Справа № 405/7083/15-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року суддя Ленінського районного суду міста Кіровограда Лукянова О.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від представника Уповноваженого начальника Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працює заступником директора департаменту начальником управління транспорту та звязку Департаменту інфраструктури та промисловості Кіровоградської обласної державної адміністрації

за ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21.08.2015 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла скарга потерпілого ОСОБА_3, який є директором ПП «Олікс», (вул. Московська, буд. 208, м. Кіровоград, 25018) щодо порушення Департаментом інфраструктури та промисловості Кіровоградської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) його права на доступ до публічної інформації. За результатами перевірки скарги потерпілого було встановлено наступне.

Керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», потерпілий звернувся до Департаменту із запитом від 12.03.2015 року № 44 щодо надання копій всіх документів, які надавалися перевізниками-претендентами на конкурс з визначення перевізників на міжміських внутрішньо обласних автобусних маршрутах загального користування, який відбувся 11.03.2015 р.

У відповідь на запит листом від 17.03.2015 р. № 02/05-181 за підписом заступника директора Департаменту ОСОБА_2 потерпілому було відмовлено в наданні копій запитуваних документів з посиланням на Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України.

Вказана відповідь заступника директора Департаменту ОСОБА_2 на запит потерпілого від 12.03.2015 р. є неправомірною відмовою в наданні інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» у зв'язку з наступним.

Відповідно до преамбули Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється цим Законом.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (частина четверта статті 13).

Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз передбаченого Законом визначення публічної інформації свідчить, що до такої інформації належить не тільки інформація, яка створена самостійно суб'єктами владних повноважень, а й інша інформація, яка знаходиться у його володінні.

Відповідно до статті 3 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні запиту, зокрема: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація.

Частина друга статті 6 Закону передбачає, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно, якщо розпорядник відмовляє у наданні інформації, він має вказати вид інформації з обмеженим доступом, до якого належить запитувана інформація, а також: а) якому саме з інтересів, передбачених пунктом 1 частини другої статті 6 Закону, загрожує розголошення цієї інформації, б) в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, в) чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про інформацію» інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо вважається предметом суспільного інтересу.

Пунктом 5 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 3 грудня 2008 р. N 1081, передбачено, що метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, зокрема, створення безпечних умов для перевезення пасажирів автомобільним транспортом, покращення якості пасажирських перевезень, створення конкурентного середовища, підвищення рівня безпеки перевезень пасажирів, забезпечення виконання соціально значущих перевезень.

За результатами конкурсу обирається перевізник, який тривалий час надає соціально-необхідні послуги мешканцям відповідного регіону. Відповідно, від рішення про обрання переможця залежить рівень безпеки громадян під час перевезень, якість та вартість таких послуг.

Таким чином, вбачається, що документи, які надаються перевізниками-претендентами на конкурс, становлять суспільний інтерес, оскільки інформація, яка в них міститься, надає громадянам можливість здійснити оцінку дотримання під час проведення конкурсу визначених законодавством умов і справедливості прийнятого в результаті рішення.

Рішення про обрання переможця конкурсу згідно з пунктом 29 вищезазначеного Порядку приймається, зокрема, на підставі документів, поданих перевізниками-претендентами, а саме: нотаріально завірену копію ліцензії на право надання послуг з перевезень пасажирів; перелік транспортних засобів, які пропонуються до використання на автобусному маршруті, із зазначенням марки, моделі; копії ліцензійних карток на кожний автобус, який пропонується до використання на автобусному маршруті; документ, що підтверджує внесення плати за участь у конкурсі, із зазначенням дати проведення конкурсу; копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів або тимчасових реєстраційних талонів автобусів, що пропонуються до використання на маршруті; копію документа, що підтверджує проведення процедури санації (за умови проведення санації); перелік транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, або письмова інформація про їх відсутність; анкету, в якій передбачаються, зокрема, питання, що будуть враховані під час перевірки достовірності відомостей, що містяться у документах для участі у конкурсі; копія штатного розпису, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за останні повні два квартали.

У листі від 07.07.2015 р. № 02/06-245 директор Департаменту ОСОБА_2 обґрунтував відмову у наданні потерпілому запитуваних копій документів тим, що дана інформація могла бути використана ним у наступних конкурсах з метою неправомірного здобуття конкурентних переваг та завдання шкоди суб'єктам господарювання. Проте аналіз зазначеного в законодавстві переліку документів, які надаються перевізниками-претендентами для участі у конкурсі, свідчить про те, що таке обґрунтування не може стосуватися всього пакету документів.

Також не може бути прийнято до уваги аргумент стосовно того, що запитувана інформація становить комерційну таємницю. Більшість документів, які обов'язково подаються перевізниками-претендентами на конкурс, в принципі не можуть містити комерційної таємниці (наприклад, нотаріальна завірена копію ліцензії на право надання послуг з перевезень пасажирів, перелік транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, або письмова інформація про їх відсутність).

Натомість доступ до інформації, що міститься в документах перевізників-претендентів, дозволить реалізувати одну з основних засад конкурсу, а саме створення конкурентного середовища у сфері транспортних перевезень, що в свою чергу призведе до підвищення якості надання відповідних послуг.

Суспільний інтерес та відкритість таких документів підтверджується також пунктом 23 Порядку, згідно з яким до складу конкурсного комітету входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Укртрансінспекції, Державтоінспекції та громадських організацій.

Враховуючи суспільний інтерес до інформації про перевізників-претендентів, вищезазначені документи мають надаватися на запити в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, наявність в документі інформації з обмеженим доступом не є підставою для відмови у його наданні або його оприлюдненні.

Так, частиною сьомою статті 6 Закону передбачається, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. У такому випадку копія документа повинна надаватись у звичайному порядку, при цьому інформація, доступ до якої обмежено, вилучається шляхом ретушування.

Така позиція підтверджується також положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 р. № 740 «Про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію», якою передбачено граничні норми витрат за копіювання або друк копій документів будь-якого формату, якщо в документах поряд з відкритою інформацією міститься інформація з обмеженим доступом, що потребує її відокремлення, приховування тощо.

З огляду на вказане відмова заступника директора Департаменту ОСОБА_2 у наданні запитуваних потерпілим копій документів є необгрунтованою та такою, що суперечить Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, ОСОБА_2 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме неправомірна відмова в наданні інформації.

У судове засідання ОСОБА_2 з'явився, йому роз'яснено права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні правопорушення за обставин, зазначених в протоколі, не визнав та пояснив, що діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у вину ОСОБА_2 ставиться порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо відмови у наданні ОСОБА_3 копій документів, які подали перевізники-претенденти на конкурс з визначення перевізників на міжміських внутрішньообласних маршрутах загального користування, що мала місце 17 березня 2015 року, про що представником Уповноваженого начальника Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_1 тільки 21 серпня 2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ч.2 ст.212-3 КУпАП.

Таким чином, ще на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення (21 серпня 2015 року) сплив строк давності адміністративної відповідальності.

Оскільки, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ч.2 ст. 212-3 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Кіровограда О.В. Лукянова