Справа №476/887/15-п 28.10.2015
Провадження №33/784/248/15
Провадження: № 33/784/248/15 Суддя суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду: Хомік І.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

судді Хоміка І.М.

за участю секретаря Демянюк І.А.

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Єланецького районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки без оплатного вилучення транспортного засобу; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду, будучи протягом року притягнутим ло адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 03 серпня 2015 року о 00:18 годині ОСОБА_2 в с. Дружелюбівка Єланецького району Миколаївської області керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду за допомогою приладу Драгер на місці зупинки та проїхати в медичний заклад для визначення стану алкогольного спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову в частині накладення адміністративного стягнення змінити з позбавлення права керування транспортним засобом на 2 роки без оплатного вилучення транспортного засобу на адміністративний арешт на строк 10 діб без оплатного вилучення транспортного засобу. Зазначає, що обрана для нього міра покарання за правопорушення є занадто суворою та застосована без врахування всіх обставин справи. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, ступінь вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також те, що єдиним джерелом його існування є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а враховуючи, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, потребує використання транспортного засобу ним особисто.

Крім того, апелянт просить врахувати, що він щомісяця сплачує 500 грн. аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Також ОСОБА_2 вказує, що більш суворим для нього є покарання як раз у виді позбавлення права керування автомобілем, натомість зазначає, що адміністративний арешт є для нього більш мяким видом адміністративного стягнення.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_2, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Що стосується висновку суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у постанові суду, то вони ґрунтуються на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом, що апелянтом не оскаржується.

Апелянт оскаржує постанову суду в частині призначеного стягнення, тобто просить змінити вид адміністративного стягнення, звертаючи увагу, що адміністративний арешт для нього є більш мяким видом адміністративного стягнення ніж позбавлення права керування транспортним засобом, однак ОСОБА_2 не враховано, що адміністративний арешт є тяжчим видом адміністративного стягнення, що погіршує становище правопорушника.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання про застосування стягнення і його виду в повній мірі виконав вимоги ст.33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який протягом року притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Також судом вірно зазначено, що відбуте адміністративне стягнення за попереднє правопорушення не надало належного виховного впливу, а тому суд піддав ОСОБА_2 стягненню у мінімальній межі, передбаченою ч.2 ст.130 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доцільність накладення на ОСОБА_2. саме такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки він не вперше вчинив грубе порушення правил дорожнього руху і саме такий вид стягнення, буде достатнім для запобігання вчинення нових правопорушень.

Враховуючи викладене, підстав для зміни адміністративного стягнення з позбавлення права керування транспортним засобом на 2 роки без оплатного вилучення транспортного засобу на адміністративний арешт на строк 10 діб без оплатного вилучення транспортного засобу не вбачаю.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 28.09.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП України - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_4