана обставина свідчить про спроможність пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про велику швидкість автомобіля «ВАЗ», з якою той виїхав на перехрестя та підтверджує недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України щодо вибору безпечної швидкості руху.

Таким чином, вина ОСОБА_2 в інкримінованих йому порушеннях правил дорожнього руху, а саме в тому, що він не дотримався безпечної швидкості та не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з двома автомобілями, є доведеною, а висновок суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений представленими в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 1), поясненнями учасників ДТП (а.с. 3,4), схемою місця ДТП (а.с. 2).

Посилання ОСОБА_2 на порушення водієм ОСОБА_3, вимог п.10.3 ПДР, що також могло бути причиною ДТП, не може бути предметом даного апеляційного розгляду, так як у даному провадженні відсутній відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

Відносно доводів апелянта про недотримання суддею вимог ст. 280 КУпАП та рекомендацій, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 11.06.2004 року з цього приводу, то згідно постанови у даній справі про адміністративне правопорушення, при обранні виду та розміру адміністративного стягнення ОСОБА_2, суддя врахував характер вчиненого правопорушення, особу водія, його ставлення до вчиненого, обставини, які пом'якшують чи обтяжують відповідальність, належним чином вмотивувавши прийняте рішення як щодо винуватості правопорушника, так і щодо необхідності обрання тому адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, передбачений санкцією ст. 124 КУпАП для цього виду адміністративного стягнення.

Таким чином, у судді суду апеляційної інстанції немає підстав вважати сумнівним, недостовірним чи необґрунтованим висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суд вірно оцінив наявні в матеріалах справи докази та прийняв законну і обґрунтовану постанову, а тому відсутні будь-які підстави для її скасування та закриття провадження по справі, як про те просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.А. Ященко