АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого менеджером в ТОВ Агротек, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Гранітне, а проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ААДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, -

в с т а н о в и в :

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 в інтересах правопорушника ОСОБА_2 19 травня 2015 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення. В апеляційній

Провадження № 33/774/300/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_4

скарзі адвокат просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф. Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку захисник ОСОБА_1 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду відносно ОСОБА_2 ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що останній не був присутній при розгляді справи в районному суді, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про дату, місце та час розгляду справи відносно нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не оспорюючи вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказує на необґрунтованість накладеного на правопорушника адміністративного стягнення, оскільки при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевим судом не були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП, як і не були враховані обставини, що, відповідно до ст. 34 КУпАП, помякшують відповідальність останнього за адміністративне правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_1 не зявився, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Правопорушник ОСОБА_2 до початку судового засідання надав апеляційному суду письмову заяву, в якій просить розглянути подану адвокатом в його інтересах апеляційну скаргу без його участі і задовольнити її. Також, в поданій заяві ОСОБА_2 просить долучити до матеріалів справи клопотання керівництва підприємства, в якому він працює.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та подана апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено апеляційним переглядом, зазначені вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 судом першої інстанції не були дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 судового виклику. Разом з тим, місцевий суд справу розглянув у відсутність ОСОБА_2, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. При цьому, докази отримання ОСОБА_2 копії постанови суду відносно нього, направленої в порядку ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про поважність причини пропуску захисником ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 і керуючись ст. 289 КУпАП, вважає необхідним задовольнити його клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Викладений в постанові районного суду висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що районний суд лише зробив посилання на передбачені ст. 33 КУпАП, загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення і взагалі не мотивував своє рішення щодо накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення на останнього адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, судом не було обговорено і питання про накладення на правопорушника передбаченого законом менш суворого адміністративного стягнення.

Зі змісту постанови суду першої інстанції незрозуміло, які обставини, що одночасно помякшують та обтяжують адміністративну відповідальність ОСОБА_2, були враховані судом при накладенні на нього адміністративного стягнення.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено відсутність обставин, які б у відповідності до ст. 35 КУпАП, обтяжували відповідальність ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення, в той час, як визнання правопорушником своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та його щире каяття у вчиненому, суд апеляційної інстанції враховує як обставину, яка відповідно до ст. 34 КУпАП, помякшує відповідальність апелянта за адміністративне правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Матеріалами справи встановлено відсутність відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість зміни накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, враховує долучене до апеляційної скарги клопотання керівництва підприємства, в якому працює правопорушник, відповідно до якого ОСОБА_2 виключно з позитивної сторони характеризується за місцем роботи і роботодавець клопоче перед апеляційним судом про зміну накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість помякшення накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та накладення його у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме трьохсот пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі вид та розмір адміністративного стягнення в повній мірі будуть сприяти вихованню ОСОБА_2 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року відносно ОСОБА_2 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5950 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4