П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Дніпровського ВДАІ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого заступником начальника відділу ПАТ АК "Київводоканал", проживаючого в АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 04 червня 2013 року о 15 год. 05 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по п-ту. Визволителів в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження цих транспортних засобів та порушено п. 1.5 та п. 13.1 ПДР України.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисник, кожен окремо, пояснили суду, що складений протокол вважають таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає направленню до ВДАІ для виконання вказівок суду апеляційної інстанції.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2014 року у даній справу було скасовано постанову судді районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальноті, а матеріали направлено до ДАІ для дооформлення для виконання вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП та додаткової перевірки щодо події правопорушення (а.с. 41-44 том № 2).

Крім того, з мотивувальної частини цього судового рішення та безпосередньо самої справи убачається, що судом було звернуто увагу на той факт, що матеріали справи, які містяться у першому томі до № 167 аркуша не є належним чином завіреними та подекуди не пронумеровані.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

За таких умов, вказане судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає безумовному виконання не дивлячись на позицію суду першої інстанції з цього питання.

Однак, ВДАІ у процесі виконання вимог судового рішення суду апеляційної інстанції було проведено тільки додаткову перевірку щодо події правопорушення, однак вимоги ст.ст. 254, 256 КУпАП не забезпечено, через що вказана справа підлягає повернення до ВДАІ для належного виконання судового рішення у справі, адже зібрана та подана ВДАІ, на цей час, до суду сукупність матеріалів, виходячи зі змісту постанови Апеляційного суду м. Києва, який вказа,що юез виконання цих вимог судовий розгляд є взагалі не можливим (а.с. 43, 44 том № 2), є сумнівною, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Поряд з цим, є доречним проведення ВДАІ перевірки з питання підстав та порядку з яких, взагалі було складено протокол про адміністративне правопорушення, враховуючи норми КУпАП з цього питання та позицію суду апеляційної інстанції з цього питання (а.с. 42 том № 2).

Підстав для закриття провадження по справі, на даний час, суд, виходячи з норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 124, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - повернути до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві для виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв'язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, оскарженню не підлягає.

С у д д я : О.В. Бірса