Номер провадження: 33/785/633/15
Номер справи місцевого суду: 500/3838/15-п
Головуючий у першій інстанції Волков Ю.Р.
Доповідач Балан В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д., за участі прокурора Семенюк А.В., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши подання Ізмаїльського міжрайонного прокурора С. Калініна на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2015 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-9 КУпАП стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Донецьку, є громадянином України, має вищу освіту, проживає АДРЕСА_1

закрито за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення,

встановив:

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 11.08.2015 року, ОСОБА_2, працюючи на посаді начальника Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» і, будучі, згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, на порушення вимог ч. 7 ст. 5 зазначеного закону, негайно, 22.08.2014 року не повідомив письмово спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції та не вжив заходів щодо припинення корупційного правопорушення з боку його підлеглого ОСОБА_3, який на час звільнення (22.08.2014 року), не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

У поданні прокурор зазначив, що вважає постанову судді необґрунтованою, оскільки вона ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_2

Так, у постанові судді зазначено, що не встановлено факту використання ОСОБА_2 службового становища та отримання ним неправомірної вигоди.

Разом з тим, нормами глави 13-А КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», які не потребують наявності таких складових, як використання службового становища та отримання неправомірної вигоди.

Не є підставою для закриття провадження у справі описка в протоколі стосовно найменування посади ОСОБА_3, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що останній був підлеглим ОСОБА_2

Посилаючись на це, прокурор просить постанову судді скасувати, винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 172-9 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи подання і просив його задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення подання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважаю, що подання прокурора підлягає частковому задоволенню, а постанова судді скасуванню з винесенням нової постанови, за таких підстав.

Ст. 250 КУпАП передбачено, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно змісту ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Закриваючи провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, суддя суду першої інстанції виходив з того, що жодним з документів, які регламентують службову діяльність ОСОБА_2, не передбачено, що він зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням працівниками підприємства своїх законодавчо закріплених обов'язків щодо декларування майна, доходів, витрат і зобов'язань фінансового характеру.

Суддя зазначив також, що у протоколі про адміністративне правопорушення неправильно зазначена посада ОСОБА_3, тому не з'ясовано, кого і з якої посади звільнив ОСОБА_2 і чи підпадає ця особа під дію цього закону.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено наступне.

Наказом №125-ос від 22.08.2014 року начальника Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_2, ОСОБА_3 був звільнений з посади заступника начальника із загальних питань керівництва за угодою сторін.

У зв'язку із займаною на момент звільнення посадою, ОСОБА_3, відповідно до абзацу сьомого частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» у редакції від 18.04.2013 року, є суб'єктом декларування, як особа, зазначена в пункті 1, підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, які зобов'язані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Абзацом другим частини першої статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» регламентовано, що суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Факт невиконання ОСОБА_3 вимог зазначеної норми закону, встановлений постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2015 року (а.с. 13).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2, посилаючись на те, що він не є керівником підприємства, а очолює філію на підставі довіреності, стверджував, що він не є суб'єктом корупційного правопорушення.

Разом з тим, зі змісту довіреності та Положення про Ізмаїльську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» випливає, що керівництво Філією на принципах єдиноначальства здійснює начальник (у даному випадку ОСОБА_2.), який здійснює управління поточною діяльністю та несе персональну відповідальність за стан та діяльність Філії.

Відповідно до диспозиції ст. 172-9 КУпАП, адміністративна відповідальність за даною нормою закону настає у разі невжиття передбачених законом заходів посадовою чи службовою особою органу державної влади, посадовою особою місцевого самоврядування, юридичної особи, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного правопорушення.

Частиною сьомою статті п'ятої Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» передбачено, що посадові і службові особи державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, посадові особи місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного правопорушення чи одержання інформації про вчинення такого правопорушення працівниками відповідних державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів зобов'язані у межах своїх повноважень ужити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції.

Таким чином, на день звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_2, як керівник Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» зобов'язаний був з'ясувати, чи виконав він вимоги абзацу другого частини першої статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» в частині подачі відповідної декларації та повідомити письмово спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції і вжити заходів щодо припинення корупційного правопорушення з боку його підлеглого.

Відповідно до приписів п. «а» ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є посадові особи юридичних осіб публічного права (до яких відноситься ОСОБА_2.), які не зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не знав про необхідність повідомляти письмово спеціально уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції щодо корупційного правопорушення, вчиненого ОСОБА_3, а також про те, що той не подав відповідну декларацію, є безпідставними, оскільки, відповідно до приписів ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України... Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Довід прокурора, наведений у поданні, щодо того, що нормами глави 13-А КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», які не потребують наявності таких складових, як використання службового становища та отримання неправомірної вигоди, є слушним, оскільки підтверджується змістом диспозиції ст. 172-9 КУпАП.

Згідно з ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Таким чином, аналіз фактичних обставин справи в суді апеляційної інстанції, у сукупності з наявними доказами свідчать про те, що дії ОСОБА_2 належить правильно кваліфікувати за ст. 172-9 КУпАП, як невжиття передбачених законом заходів посадовою чи службовою особою органу державної влади, посадовою особою місцевого самоврядування, юридичної особи, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного правопорушення.

Аналіз матеріалів справи та перевірка на їх відповідність діючому законодавству, показує, що постанова судді суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам справи, тому вона підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови.

Разом з тим, згідно з приписами ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, він складений 30.06.2015 року, що може свідчити про день виявлення корупційного правопорушення.

На час розгляду подання прокурора, тримісячний строк, протягом якого можливе накладення адміністративного стягнення, - закінчився.

Таким чином, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, на теперішній час неможливо у зв'язку з закінченням строку, передбаченого ч. 3 ст. 38 КУпАП. Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За таких підстав, постанова судді підлягає скасуванню з винесенням нової постанови, а провадження у справі закриттю у відповідності з п. 7 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Подання Ізмаїльського міжрайонного прокурора С. Калініна, - задовольнити частково.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2015 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ст. 172-9 КУпАП стосовно ОСОБА_2, - скасувати та винести нову постанову, якою:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі ч. 3 ст. 38 та п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку з закінченням строку, протягом якого можливе накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д.