АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/608/15 Головуючий у першій інстанції:Дьомін О.Л.
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП Головуючий у другій інстанції: Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2015 року суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_3, розглянулайого апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого виконавцем робіт в ЧП «Грона-Л», який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2015 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 вересня 2015 року о 09 годині 50 хвилин водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21093 д.н НОМЕР_1 на 437 км. а/д Н-08 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах з порожнини рота) та на вимогу працівника міліції відмовився від проходження медичного огляду в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову районного суду в частині накладеного адміністративного стягнення призначивши йому покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що судом було застосовано занадто суворий вид адміністративного стягнення та не було взято до уваги його письмові пояснення, які він додав до протоколу. При цьому апелянт вказує, що керування автомобілем є його єдиною можливістю заробити гроші для своєї родини так як його теперішня робота пов'язана з автомобілем. Крім того апелянт просив врахувати, що він повністю визнає свою вину. Також апелянт вказує, що в нього на утримані знаходиться чотири непрацездатні особи, це його жінка двоє дітей та мати його жінки.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі подану ним апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи та просив задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку апелянта, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_3.у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом ОСОБА_3не оспорюється.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_3судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, відповідно до рішення суду апелянта позбавлено права керування транспортними засобами не на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, не було наведено будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для зміни накладеного на правопорушника адміністративного стягнення.

Враховуючи характер вчиненого апелянтом адміністративного правопорушення, котре стосується безпеки дорожнього руху та полягає в грубому порушенні порядку користування правом керування транспортними засобами, приходжу до висновку про відсутність підстав для зміни судового рішення та пом'якшення покарання, навіть за наявності того, що правопорушник визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому.

Крім того як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_3 працює на посаді виконавця робіт та керування транспортним засобом не є його джерелом доходу.

На переконання суду апеляційної інстанції, застосований до ОСОБА_3вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти вихованню ОСОБА_3.в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2015, якою ОСОБА_3визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.П. Піскун