Справа № 373/1758/15-п Головуючий у І інстанції Колодко Л.В.
Провадження № 33/780/559/15 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
Категорія 21.10.2015

ПОСТАНОВА
Іменем України
21 жовтня 2015 року м. Київ
Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Ящука О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року -

в с т а н о в и в :
Постановою судді Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Годаничи Маневицького району Волинської області, громадянина України, полковника, командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-16 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 3 (три) доби.

ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи командиром військової частини польової пошти НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 6, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. Відповідно до вказаних вимог Статутів командир (начальник) військової частини відповідає за підтримання внутрішнього порядку у військовій частині, тобто суворого додержання військовослужбовцями частини визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) і несення служби добовим нарядом, який досягається неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та військовими статутами Збройних Сил України. Також командир (начальник) військової частини повинен негайно повідомляти про кримінальне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, відповідному прокурору. Командир, який у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомив про це орган досудового розслідування, несе відповідальність згідно із законом. Всупереч наведених вимог закону та інтересам служби полковник ОСОБА_1 , як командир військової частини, належним чином додержання внутрішнього порядку в підпорядкованому йому підрозділі не організував, в результаті чого молодший сержант ОСОБА_4 31.03.2015 року самовільно залишив місце проходження служби (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) та станом на 13.06.2015 року до військової частини не повернувся. Про факт самовільного залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 командир частини полковник ОСОБА_1 військового прокурора Дарницького гарнізону (орган досудового розслідування) не повідомив, що призвело до вчинення ОСОБА_4 09.06.2015 року ще одного злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відносить до тяжкого злочину. Таким чином, полковник ОСОБА_1 повідомлення про вчинення підлеглим кримінального правопорушення до військової прокуратури Дарницького гарнізону (органу досудового розслідування) не направив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким застосувати до нього положення ст. 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою в зв`язку з істотним порушенням вимог КУпАП та допущеної неповноти судового розгляду справи. Судом при прийнятті рішення, не у повному обсязі досліджено матеріали адміністративної справи. Так, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 31.03.2015 № 541 по факту самовільного залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_4 призначено службове розслідування та призначено відповідальною службовою особою старшого лейтенанта ОСОБА_5 . На вимогу ст.ст. 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та наказу Міністерства оборони України від 15.03.2004 № 82 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», був виданий наказ від 08.05.2015 № 893 про підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини польова пошта молодшим сержантом ОСОБА_4 , з покладенням контролю за його виконання на його заступника по роботі з особовим складом та конкретизовано пунктом наказу старшому лейтенанту ОСОБА_5 надіслати повідомлення разом з матеріалами розслідування до Військової прокуратури Дарницького гарнізону, чого зроблено відповідним офіцером не було з причин власної недбалості. Вищезазначене підтверджує, що судом першої інстанції встановлено неповідомлення відповідної прокуратури по факту невиходу на службу молодшим сержантом ОСОБА_4 , який був відсутній на службі без поважних причин сталося з особистої недбалості відповідального офіцера на якого такий обов`язок покладався. Також зазначає, що в його діях відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неповідомленням військового прокурора Дарницького гарнізону та вчиненням ОСОБА_4 ще одного, тяжкого злочину, злочин було вчинено після проведення службового розслідування, причиною не відправки повідомлення вчасно є не виконання наказу командира частини старшим лейтенантом ОСОБА_5 через власну недбалість. Командир військової частини вжив всіх можливих від нього заходів для розшуку правопорушника та своєчасного повідомлення досудового органу, а отже в його діях відсутні будь-які ознаки умисності невжиття заходів щодо припинення злочину.
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в період з 30.03.2015 року на 31.03.2015 року заступник начальника штабу ОСОБА_6 виконував обов`язки чергового військової частини і ні про які надзвичайні події відомостей від нього не поступало. 30.03.2015 року йому стало відомо, що солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби. Відразу ж ним було видано наказ про проведення службового розслідування, що проводилось протягом місяця. 18.05.2015 року було видано наказ про підсумки службового розслідування по факту не виходу на службу ОСОБА_4 , який був відсутній на службі без поважних причини і наказано старшому лейтенанту ОСОБА_5 повідомити військового прокурора Дарницького гарнізону про скоєний злочин ОСОБА_4 ОСОБА_5 даного наказу не виконав, що призвело до вчинення 08.06.2015 року ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України. Свою вину визнав, щиро розкаявся. Вказані пояснення підтвердив також і в суді апеляційної інстанції.

Викладені у постанові висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ст. 172-16 КУпАП підтверджуються зібраними у справі доказами та не оспорюються особами, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Зазначені вимоги закону суддею, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 172-16 КУпАП не були дотримані у повній мірі. Судом першої інстанції не з`ясовано та не враховано в сукупності всі обставини, зокрема те, що ОСОБА_1 щиро розкаюється, має виключно позитивну характеристику, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, є учасником бойових дій в зоні АТО.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року зміні, зі звільненням ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та оголошенням йому усного зауваження.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, на підставі ст. 22 КУпАП, в зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголосити йому усне зауваження.

В іншій частині постанову Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
Київської області В.О. Габрієль