Справа № 163/1973/15-п Провадження №33/773/261/15 Суддя в 1 інстанції: Павлусь О.С.
Категорія:ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Бешта Г. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Бешта Г.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 09 серпня 2015 року біля 23 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1, вчинив насильство в сім'ї відносно свого батька ОСОБА_3, а саме: ображав його нецензурними словами, шарпав за одяг, чим вчинив адмінправопорушення , передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У поданій апеляції ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення. Зазначає, що батька не обзивав та не шарпав.

Перевіривши доводи апеляції та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ґрунтується на матеріалах справи, є правильним та підтверджується дослідженими судом доказами. Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, висновком ДІМ Любомльського РВ УМВС України у Волинській області Пікалюка С.І., письмовими поясненнями правопорушника, потерпілого ОСОБА_3.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не ображав батька та не вчиняв адмінправопорушення не заслуговує на увагу. Так, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що їх брат, ОСОБА_2, часто вчиняє скандали. При цьому, батько ОСОБА_2 говорив, що боїться спати. Показання вказаних свідків є чіткими та послідовними.

Заяву від імені ОСОБА_3 про вчинення насильства в сім'ї було написано старшим дільничним інспектором міліції Пікалюком С.І., оскільки ОСОБА_3 в силу свого похилого віку не міг написати її власноручно. Після прочитання заяви останній погодився з нею та підписав. Той факт, що батько ОСОБА_3 заперечив факт насильства в сім'ї щодо нього зі сторони сина ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно не взяв до уваги та пов'язав це виключно із налагодженням сімейних стосунків.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при визначенні виду стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, дані про особу винного, його матеріальний стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Визначаючи ОСОБА_2 вид і розмір стягнення суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, яке є умисним та таким, що посягає на громадський порядок і безпеку, дані про особу порушника, який ніде не працює, разом з тим має постійне місце проживання, а тому вірно призначив йому стягнення у виді громадських робіт, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року щодо нього - без зміни.

Суддя