Справа № 417/1539/15-п
Провадження № 3/417/305/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. с. Марківка Луганської області

Суддя Марківського районного суду Луганської області Шкиря В.М.розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ №220947 від 12.10.2015 та додані до нього матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби "Марківка" Луганського прикордонного загону у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КпАП України,-

В С Т А Н О В И В:

12.10.2015 старшим техніком відділення звязку відділу прикордонної служби «Марківка» старшим прапорщиком ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 220947 за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Так згідно протоколу від 12.10.2015 серії СхРУ № 220947 12.10.2015. о 00 годин 20 хвилин в пункті пропуску «Просяне» було виявлено громадянина ОСОБА_3, що прямував на вхід в Україну та в подальшому для перетину державного кордону України в пункті пропуску предявив посвідчення водія, що не дає права на перетин державного кордону України згідно п.2 Постанови КМУ №57 від 27.01.1995 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України. Вказані обставини свідчать, даний громадянин вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП

ОСОБА_3 в судове засідання з'явився, особу посвідчено посвідченням водія серії РРВ № 298281 виданого Шахтарським МРЕВ УДАІ 05.08.2006 року вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю. Пояснив суду, що 10.10.2015 він виїхав до Російської федерації на похорон тітки, при цьому мав поспорт громадянина України. Перебуваючи в Російській Федерації він втратив свій паспорт. 12.10.2015 він обійшовши пункт пропуску Російської Федерації «Бугаївка» через поле вийшов на Український пункт пропуску, де предявив посвідчення водія, оскільки не мав паспорту. Просив суд призначити покарання у вигляді адміністративного арешту. Вказав, що на даний час проживає на території не підконтрольній Українській владі, сплатити штраф не зможе бо там не працюють банки. Вину свою визнає в повному обсязі та щиро кається, зазначив, що це була єдина можливість повернутися з Російської Федерації.

Факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, також підтверджується наступним

- протоколом про адміністративне правопорушення СхРУ № 220947 від 12.10.2015.

- протоколом про адміністративне затримання від 12.10.2015;

-поясненнями наданими ОСОБА_3 безпосередньо суду під час розгляду справи 12.10.2015, які узгоджуються з його письмовими поясненнями наданими відразу після скоєння адмінправопорушення.

- схемою місцевості затримання, яка є додатком до протоколу від 02.05.2015

- рапортами молодшого інспектора ПС ОСОБА_4, старшого техніка відділення звязку ВПС «Марківка ОСОБА_2 , начальника ВПС «Марківка» ОСОБА_5 від 12.10.2015

Дослідивши матеріали справи, та відповідно до ст.252 КУпАП, оцінивши докази по справі, суд вважає, що в діях ОСОБА_3. наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП і його дії вірно кваліфіковані старшим техніком відділення звязку відділу прикордонної служби «Марківка» старшим прапорщиком ОСОБА_2

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно ч.1 ст. 9 вказаного Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як встановлено судом ОСОБА_3 в пункті пропуску предявив посвідчення водія, що не дає права на перетин державного кордону України згідно п.2 Постанови КМУ №57 від 27.01.1995 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України.

Згідно ч.2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності із ст. 34 КупАП обставиною, яка помякшує відповідальність правопорушника суд визнає щире розкаяння.

Передбачених ст. 35 КупАП обставин, обтяжуючих вілповідальність правопорушника не вбачається.

Враховуючи викладене, вважаю, що досягнення цілей застосування адміністративного стягнення, передбачених ст. 23 КУпАП виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у дусі дотримання законів України, поваги до правил співжиття а також попередження вчинення нових правопорушень як самим правопорушником та і іншими особами можливе лише за умови накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, в межах санкції ч.1 ст. 204-1 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень з його боку.

Відповідно до положень ст.326 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення.

Відповідно до ст. 40-1 КпАП України «Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення».

У чинність п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню на користь держави у розмірі 234,60 грн.

Керуючись ст. ст. 23, 24, 33, 34, 35,40-1, 276, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 1 (одну) добу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок на р/р 0188 , МФО 804013, код ЕДРПОУ 05381372, код класифікації доходів 22030001 одержувач: УДКСУ у Марківському районі, банк одержувача: ГУДКСУ у Луганській області.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк рахувати з моменту фактичного затримання.

Зарахувати в строк відбування адміністративного стягнення адміністративне затримання з 00 годин 20 хвилин 12.10.2015 року до 03 години 20 хвилин 12.10.2015.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, а також на неї може бути внесено подання прокурора протягом десяти днів з дня її винесення

Постанова може бути оскаржена, до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд.

Суддя В.М.Шкиря