ПОСТАНОВА

іменем України

04.11.2015 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної служби МВС України у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення правопорушень, передбачених ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 31.08.2015 року за адресою: Дарницький бульвар, 1 не виконував законні вимоги працівника поліції, не наддав для перевірки документи та «виконував» зліснгий опір при доставленні до районного відділу міліції.

У судове засідання, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з'явилася, про причини неявки не повідомила, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши доказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 256 КУпАП, регламентовано, що у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено у тому числі відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Аналогічні положення містяться і у Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 10.07.2015 № 842, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 липня 2015 р. за № 830/27275).

Згідно ст. 185 КУпАП нею передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Тобто, системний аналіз КУпАП з урахуванням позиці ВСУ висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» (надалі - Узагальнення) слідує, що дане правопорушення обов'язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов'язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред'явлене відповідне посвідчення, у зв'язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився прри виконанні службових обов»язків.

Однак, у даному випадку, протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить взагалі викладених даних щодо часу, міста, суті правопорушення з урахуванням вищезазначених обставин, адже з нього не можливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги та які саме, оскяльки зі мзісту сліду, що вимога булла тільки однак, протее у проколі вказано, що осба не виконувала, якісь «вимоги».у зв'язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того чи є вони усі законими.

Протокол не містить відомостей про те до якого саме районного відділку міліції було доставлено особу.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що не ідентифікований поліцейський, який висував певні вимоги до особи, того дня перебував при виконанні ним службових обов'язків, що прямо суперечить ст. 256 КУпАП та не кореспондується з постановою Голови Верховного Суду України від 23 серпня 2005 р., якою скасовано постанову Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 березня 2005 р. щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, а справу направлено на новий судовий розгляд, оскільки із адміністративних матеріалів не можна зробити однозначного висновку щодо неправомірності поведінки особи та законності дій працівника міліції (Узагальнення).

При цьому, у протоколі не вказано на якій вулиці та у якому місці громадянином було допущено порушення норм ст. 185 КУпАП, що позбавляє можливості визначити підсудність цієї справи.

Також, у протоколі вказано наступне (дослівно) «виконував злічний опір», однак є не зрозумілим, хто саме надав вказівку особі виконувати такий опір, оскільки він не містить даних, що особа самостійно з власної волі чинила опір, а фактично, виходячи зі структурного змісту викладеної суті правопорушення, вчинила такі дії не з власної волі, а на чиюсь вказівку шляхом її виконання.

Серед іншого, матеріали справи містяться відомості про понятих, однак число, місяць, рік їх народження, адресу проживання взагалі не вказано, пояснення всотанніх невідібран овзагалі, тож є не зрозумілим понятими чого саме вони були, що є неприпустимим в світлі норм КУпАП.

Аналогічні недоліки наявні у проколі в частині даних про свідків, а саме лише їх ПІБ та мобільний телефон, однак дані про дату народження, місце проживання відсутні, як і їх пояснення, тож є не зрозумілим свідком яких саме подій та у якій справі вони були.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідить про те, що вина особи бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25); позбавляє суд змоги встановити на виконання положень ст. 283 КУпАП самі обставини скоєння правопорушення, а саме його, час, місце та інші обставини, призводить до ігнорування прав особи, яка притягають до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту (враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення імовірного діяння) гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

З постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, є неприйнятним, у зв'язку з чим практика повернення протоколів про адміністративні правопорушення, які складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення є правильною.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим, приходить до висновку про необхідність повернення справи для дооформлення, під час якого необхідно всебічно, повно, і об'єктивно з'ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, зокрема встановити достовірно встановити суть правопорушення, після чого, за наявності до того законних підстав, направити до суду.

Підстав для закриття провадження по справі, на даний час, суд, виходячи з норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 17Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, ст.ст. 1, 6, 7, 23, 38, 221, 245, 247, 252, 256, 277, 278, 283 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1, про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - повернути до Управління патрульної служби МВС України у м. Києві для усунення вищевиявлених судом недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

С у д д я : О.В. Бірса