АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Мороз І.М., за участю: прокурорів Воробйової О.С., Захарченка Я.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу в.о. прокурора Шевченківського району м. Києва на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172- 6 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції, встановив, що ОСОБА_2 є суб'єктом декларування у розумінні абзацу 8 ч.1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", оскільки був державним службовцем, мав спеціальне звання радника податкової та митної справи 1 рангу, працюючи на посаді головного державного інспектора відділупідтримки технічних та програмних засобів управління технічної підтримки Департаменту розвитку IT, електроннихсервісів та облікуплатників Державної фіскальної служби України.

Наказом голови Державної фіскальної служби України від 13.08.2014 року №235-о ОСОБА_2 звільнений із займаної посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України з 15.08.2014 року.

26.03.2015 року ОСОБА_2 подав декларацію про майно,

доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, тобто за 2014 рік.

А тому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_2 подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання

фінансового характеру за 2014 рік у строк до 1 квітня 2015 року, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду, що ОСОБА_2 є суб'єктом декларування у розумінні абзацу 8 ч.1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним та притягнути його до відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП застосувати стягнення у вигляді штрафу в розмірі «50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень».

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду про відсутність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП у діях ОСОБА_2 є необґрунтованими, через незабезпечення всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Прокурор посилається на те, що ч.1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" прямо передбачено необхідність подати під час звільнення декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання

фінансового характеру за період неохоплений раніше поданими деклараціями, тобто з 01.01.2014 -15.08.2014 року.

Заслухавши: доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили визнати ОСОБА_2 винним за ч.1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, пояснення ОСОБА_2, який вважав постанову суду законною та обґрунтованою і просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, пояснюючи, що подав декларацію у строк та порядку, який йому роз'яснили під час звільнення, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, враховуючи достатність матеріалів, які надають можливість з усією повнотою встановити об'єктивні обставини у справі, повно та всебічно з'ясував ці обставини, вислухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив матеріали справи, надав об'єктивну оцінку зібраним по справі доказам, перевірив доводи ОСОБА_2, які були наведені на захист, та прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 є суб'єктом декларування у розумінні абзацу 8 ч.1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та був звільнений із займаної посади з 15.08.2014 за наказом голови Державної фіскальної служби України від 13.08.2014 року №235-о.

26.03.2015 року ОСОБА_2, у строки визначені абз.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, тобто за 2014 рік.

При цьому судом першої інстанції достовірно встановлено, що 7.08.2014 року ОСОБА_2 за місцем роботи було вручено попередження з дослівним текстом абз.2 ч.1 ст. 12 вказаного Закону :

«Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом»,

яке не містило попередження про необхідність подання декларації у день звільнення, а формулювання наведене у протоколі про адміністративне правопорушення та в апеляційній скарзі прокурора : «під час звільнення», у тексті цього закону відсутнє.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення та в апеляційній скарзі прокурора відсутнє конкретне визначення дати на яку ОСОБА_2 повинен був, на думку особи, яка складала протокол та прокурора, подати таку декларацію з урахуванням вимог ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України та обов'язку уповноваженого органу письмово повідомити працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед виплатою зазначених сум, що є важливим при оцінці того, чи мала можливість особа подати декларацію з урахуванням сум розрахунку.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, встановлених судом першої інстанції та подання ОСОБА_2 26.03.2015 року, у строки визначені абз.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, суд першої інстанції, виходячи з вимог ст. 62 Конституції України, вірно тлумачив усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 на його користь та не вдався до розширеного тлумачення змісту абз.2 ч.1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" не на користь ОСОБА_2

На обґрунтованість такого висновку вказує і те, що як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в апеляційній скарзі прокурора міститься вимога про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності відповідно до редакції ч.1 ст. 172-6 КУпАП яка діє на даний час, однак ні особою, яка складала протокол ні прокурором не наведено обґрунтувань підстав за яких мають не враховуватись вимоги ч.1 та 2 ст. 8 КУпАП щодо чинності закону про відповідальність за адміністративні правопорушення у часі, а також яким чином було визначено суб'єкт правопорушення за ст. 172-6 КУпАП, оскільки діюча редакція цієї статті визначає суб'єкта цього правопорушення відповідно до формулювань іншого Закону ( ч.1 та 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції»), ніж зазначено у протоколі адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно дійшов обґрунтованого висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП у діях ОСОБА_2, у зв'язку з чим вірно закрив провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КпАП України.

Таким чином, доводи апеляції прокурора не знайшли свого підтвердження, а суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував фактичні обставини справи, дослідив встановлені у справі докази та надав їм належну оцінку, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому підстави для скасування постанови судді відсутні, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 247, 284, 294 КУпАП ,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишити без зміни, а апеляційну скаргу в.о. прокурора Шевченківського району м. Києва - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Мороз І.М.

Справа № 33/796/1098/2015 Категорія ст. 172-6 КУпАП,

Головуючий у суді 1 інстанції: Лінник О.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мороз І.М