АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОсіповаЛ.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Згідно з постановою суду, начальник групи секретного документального забезпечення - помічник начальника Управління організації і супроводження ремонту озброєння та військової техніки майор ОСОБА_3 не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Так, 15 квітня 2015 року підполковник ОСОБА_4, який не є співробітником РСО, з відома майора ОСОБА_3 у порушення вимог п.п. 116, 317, 318 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою КМ України №939 від 18.12.2013, транспортував до Адміністративного департаменту Міністерства оборони України (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6) документи №294/87/т від 8.04.2015 та №294/86/т від 8.04.2015 з грифами секретності «Таємно», після чого повернув їх до розташування Управління.

Таким чином, майором ОСОБА_3 не було вжито заходів щодо недопущення порушення офіцером відділу ремонту ОВТ Повітряних Сил Управління підполковником ОСОБА_4 вимог законодавства про державну таємницю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову Солом'янського районного суду від 13 липня 2015 року скасувати та закрити провадження у справі. При цьому посилається на те, що справу про адміністративне правопорушення судом було розглянуто у його відсутність, в той час, як він перебував у відпустці за межами м. Києва і повідомив суд про неможливість взяти участь у розгляді справи. Через це він не мав можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, надати суду пояснення.

Стверджує, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дослідив належним чином Номенклатуру посад працівників Управління організації та супроводження ремонту озброєння та військової техніки, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання допуску до державної таємниці від 2 червня 2014 року, не врахував, що підполковник ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника Управління від 4 червня 2014 року №71 на час проведення перевірки комісією СБУ мав доступ до інформації зі ступенем секретності «Таємно», що в свою чергу свідчить про відсутність в його, ОСОБА_3, діях ознак протиправності.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки строк на подачу апеляційної скарги ним пропущено з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_3, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є обгрунтованим та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом першої інстанції.

Так, згідно наказу першого заступника міністра оборони України №220 від 13.12.2013 майора ОСОБА_3 призначено начальником групи секретного документального забезпечення - помічником начальника Управління організації та супроводження ремонту озброєння та військової техніки (а.с. 14).

Наказом начальника Управління організації та супроводження ремонту озброєння та військової техніки №68 від 2.06.2014 майору ОСОБА_3, начальнику групи секретного документального забезпечення надано доступ до відомостей, що становлять державну таємницю із ступенями секретності «Цілком таємно» та «Таємно» (а.с. 15).

Відповідно до наказу начальника Управління організації та супроводження ремонту озброєння та військової техніки №8 від 16.02.2015 начальник групи секретного документального забезпечення несе персональну відповідальність, зокрема, за організацію та контроль виконання завдань, що покладені на групу секретного документального забезпечення, збереження матеріальних носіїв секретної інформації, здійснення контролю за станом режиму секретності в Управлінні (а.с. 6-11).

Відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМ України №939 від 18.12.2013, секретні документи з грифом секретності «Таємно» з дозволу начальника РСО доставляються лише працівниками РСО в опечатаних печаткою РСО робочих папках (а.с. 19-20).

Проведеною спеціальною експертизою наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею в Управлінні організації і супроводження ремонту озброєння та військової техніки, встановлено, що підполковник ОСОБА_4, не будучи працівником РСО, отримав від спеціаліста РСО документи №294/87/т від 8.04.2015 та №294/86/т від 8.04.2015 з грифами секретності «Таємно», які доставив (транспортував) до Адміністративного департаменту Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6) для засвідчення гербовою печаткою, після чого повернув до розташування Управління (а.с. 5).

Отримання вказаних документів та їх доставку до Адміністративного департаменту Міністерства оборони України підполковником ОСОБА_4 здійснено з відома начальника групи секретного документального забезпечення майора ОСОБА_3, що останнім не оспорюється в апеляційній скарзі.

Що ж стосується посилань ОСОБА_3 на те, що підполковник ОСОБА_4 має доступ до відомостей, що становлять державну таємницю, із ступенем секретності «Таємно», та є виконавцем документів, що були ним транспортовані до Адміністративного департаменту Міністерства оборони України, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки підполковник ОСОБА_4, хоча і має такий доступ, проте не є працівником РСО, що є обов'язковою вимогою при доставці секретних документів відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах.

З цих же обставин не спростовують висновків суду першої інстанції і результати проведеного службового розслідування (наказ начальника Управління організації і супроводження ремонту озброєння та військової техніки №37 від 18.05.2015), згідно яких загроз витоку секретної інформації при перевезенні ОСОБА_4 секретних документів не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, оскільки він не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_3 накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу, за своїм видом та розміром відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Що ж стосується доводів ОСОБА_3 про порушення його прав розглядом справи судом першої інстанції у його відсутність, то вони не є підставою для скасування постанови суду, оскільки ці права було поновлено при перегляді справи в апеляційній інстанції. Крім того, за наявної сукупності вищенаведених доказів відсутність ОСОБА_3 в судовому засіданні не вплинула на доведеність його вини у вчиненому правопорушенні.

За таких обставин підстави для скасування постанови та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

п о с т а н о в и л а :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, -без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Л.О. Осіпова