АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мельник В.В., за участю особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Черкаської області, який працює директором ТОВ «Будцентр К.Є.», прожиає за адресою: АДРЕСА_1, на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №950515, 19 серпня 2015 року о 14 год. 30 хв., ОСОБА_2 в м. Києві по Кільцевій дорозі, керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови та координації рухів, що підтверджується результатом огляду на стан сп`яніння, проведеним за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810 в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 а) «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (надалі-Правил).

Не оспорюючи фактичних обставин адміністративного правопорушення, та доведеності його винуватості, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову в частині накладення на нього стягнення змінити, та застосувати у відношенні до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначав, що при накладенні на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суддя місцевого суду не врахував особу правопорушника, а саме те, що він працює, є засновником та директором ТОВ «Будцентр К.Є.» та у випадку позбавлення права керування автомобілем не зможе виконувати покладені на нього робочі обов'язки, що поставить його в скрутне матеріальне становище.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 1), результатом тестування на стан сп`яніння, проведеним за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810 (а.с.2), поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 3,4), дослідженими й належно перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано об'єктивну оцінку.

Окрім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та в судовому засіданні під час апеляційного розглядуне заперечував факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, висновок судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи, що не оспорюється апелянтом.

Разом з тим, обґрунтованими є посилання ОСОБА_2 на те, що під час вирішення питання про накладення на нього адміністративного стягнення суддею місцевого суду не було враховано вимоги ст. 33 КУпАП.

Згідно вимог частини другої ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Проте суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 зазначених вимог закону в повному обсязі дотримано не було.

Накладаючи на ОСОБА_2адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за наявності в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП альтернативного більш м'якого виду стягнення у виді штрафу, суддя місцевого суду не перевірив та не врахував належним чином даних про особу апелянта.

В матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_2 раніше притягувався до адміністративної відповідальності. Негативних наслідків від вчинення апелянтом адміністративного правопорушення не настало. Обставин, які обтяжують відповідальність по справі не встановлено.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку про необхідність зміни постанови суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення на штраф в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за видом є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, внаслідок суворості.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова судді місцевого суду в частині накладення на нього виду адміністративного стягнення - зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, накласти на ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 (нуль) копійок, на користь держави.

В решті постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва МельникВ.В.