АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року суддя Апеляційного суду м. Києва Мосьондз І.А., розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст.247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 та її захисник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що підставою для скасування оскаржуваного рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суддя безпідставно встановив, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, перестроювалася з другої смуги руху в четверту. Зазначає, що саме в діях водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_3 вбачається невідповідність її дій, як водія, вимогам п.12.1 ПДР, що спричинило настання дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього зазначає, що суддя безпідставно та невмотивовано відкинув, як доказ, висновок судової автотехнічної експертизи від 14.11.2014 року № 9-68, яким встановлено, що в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.10.1 та 10.3 ПДР України. На неповноту судового розгляду вказує і те, що суддя не викликав і не допитав експерта на предмет роз'яснення свого висновку.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, представника потерпілої ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення

поданих скарг, проаналізувавши апеляційні доводи учасників провадження, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

За змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнана винною в тому, що 24.10.2013 року о 9 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю приблизно 50 км/год по вулиці Дніпровська набережна в м. Києві на шляхопроводі, при перестроюванні з другої смуги у четверту не надала перевагу в русі автомобілю «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, яка рухалася в четвертій смузі руху в попутному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілів, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.3 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.280 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, та вірно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.10.3 Правил дорожнього руху України.

Як зазначив суд першої інстанції в ухваленому рішенні, доказами вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення є дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою на те особою, схемі дорожньо-транспортної пригоди, підписаної обома водіями без застережень, яка містить дані про місце зіткнення транспортних засобів та розташування їх на проїжджій частині, характер механічних пошкоджень автомобілів, пояснення потерпілої ОСОБА_3, які суд визнав належними, допустимими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Про обґрунтованість даного висновку суду першої інстанції свідчать і дані пояснень водія ОСОБА_1 та долучених нею до матеріалів справи фототаблиць про те, що до моменту зіткнення транспортних засобів водієм автомобіля «Тойота» ОСОБА_3 застосовувались заходи екстреного гальмування (наявність слідів гальмівного шляху).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначила, що дорожньо-транспортна пригода відбулась в той момент, коли вона завершувала маневр перестроювання в четверту смугу руху. Через це, в момент зіткнення з автомобілем «Тойота» її автомобіль розташовувався під певним кутом до напрямку руху по полосі.

Ці дані свідчать про те, що саме водій ОСОБА_1 допустила порушення п.10.3 Правил дорожнього руху України, оскільки в процесі перестроювання не надала дорогу транспортним засобам, що рухались в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися.

Цим самим спростовуються доводи ОСОБА_1 та її захисника про те, що винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди є саме ОСОБА_3.

Відкидаючи як належний доказ невинуватості ОСОБА_1 висновок судової автотехнічної експертизи від 14.11.2014 року №9-68, яким встановлено, що в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.10.1 та 10.3 ПДР України, суд послався на те, що суддею Оболонського районного суду міста Києва був порушений порядок призначення експертизи, оскільки при вирішенні питання про її призначення не викликалась і не допитувалась потерпіла ОСОБА_3 стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, показання якої мають протиріччя з показаннями ОСОБА_1, а також для визначення експертної установи, якій доручалось проведення експертного дослідження.

Допитаний в суді апеляційної інстанції, з метою роз'яснення свого висновку судової автотехнічної експертизи від 14.11.2014 року №9-68, експерт ОСОБА_5 підтримав свій висновок і пояснив, що на неодноразові звернення до суду, який призначав експертизу, суд не надав вихідні дані, необхідні для проведення експертного дослідження. З цих підстав ним самостійно були визначені вихідні дані, які ґрунтувалися на поясненнях ОСОБА_1 від 03.08.2014 року (а.с.53-54), оскільки вони не містили протиріч з поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди та іншими матеріалами справи. Вважає, що водій ОСОБА_1 не створював небезпеку для руху водію автомобіля «Тойота» ОСОБА_3, не змушував останню до застосовування екстрених заходів для запобігання цієї дорожньо-транспортної пригоди (застосування екстреного гальмування), а тому в його діях не вбачається невідповідностей вимогам п.п.10.1, 10.3 ПДР України, які б знаходились у причинному зв'язку з подією пригоди. Сліди екстреного гальмування, зафіксовані на фототаблицях з місця дорожньо-транспортної пригоди, ним до уваги не брались і у своєму висновку не оцінювались, оскільки вважає, що це питання може бути предметом іншого дослідження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя обґрунтовано відкинув, як доказ, даний висновок експерта з тих підстав, що суддею Оболонського районного суду міста Києва при призначенні експертизи були порушені права потерпілої ОСОБА_3 Призначаючи експертизу, суддя також не вказав вихідні дані, на підставі яких проводилось експертне дослідження, що змусило експерта самостійно їх визначати.

На незаконність і необґрунтованість як доказу висновку судової автотехнічної експертизи свідчить і той факт, що експерт ОСОБА_5, в порушення п.11.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 8 жовтня 1998 року, самостійно вибрав вихідні дані для проведення експертизи при тому, що вони були відображені у наданих йому матеріалах неоднозначно (протиріччя в пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3, неврахування слідів екстреного гальмування автомобіля «Тойота», розташування транспортних засобів на проїжджій частині, тощо).

В той же час суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані матеріалів справи про адміністративне правопорушення давали суду першої інстанції змогу об'єктивно встановити обставини справи, визначити винуватців дорожньо-транспортної пригоди та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, за відсутності потреби в спеціальних знаннях.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та невмотивовано відкинув, як доказ, висновок судової автотехнічної експертизи від 14.11.2014 року № 9-68, не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції невірно встановлено, з якої смуги здійснював маневр автомобіль «Фольксваген», не мають істотного значення для правильного вирішення даної справи, оскільки в даному випадку судом першої інстанції оцінювалась відповідність дій водія ОСОБА_1 правилам дорожнього руху при перестроюванні на четверту смугу руху, по якій рухався автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3

Оскільки на момент розгляду справи сплили строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, суд правомірно закрив провадження на підставі ст.247 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б стали підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2015 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст.247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення, залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Мосьондз