Провадження №3/761/4521/2015
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Радуцької Л.В.

за участю секретаря Цуцкірідзе К.С.

прокурора Воробйової О.С.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Попудня Монастирищенського району Черкаської області, громадянина України, пенсіонера, який проживає по АДРЕСА_1 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до витягу з Наказу Державної фіскальної служби України від 09 липня 2014 року № 12-о ОСОБА_1 переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування майнових податків Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб Служби.

Згідно витягу з Наказу Міністерства доходів та зборів України від 12 липня 2013 року № 2073-о ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державного службовця.

Згідно витягу з Наказу Міністерства доходів та зборів України від 05 грудня 2013 року № 3773-о ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ рангу з 05 грудня 2013 року.

15 вересня 1999 року ОСОБА_1 прийнято присягу державного службовця та 15 липня 2013 року попереджено про обмеження, спрямовані на запобігання та протидію корупції, щодо одержання дарунків, щодо роботи близьких осіб, щодо осіб, які звільнилися з посад або припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, вимоги фінансового контролю, врегулювання конфлікту інтересів, особливості звільнення з роботи осіб, які вчинили корупційні правопорушення, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єкти декларування, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Крім того, суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно ч. 2 розділу ХІІІ прикінцевого положення Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб'єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Наказом Державної фіскальної служби України від 30 вересня 2014 року № 672-о ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України.

24 вересня 2014 року ОСОБА_1 попереджений про вимоги ч. 1 ст. 12 «Фінансовий контроль» Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», зокрема про те, що суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Разом з цим, ОСОБА_1 будучи державним службовцем 11 рангу, суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно п. «в» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (п. «в» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»), маючи спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ рангу, працюючи на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування майнових податків Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб Державної фіскальної служби України, що розташована за адресою: м. Київ, Шевченківський район, Львівська площа, 8, порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а саме не подав під час звільнення із займаної посади декларацію на майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме за проміжок часу з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2014 року, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, повністю підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, пояснив, що дійсно не подав під час звільнення з посади декларацію на майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оскільки вважав, що не повинен вже її подавати.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку прокурора, яка вважала вину ОСОБА_1 повністю доведеною та просила визнати його винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, дослідивши наявні у матеріалах адміністративної справи докази, а саме: дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях ОСОБА_1 від 15 вересня 2015 року, листі зі списком осіб, які несвоєчасно подали декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, загальних правилах поведінки державного службовця, попередженні про обмеження, спрямовані на запобігання та протидію корупції, щодо одержання подарунків щодо роботи близьких осіб; щодо осіб, які звільнилися з посад або припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави; вимоги фінансового контролю; врегулювання конфлікту інтересів; особливості звільнення з роботи осіб, які вчинили корупційні правопорушення, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», копії розписки про ознайомлення з правилами поведінки державного службовця, витягу з наказу про призначення працівників № 2073-о від 12 липня 2013 року, витягу з наказу про присвоєння спеціального звання № 3773-о від 05 грудня 2013 року, витягу з наказу про переведення працівників № 12-о від 09 липня 2014 року, наказі про звільнення ОСОБА_1 № 372-о від 30 вересня 2014 року, копії розписки про попередження щодо вимог ч. 1 ст. 12 «Фінансовий контроль» Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», посадовій інструкції головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування майнових податків Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб, які містяться у матеріалах справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (в редакції Закону зі змінами на час вчинення адміністративного правопорушення) настає у разі неподання або несвоєчасного подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченої Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і порядку, визначеними цим Законом.

Аналіз змісту цієї норми закону дає підстави для висновку про те, що вона не містить прямої вказівки на обов'язок суб'єкта декларування, який звільняється, подати декларацію про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, саме в день звільнення, а не на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у відповідності з наказом № 12-о від 09 липня 2014 року переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування майнових податків Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб Державної фіскальної служби України та наказом голови Державної фіскальної служби України від 30 вересня 2014 року № 672-о звільнений з займаної посади за власним бажанням.

Безпосередньо в день звільнення ОСОБА_1 не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2014 року, про що останній не заперечував в судовому засіданні, пояснивши тим, що вважав, що не повинен вже її подавати.

В той же час, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення, слід враховувати, що останній не виконав вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» і на загальних підставах, оскільки не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік до 1 квітня 2015 року, про що ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні.

За таких обставин, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, який визнає вину, щиро кається, що є обставиною, яка пом'якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю, що стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення і є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути пред'явлена до виконання на протязі трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: