Справа № 750/8102/15-п Головуючий у 1 інстанції Кулініч Ю. П.
Провадження № 33/795/228/2015
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області - суддя Антипець В.М., розглянув апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, житель АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України з накладенням стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та із стягненням судового збору в сумі 243, 60 грн.

Судом встановлено, що 03 серпня 2015 року, о 10 години 30 хвилин, на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, був зупинений ОСОБА_1, який керував автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей), на вимогу працівника міліції, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, в присутності двох свідків, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в медичному закладі, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження в справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не повністю з'ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки доказам. Зазначає, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а навпаки вимагав доставити його для обстеження в медичний заклад. На порушення вимог Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України N114/38/15-36-18(z0055-95) від 24 лютого 1995 р.), пробу за допомогою трубки «Контроль тверезості» до нього не застосовували.

Вважає, що всі докази керування ним транспортним засобом у нетверезому стані базуються лише на припущеннях працівників правоохоронних органів, які порушили нормативні акти, що регулюють саму цю процедуру. Суд першої інстанції неодноразово ігнорував його прохання допитати свідків, що знаходились в його автомобілі.Судом не допитувалися свідки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

На думку апелянта, вживання незначної кількості спиртних напоїв за довгий час до керування транспортним засобом, не може бути доказом наявності стану сп'яніння саме у момент складання протоколу.

У зв'язку з невірно зазначеною датою розгляду справи у повідомленні, його позбавили можливості звернутися до адвоката, підготувати письмове клопотання по справі та зібрати документи, які характеризують його особу.

Обираючи вид стягнення, суд не зазначив, які саме характеризуючи дані і обтяжуючі чи пом'якшуючі обставини враховані, а які ні.

Постанова суду за своїм змістом не відповідає вимогам ст. ст. 280, 283 та 284 КУпАП України та вимогам Постанов Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 N 11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу про адміністративні правопорушення» та від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння. Невиконання названого пункту Правил, прирівнюється до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та утворює склад правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 162658, підписаного ОСОБА_1,. вбачається, що він не заперечував факту керування ним транспортним засобом в нетверезому стані та відмовився проходити обстеження на стан сп'яніння, просив обмежитися мінімальним штрафом ( а.с. 3).

Відповідно до ст. 266 КУпАП ОСОБА_1 відразу був відсторонений від керування автомобілем, про що є розписка на а. п. 6 та розписка особи, яка прийняла автомобіль від співробітників ДАІ та доставила його до стоянки ( а. с. 7).

Скарги на неправомірні дії працівників ДАІ від ОСОБА_1 не надходили.

Під час судового засідання в суді першої інстанції, письмових клопотань про виклик та допит свідків, він не подавав. З протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні, йому роз'яснювалися права, передбачені ст.ст. 268, 288, 289 та 294 КУпАП, проте усних клопотань про виклик свідків, про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що він не своєчасно одержав повістку про виклик до суду, не надходило.

В протоколі судового засідання від 07. 09. 2015 року записано, що ОСОБА_1 роз'яснені судом права зрозумілі, клопотань у нього не має.

Крім того він погодився з протоколом про адміністративне правопорушення та заявив, що вину визнає, отже суд першої інстанції не мав жодних правових підстав перевіряти ті обставини, які ніким не оспорюються.

Отже, посилання апелянта, що суд обмежив його право на захист, не задовольнив клопотань, не повно дослідив обставини правопорушення, не відповідають дійсності.

Повістка про виклик до суду ОСОБА_1 була відправлена 14.08.2015 року ( а. с. 10). Та обставина, що він зволікав з одержанням рекомендованого поштового відправлення і йому декілька разів залишали повідомлення про необхідність одержання поштового відправлення, а він з'явився із запізненням, не є підставою судити, що суд його несвоєчасно повідомив про день і час розгляду справи. Повістка йому надіслана була майже за місяць до судового розгляду, який відбувся 07 вересня 2015 року о 12 годині 10 хвилин.

Не заслуговують на довіру і твердження ОСОБА_1, що він сам просив працівників міліції пройти медогляду на стан сп'яніння. Враховуючи, що водій був зупинений працівниками міліції в денний час, він мав усі реальні можливості звернутися до наркологічного диспансеру та самостійно пройти обстеження, щоб спростувати підозри працівників ДАІ, чого не зробив без поважних на те причин.

Крім того, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, але й за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Виконати вимогу працівника міліції пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння - це обов'язок водія, яким він не має права нехтувати.

Отже, зважаючи на позицію ОСОБА_1 під час судового засідання, суд першої інстанції не мав законних підстав для виклику свідків, витребування документів та перевірки обставин, які ніким не оспорювалися.

З огляду на те, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, визнала обставини правопорушення як достовірні, апеляційний суд не знаходить підстав для їх перевірки. Тим більше, що прізвищ, адреси свідків, які спростовують судове рішення, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не назвав та не просив про їх виклик.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відмова водія від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, відноситься до категорії навмисних правопорушень. ОСОБА_1 працює слюсарем, має незадовільний матеріальний стан, а тому судом обраний правильний вид стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, який слугуватиме перевихованню особи, яка вчинила правопорушення та запобігатиме вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 23, 44, 245, 280, 294, Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Антипець