ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/12011/15-п

Пров. №3/668/2943/15

08.10.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: Корольчук Н.В.

при секретарі: Учускіній М.В.

за участю представника

Херсонської митниці ДФС: ОСОБА_1

захисника: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні справу про порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 482 МК України, відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, не працевлаштований, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 -

встановив:

На розгляд до Суворовського районного суду м. Херсона надійшли адміністративні матеріали (протокол про правопорушення митних правил №0631/50803/15 від 29.08.2015 року та додані до нього документи) відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 482 МК України.

У протоколі зазначено, що 29.08.2015 року о 11-17 год. у зону митного контролю КПВВ «Каланчак» ВМО №1 митного поста «Скадовськ» Херсонської митниці ДФС із вільної економічної зони «Крим» заїхав транспортний засіб особистого користування марки «RENAULT» модель «SAFRANE» р.н. НОМЕР_1, куз. №VF1B920 під керуванням гр. України ОСОБА_3. Під час здійснення митних формальностей було встановлено, що транспортний засіб марки «RENAULT» модель «SAFRANE» р.н. НОМЕР_1, куз. №VF1B920 під керуванням ОСОБА_3 виїхав з митної території України 10.04.2014 року в зоні діяльності Донецької митниці та більше в Україну не повертався. Згідно з поясненнями ОСОБА_3, він слідував 28.08.2015 року на вказаному транспортному засобі з території Російської Федерації за маршрутом порт «Кавказ» - порт «Крим» до ВЕЗ «Крим», а потім до м. Києва, що підтверджується наявними «Пассажирским билетом №99910» від 28.08.2015 року на ОСОБА_3 та квитком №99908 на той же транспортний засіб. З огляду на такі обставини, у протоколі був зроблений висновок про вчинення ОСОБА_3 порушення митних правил, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 482 МК України.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про перенесення розгляду справи від нього не надійшло, для участі у розгляді справи направив запрошеного ним захисника з належним чином оформленими повноваженнями, у звязку з чим вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності.

В судовому засіданні представник митного органу пояснив, що протиправні дії ОСОБА_3 полягали у ввезенні автомобіля «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_1, на територію ВЕЗ «Крим» поза митним контролем без виконання митних формальностей через тимчасово закритий пункт пропуску «Керч», просив визнати ОСОБА_3 винним у порушенні митних правил, передбаченому ч. 1 ст. 482 МК України, та накласти на нього стягнення, передбачені санкцією цієї статті.

Захисник заперечив проти такої позиції представника митного органу, навівши доводи на обґрунтування відсутності в діях його підзахисного складу інкримінованого йому правопорушення, та просив у звязку з цим закрити провадження у справі.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з таких підстав.

Згідно зі ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 486, 489 МК України при розгляді справи про правопорушення митних правил підлягають зясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення (тобто час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, з дотриманням вимог щодо своєчасного, всебічного, повного та обєктивного зясування обставин кожної справи.

Частиною 1 ст. 527 МК України визначено, що однією з постанов, яку може бути винесено У справі про порушення митних правил, є постанова про закриття провадження у справі (зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

З урахуванням конкретних обставин справи, а саме того, що відповідно до викладеного у протоколі про порушення митних правил висновку предметом інкримінованих ОСОБА_3 дій визнано належний йому автомобіль марки «RENAULT», вже на час складання того протоколу особа, яка його склала, усвідомлювала, що за санкцією ч. 1 ст. 482 МК України на ОСОБА_3 можуть бути накладені досить суворі стягнення. Такі обставини, виходячи з встановлених Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії, основних засад судочинства, зокрема, щодо забезпечення доведеності вини, та положень ст. 458 МК України, за змістом яких підставою адміністративної відповідальності є вчинення особою діяння, яке містить склад правопорушення, передбачений цим Кодексом, вимагали від особи, яка склала той протокол, здійснення максимально можливою мірою дій, спрямованих на забезпечення можливості притягнення особи, яка скоїла правопорушення, до адміністративної відповідальності шляхом зібрання та фіксації доказів його вчинення з тим, щоб викладені у протоколі дані беззаперечно стверджували протиправність діяння особи, її винність у цьому діянні, факт і обсяг посягання цієї особи на охоронювані законом правовідносини.

Суд вважає, що при складенні адміністративного протоколу щодо ОСОБА_3 ці вимоги закону виконані не були з огляду на таке.

Відповідно до виписаних у ст.ст. 488, 490, 494 - 495 МК України положень, протокол про порушення митних правил - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою, про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого МК України, є найважливішим джерелом доказів у справах про порушення митних правил. В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі порушення митних правил і повинен провадитися їх, у тому числі, судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

З цього слідує, що протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

У п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз'ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред'явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 482 МК України обєктивна сторона цього правопорушення виражається у вчиненні декількох різних за своєю сутністю дій, зокрема: у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України поза митним контролем, тобто поза місцем розташування органу доходів і зборів або поза робочим часом, установленим для нього, і без виконання митних формальностей, або з незаконним звільненням від митного контролю внаслідок зловживання службовим становищем посадовими особами органу доходів і зборів.

Однак, у складеному відносно ОСОБА_3 протоколі чітко не зазначено, у вчиненні якої саме з зазначених вище дій, закріплених у ч. 1 ст. 482 МК України, він обвинувачується. У протоколі фактично наведені всі можливі дії, що містить диспозиція цієї статті, без конкретизації того, яка саме з них ставиться у вину ОСОБА_3.

Суд вважає, що така практика формування доказової бази є неприпустимою і порушує право особи на захист, оскільки на момент складання протоколу особа має чітко розуміти, у вчиненні якого правопорушення вона обвинувачується, і вже з того моменту мати можливість захищатися від того обвинувачення всіма дозволеними засобами.

Крім того, за змістом ст.ст. 458 МК України, 9 КУпАП протиправне діяння, вчинене певною особою, визнається порушенням митних правил лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності, наявність вини є невідємною ознакою субєктивної сторони будь якого адміністративного правопорушення.

Виходячи з конструкції адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, а також розяснень, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №8 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах контрабанду та порушення митних правил», субєктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю в особи вини у формі прямого умислу.

При цьому, за змістом ст. 10 КУпАП наявність умислу є необхідною у всіх випадках, коли особа притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що може бути зроблено тільки навмисно, вина у формі умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру вчиненої дії або бездіяльності, тобто їх незаконності, передбаченні її шкідливих наслідків та бажанні їх або свідомого допускання настання цих наслідків.

Крім того, як зазначено у вказаній вище постанові Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №8, особи, що вчиняють контрабанду та порушують митні правила, посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України, внаслідок чого завдають шкоду економіці держави, її культурній спадщині, здоровю населення та громадській безпеці, сприяють розширенню тіньового сектора економіки.

Однак, матеріали, зібрані органом, працівник якого склав протокол про правопорушення митних правил відносно ОСОБА_3, з урахуванням пояснень останнього, наданих при складенні цього протоколу, не містять як переконливих даних про те, що мав місце факт заподіяння інкримінованими ОСОБА_3 діями будь якої шкоди, а також достатніх даних для прийняття рішення про умисне вчинення ним того діяння, яке ставиться йому у вину.

З протоколу відносно ОСОБА_3 видно, що висновок про вчинення ним інкримінованого йому порушення митних правил ґрунтується, в тому числі, на твердженні про те, що в ході прикордонного контролю, який він також проходив на час інкримінованих йому дій, було встановлено, що він незаконно перетнув Державний кордон України поза місцем розташування прикордонного пункту пропуску та поза місцем розташування митного органу з посиланням на дані протоколу про адміністративне правопорушення, складеного співробітником прикордонної служби, копія якого міститься в матеріалах справи.

Разом з цим, відповідної постанови суду, якою встановлена доведеність цієї обставини, які і вини ОСОБА_3 у вчиненні таких дій, у матеріалах справи немає, що дає підстави суду зробити висновок про необґрунтованість зазначеного твердження.

Крім того, виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 482 МК України, відповідальність за цією статтею несе особа, яка здійснила певні дії через митний кордон України (який відповідно до ст. 10 МК України збігається з державним кордоном України).

Як зазначено у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року за №424-р «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», на яке міститься посилання у протоколі відносно ОСОБА_3, у зв'язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, прийнято рішення тимчасово закрити пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком. Наказом Міністерства інфраструктури України від 16.06.2014 року №255 «Про закриття морських портів» (зареєстровано в Мінюсті України 24.06.2014 року за №690/25467) морський порт Керч закрито до відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території АР Крим.

При цьому, як вказано у протоколі, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 року за №535 «Про реорганізацію деяких територіальних органів Міністерства доходів і зборів» було прийнято рішення реорганізувати Кримську та Севастопольську митниці Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до Херсонської митниці Міністерства доходів і зборів із зобовязанням Херсонської митниці забезпечити виконання функцій, що покладалися на зазначені митниці.

Отже, є підстави вважати, що ОСОБА_3, предявивши автомобіль для здійснення митного контролю та митного оформлення вїзду на територію України з вільної економічної зони «Крим» у КПВВ «Каланчак», діяв у відповідності з положеннями наведених нормативних актів.

При цьому слід також враховувати, що Конституцією України, як і положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожному громадянину України гарантується безперешкодне право повернутися в Україну.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу - окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

З пояснень ОСОБА_3, що містяться в матеріалах справи, а також з пояснень інших осіб, допитаних на час складення протоколу, які їхали з ним, досліджених у судовому засіданні, видно, що необхідність вїзду на територію АР Крим через поромну переправу «Крим Кавказ» виникла у них у звязку з тим, що разом з ними їхала дитина, якій витримати інший шлях (через Харківську митницю), що становить майже 2000 км, важко.

З огляду на наведене, на думку суду, не може йтися про те, що не проходження ОСОБА_3 митного контролю у порту «Керч» було викликано його умисними діями, бо це не залежало від його волі, а до цього призвели наведені вище обставини, повязані з окупацією території АР Крим.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 482 МК України у звязку з відсутністю в його діях складу цього правопорушення, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що інкриміноване йому діяння не містить усіх ознак складу такого правопорушення, а тому відсутній склад у цілому.

Керуючись ст. 527 МК України, ст. 247 КУпАП України,

постановив:

Провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Автомобіль марки «RENAULT» модель «SAFRANE» р.н. НОМЕР_1, куз. №VF1B920, повернути ОСОБА_3.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Суддя: Н.В. Корольчук