Справа № 323/3158/15-п
Провадження № 3/323/729/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015 р.м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Мінаєв М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з сектору ДІМ Волновахського РВ ГУМВС України в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Айзербаджану, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонера,

ВстановиВ:

До Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали справи про адміністративні правопорушення за протоколом № 253471 від 17.09.2015 року відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.

Згідно вказаного протоколу, 09.09.2015 року під час перевірки документів на КПВВ «Бугас» по трасі «Донецьк-Маріуполь» встановлено факт незаконного перетинання державного контролю громадянином ОСОБА_2, який 07.09.2015 року вїхав до України через пункт пропуску «Успенка» непідконтрольний Українській владі згідно розпорядження КМУ №106 від 18.02.2015 року, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України» та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Пункт пропуску «Успенка» знаходиться на території Амвросіївського району Донецької області, у звязку з чим за загальними правилами справа про адміністративне правопорушення підсудна Амвросіїївському районному суду Донецької області.

Однак відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, визначено, що справи, раніше підсудні Амвросіївському районному суду Донецької області, є підсудними Оріхівському районному суду Запорізької області.

У судове засідання ОСОБА_1 зявився та пояснив, що він є громадянином України та постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3. У вересні 2015 року він у сімейних справах виїхав до Вірменії. Повертаючись до постійного місця проживання, він у м. Ростов-на-Дону (Російська Федерація) сів на рейсовий автобус, який прямував до м. Донецьк, та мав намір у подальшому виїхати до м. Маріуполь. Прикордонний контроль зі сторони Російської Федерації він пройшов на пункту пропуску «ОСОБА_3 курган». Після цього вночі він проїхав через пункт пропуску на тимчасово непідконтрольну органам влади України території, однак про назву цього пункту пропуску він не знає. Пізніше, під час вїзду з тимчасово окупованої території на територію України, в нього різко погіршився стан здоровя, у звязку з чим він був доставлений до м. Волноваха Донецької області, де працівники міліції попросили його підписати якісь документи, які саме він не бачив, та його було відправлено до м. Маріуполь. Про те, що існують закриті пункти пропуску через Державний кордон України, він не знав, умислу на незаконне перетинання Державного кордону України не мав.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною ініціативою. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, зокрема, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пояснення ОСОБА_1, надані ним в судовому засіданні, матеріалами справи не спростовуються. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений виключно з його слів.

Обєктивних та вичерпних даних, які б підтверджували б наявність в діянні ОСОБА_1 всіх ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, в матеріалах даної справи про адміністративне правопорушення немає.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП діяння, передбачене цієї нормою, за субєктивною стороною характеризується умислом.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1, які матеріалами справи не спростовуються, він не усвідомлював протиправний характер своїх дій і не мав на меті настання певних шкідливих наслідків.

Крім того, суд бере до уваги те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять оригінала письмових пояснень ОСОБА_1, які вважаються невідємною частиною протоколу про адміністративне правопорушення, а інші докази у справі відсутні.

За таких обставин в суду немає підстав вважати доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 247, 252, 283-285, ст. 287, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова, якщо її не буде оскаржено, набирає законної сили 20.11.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3